2004R0021 — LV — 01.07.2013 — 007.003

Šis dokuments ir tikai informatīvs, un tam nav juridiska spēka. Eiropas Savienības iestādes neatbild par tā saturu. Attiecīgo tiesību aktu un to preambulu autentiskās versijas ir publicētas Eiropas Savienības “Oficiālajā Vēstnesī” un ir pieejamas datubāzē “Eur-Lex”. Šie oficiāli spēkā esošie dokumenti ir tieši pieejami, noklikšķinot uz šajā dokumentā iegultajām saitēm

Grozīta ar:





Labota ar:









▼B

PADOMES REGULA (EK) Nr. 21/2004

(2003. gada 17. decembris),

ar ko izveido aitu un kazu identifikācijas un reģistrācijas sistēmu un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1782/2003 un Direktīvas 92/102/EEK un 64/432/EEK







1. pants

1. Katra dalībvalsts saskaņā ar šīs regulas noteikumiem izveido aitu un kazu identifikācijas un reģistrācijas sistēmu.

2. Šo regulu piemēro, neskarot Kopienas noteikumus, kas var būt pieņemti slimību apkarošanas vai kontroles mērķiem, un neskarot Direktīvu 91/496/EEK un Regulu (EEK) Nr. 1782/2003.

2. pants

Šajā regulā:

a) “dzīvnieks” ir jebkura aita vai kaza;

b) “saimniecība” ir jebkurš uzņēmums, jebkura struktūra vai tad, ja audzēšana notiek brīvās turēšanas apstākļos, tā ir vide, kurā dzīvnieks tiek turēts, audzēts vai aprūpēts pastāvīgi vai uz laiku, izņemot veterinārās prakses vai klīnikas;

c) “audzētājs” ir jebkura fiziska vai juridiska persona, kas ir atbildīga par dzīvniekiem, pat ja tas ir uz laiku, izņemot veterinārās prakses vai klīnikas;

d) “kompetentā iestāde” ir dalībvalsts galvenā iestāde vai iestādes, kas atbild par veterināro pārbaužu veikšanu un šīs regulas piemērošanu vai kam tās uzdotas, vai — attiecībā uz piemaksu kontroli — iestāde, kurai uzdota Regulas (EK) Nr. 1782/2003 īstenošana;

e) “Kopienas iekšējā tirdzniecība” ir Direktīvas 91/68/EEK ( 13 ) 2. panta 6. punktā definētā tirdzniecība.

3. pants

1. Aitu un kazu identifikācijas un reģistrācijas sistēmā ietilpst šādi elementi:

a) katra dzīvnieka identificēšanas līdzekļi;

b) atjaunināti reģistri, ko glabā katrā saimniecībā;

c) pavaddokumenti;

d) galvenais reģistrs vai elektroniska datubāze.

2. Komisijai un attiecīgās dalībvalsts kompetentajai iestādei ir pieejama visa informācija, uz kuru attiecas šī regula. Dalībvalstis un Komisija veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu šo datu pieejamību visām ieinteresētajām personām, tostarp patērētāju organizācijām, kuras atzinusi dalībvalsts, ar noteikumu, ka tiek ievērotas valsts tiesību aktos paredzētās datu aizsardzības un konfidencialitātes prasības.

4. pants

1. Laikposmā, kas no dzīvnieka dzimšanas jānosaka dalībvalstij, un katrā ziņā pirms dzīvnieka aizvešanas no saimniecības, kurā tas dzimis, visus saimniecības dzīvniekus, kas dzimuši pēc 2005. gada 9. jūlija ►M7 vai attiecībā uz Bulgāriju, Rumāniju un Horvātiju – attiecīgās pievienošanās dienas ◄ identificē saskaņā ar 2. punktu. Minētais laikposms nav ilgāks par sešiem mēnešiem.

Attiecībā uz dzīvniekiem, ko audzē ekstensīvās lauksaimniecības vai brīvās turēšanas apstākļos, pieļaujot atkāpi, dalībvalsts var pagarināt šo laikposmu, tomēr tas nedrīkst pārsniegt deviņus mēnešus. Attiecīgās dalībvalstis informē Komisiju par piešķirto atkāpi. Ja vajadzīgs, saskaņā ar 13. panta 2. punktā minēto procedūru var pieņemt īstenošanas noteikumus.

2.

a) Dzīvniekus identificē ar pirmajiem identifikācijas līdzekļiem, kas atbilst pielikuma A iedaļas 1. līdz 3. punkta prasībām.

b) Ar otrajiem identifikācijas līdzekļiem, ko apstiprinājusi kompetentā iestāde un kas atbilst pielikuma A iedaļas 4. punktā uzskaitītajiem tehniskajiem parametriem.

c) Tomēr līdz 9. panta 3. punktā minētajai dienai otros identifikācijas līdzekļus drīkst aizstāt ar sistēmu, kas noteikta pielikuma A iedaļas 5. punktā, izņemot dzīvniekiem, ko pērk vai pārdod Kopienas iekšējā tirdzniecībā.

d) Dalībvalstis, kuras ievieš c) apakšpunktā minēto sistēmu, lūdz, lai Komisija to apstiprina saskaņā ar 13. panta 2. punktā paredzēto procedūru. Tālab Komisija izskata dalībvalstu iesniegto dokumentāciju un veic vajadzīgās pārbaudes, lai novērtētu sistēmu. Kad šīs pārbaudes pabeigtas, Komisija 90 dienu laikā pēc apstiprinājuma pieprasījuma saņemšanas iesniedz Pastāvīgajai pārtikas aprites un dzīvnieku veselības komitejai ziņojumu kopā ar piemērotu pasākumu projektu.

3. Tomēr dzīvniekiem, ko paredzēts nokaut līdz 12 mēnešu vecumam un kas nav paredzēti ne Kopienas iekšējam tirgum, ne izvešanai uz trešām valstīm, kompetentā iestāde var atļaut izmantot pielikuma A iedaļas 7. punktā aprakstīto identificēšanas metodi kā alternatīvu 2. punktā minētajiem identifikācijas līdzekļiem.

4. Visus dzīvniekus, ko ieved no trešām valstīm un kam pēc 2005. gada 9. jūlija ►M7 vai attiecībā uz Bulgāriju, Rumāniju un Horvātiju – attiecīgās pievienošanās dienas ◄ veiktas Direktīvā 91/496/EEK noteiktās pārbaudes un kas paliek Kopienas teritorijā, saskaņā ar 2. punktu identificē galamērķa saimniecībā, kur nodarbojas ar lopkopību, termiņā, kurš jānosaka dalībvalstij un nepārsniedz 14 dienas pēc pārbaužu veikšanas, un katrā ziņā, pirms dzīvniekus aizved no saimniecības.

Sākotnējo identifikāciju, ko noteikusi trešā valsts, reģistrē 5. pantā paredzētajā saimniecības reģistrā kopā ar identifikācijas kodu, ko saimniecībai piešķīrusi galamērķa dalībvalsts.

Tomēr 1. punktā paredzētā identificēšana nav vajadzīga dzīvniekam, ko paredzēts nokaut, ja dzīvnieku pārved tieši no veterinārās robežkontroles punkta uz kautuvi, kas atrodas dalībvalstī, ja ir veiktas pirmajā daļā minētās pārbaudes un ja dzīvnieku nokauj piecu darba dienu laikā pēc šo pārbaužu veikšanas.

5. Visiem dzīvniekiem no citas dalībvalsts saglabā to sākotnējo identifikāciju.

6. Nevienu identifikācijas līdzekli nedrīkst noņemt vai aizstāt bez kompetentās iestādes atļaujas. Ja identifikācijas līdzekļi kļuvuši nenolasāmi vai pazuduši, tiklīdz iespējams, saskaņā ar šo pantu jāpiestiprina aizstājējs ar to pašu kodu. Papildus kodam un atšķirībā no tā aizstājējam var būt atzīme ar aizstājēja kārtas numuru.

Tomēr kompetentā iestāde var atļaut tās kontrolē izmantot identifikācijas aizstājēju ar citu kodu, ja izsekojamības mērķis netiek zaudēts, jo īpaši gadījumā, ja dzīvnieki identificēti saskaņā ar 3. punktu.

7. Identifikācijas līdzekļus piešķir saimniecībai, tos iedala un piestiprina dzīvniekiem kompetentās iestādes noteiktajā veidā.

8. Dalībvalstis informē cita citu un Komisiju par to teritorijā izmantoto līdzekļu modeli un identifikācijas metodi.

9. Līdz 9. panta 3. punktā minētajai dienai dalībvalstis, kas brīvprātīgi ieviesušas elektronisko identifikāciju saskaņā ar pielikuma A iedaļas 4. un 6. punkta noteikumiem, nodrošina, lai individuālais elektroniskās identifikācijas numurs un izmantoto līdzekļu parametri būtu norādīti attiecīgajā sertifikātā, kam saskaņā ar Direktīvu 91/68/EEK jābūt pie dzīvniekiem, kurus pērk vai pārdod Kopienas iekšējā tirdzniecībā.

5. pants

1. Katrs dzīvnieku audzētājs, izņemot pārvadātāju, glabā un atjaunina reģistru, kurā ir vismaz pielikuma B iedaļā uzskaitītā informācija.

2. Dalībvalstis var prasīt, lai audzētāji 1. punktā minētajā reģistrā papildus pielikuma B iedaļā minētajai informācijai ierakstītu sīkāku formāciju.

3. Reģistrs ir kompetentās iestādes apstiprinātā formā — ar roku rakstīts vai elektroniskā veidā, un vienmēr pēc pieprasījuma tas ir pieejams kompetentajai iestādei vismaz kompetentās iestādes noteiktajā laikā, kas nedrīkst būt mazāks par trim gadiem.

4. Atkāpjoties no 1. punkta, pielikuma B iedaļā prasītais informācijas reģistrs nav obligāts dalībvalstij, kuras centralizētajā elektroniskajā datubāzē jau šī informācija ir iekļauta.

5. Katrs audzētājs pēc pieprasījuma sniedz kompetentajai iestādei visu informāciju par to pēdējos trijos gados viņam piederējušo, viņa audzēto, pārvadāto, realizēto vai nokauto dzīvnieku izcelsmi, identifikāciju un, attiecīgos gadījumos, galamērķi.

6. Dalībvalstis informē cita citu un Komisiju par saimniecības reģistra modeli, ko izmanto to teritorijā, un, ja vajadzīgs, par piešķirto atkāpi no 1. punkta noteikumiem.

6. pants

1. No 2005. gada 9. jūlija, ►M7 vai attiecībā uz Bulgāriju, Rumāniju un Horvātiju – attiecīgās pievienošanās dienas ◄ katrreiz pārvietojot dzīvnieku valsts teritorijā no vienas atsevišķas saimniecības uz citu, pie tā ir pavaddokuments, kura pamatā ir paraugs, ko sagatavojusi kompetentā iestāde un kur ietverta vismaz pielikuma C iedaļā norādītā minimālā informācija, un šo dokumentu aizpilda audzētājs, ja vien to jau nav izdarījusi kompetentā iestāde.

2. Šā panta 1. punktā minētajā pavaddokumentā papildus pielikuma C iedaļā ietvertajai informācijai dalībvalstis var norādīt sīkāku informāciju vai prasīt, lai šāda informācija tiktu norādīta.

3. Audzētājs galamērķa saimniecībā glabā pavaddokumentu vismaz kompetentās iestādes noteikto laikposmu, kas nedrīkst būt īsāks par trim gadiem. Pēc pieprasījuma viņš iesniedz kompetentajai iestādei šā dokumenta kopiju.

4. Atkāpjoties no 1. punkta, pavaddokuments nav obligāts dalībvalstī, kurā darbojas centralizēta elektroniskā datubāzē, kur ir vismaz pielikuma C iedaļā prasītā informācija, izņemot audzētāja parakstu.

5. Dalībvalstis dara zināmu cita citai un Komisijai to teritorijā izmantotā pavaddokumenta paraugu, un attiecīgā gadījumā — 4. punktā minēto atkāpi.

7. pants

1. Dalībvalstis nodrošina, lai kompetentajai iestādei būtu visu saimniecību galvenais reģistrs, kas attiecas uz dzīvnieku audzētājiem to teritorijā, izņemot pārvadātājus.

2. Reģistrā iekļauj saimniecības identifikācijas kodu vai, ja to atļauj kompetentā iestāde, tā audzētāja identifikācijas kodu, kas nav pārvadātājs, audzētāja nodarbošanos, produkcijas veidu (gaļa vai piens) un audzētās sugas. Ja audzētājs tur dzīvniekus pastāvīgi, tas sagatavo turēto dzīvnieku sarakstu, ko regulāri, katrā ziņā vismaz vienreiz gadā, fiksē dalībvalsts kompetentā iestāde.

3. Saimniecība paliek galvenajā reģistrā, līdz pagājuši trīs gadi pēc kārtas, kopš saimniecībā vairs nav dzīvnieku. No 2005. gada 9. jūlija ►M7 vai attiecībā uz Bulgāriju, Rumāniju un Horvātiju – attiecīgās pievienošanās dienas ◄ reģistru iekļauj 8. panta 1. punktā minētajā elektroniskajā datubāzē.

8. pants

1. No 2005. gada 9. jūlija ►M7 vai attiecībā uz Bulgāriju, Rumāniju un Horvātiju – attiecīgās pievienošanās dienas ◄ katras dalībvalsts kompetentā iestāde saskaņā ar pielikuma D iedaļas 1. punktu izveido elektronisku datubāzi.

2. Katrs dzīvnieku audzētājs, izņemot pārvadātājus, 30 dienu laikā informē kompetento iestādi par audzētāju vai saimniecību un 7 dienu laikā par dzīvnieku pārvietošanu, sniedzot šādas ziņas:

a) informāciju ierakstam galvenajā reģistrā un inventarizācijas sarakstu, kas minēts 7. panta 2. punktā, kā arī informāciju par 1. punktā minētās datubāzes izveidošanu;

b) dalībvalstīs, kur piemēro 6. panta 4. punktā minēto atkāpi, katrreiz, kad pārvieto kādu dzīvnieku — sīkas ziņas par pārvietošanu, kā noteikts 6. pantā minētajā pavaddokumentā.

3. Katras dalībvalsts kompetentā iestāde, ja vēlas, var izveidot elektronisku datubāzi, kurā ir vismaz pielikuma D iedaļas 2. punktā minētā informācija.

4. Dalībvalstis papildus pielikuma D iedaļas 1. un 2. punktā minētajai informācijai var ievadīt 1. un 3. punktā minētajā elektroniskajā datubāzē sīkāku informāciju.

5. No 2008. gada 1. janvāra ►M7 vai attiecībā uz Horvātiju – no pievienošanās dienas, ◄ 3. punktā minētā datubāze ir obligāta.

9. pants

1. Norādījumus un procedūras elektroniskās identifikācijas īstenošanai pieņem saskaņā ar 13. panta 2. punktā minēto procedūru.

2. Lēmumus, kas minēti 1. punktā, pieņem, lai uzlabotu vispārējo elektronisko identifikāciju.

▼M2

3. No 2009. gada 31. decembra ►M7 vai attiecībā uz Horvātiju – no pievienošanās dienas, ◄ elektroniskā identifikācija atbilstīgi 1. punktā minētajiem norādījumiem un saskaņā ar pielikuma A iedaļas attiecīgajiem noteikumiem ir obligāta visiem dzīvniekiem.

▼B

Tomēr dalībvalstīs, kurās kopējais aitu un kazu skaits ir 600 000 vai mazāks, šāda elektroniskā identifikācija var nebūt obligāta dzīvniekiem, kurus nepārdod un nepērk Kopienas iekšējā tirgū.

Dalībvalstīs, kurās kopējais kazu skaits ir 160 000 vai mazāks, arī šāda elektroniskā identifikācija var nebūt obligāta kazām, kuras nepārdod un nepērk Kopienas iekšējā tirgū.

▼M2

4. Līdz 2009. gada 31. decembrim dalībvalstis var ieviest obligātu elektroniskās identifikācijas izmantošanu dzīvniekiem, kas dzimuši šo valstu teritorijā.

▼B

10. pants

1. Pielikumu grozījumus un pasākumus, kas vajadzīgi, lai īstenotu šo regulu, pieņem saskaņā ar 13. panta 2. punktā minēto procedūru.

Šie pasākumi īpaši attiecas uz:

a) veicamo pārbaužu minimālo apjomu;

b) administratīvo sodu piemērošanu;

c) vajadzīgajiem pārejas noteikumiem sistēmas sākuma posmam.

2. Saskaņā ar 13. panta 2. punktā minēto procedūru var atjaunināt šādus datus:

a) termiņus 8. panta 2. punktā minētās informācija sniegšanai;

b) demogrāfiskos sliekšņus ganāmpulkiem, kas minēti 9. panta 3. punkta otrajā un trešajā daļā.

11. pants

1. Dalībvalstis paziņo cita citai un Komisijai, kura kompetentā iestāde atbild par šīs regulas izpildes nodrošināšanu.

2. Dalībvalstis nodrošina, lai visas personas, kas atbild par dzīvnieku identificēšanu un reģistrēšanu, saņemtu instrukciju un norādījumus par attiecīgajiem pielikuma noteikumiem un lai būtu iespējams apmeklēt arī piemērotus mācību kursus.

12. pants

1. Dalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu šīs regulas noteikumu izpildi. Paredzētās pārbaudes neierobežo nevienas citas pārbaudes, ko Komisija var veikt saskaņā ar Regulas (EK, Euratom) Nr. 2988/95 9. pantu.

2. Dalībvalstis paredz noteikumus par sankcijām, ko piemēro par šīs regulas noteikumu pārkāpumiem, un veic visus pasākumus, kuri vajadzīgi, lai nodrošinātu to īstenošanu. Paredzētajām sankcijām jābūt efektīvām, samērīgām un preventīvām.

3. Komisijas eksperti kopā ar kompetentajām iestādēm:

a) pārbauda, vai dalībvalstis pilda šīs regulas prasības;

b) vajadzības gadījumā veic pārbaudes uz vietas, lai nodrošinātu, ka 1. punktā paredzētās pārbaudes tiek veiktas saskaņā ar šo regulu.

4. Dalībvalsts, kuras teritorijā notiek pārbaude uz vietas, sniedz Komisijas ekspertiem visu palīdzību, kas tiem var būt vajadzīga, lai izpildītu uzdevumus.

Pārbaužu rezultāti jāapspriež ar attiecīgās dalībvalsts kompetento iestādi pirms nobeiguma ziņojuma sagatavošanas un izplatīšanas.

5. Ja Komisija uzskata, ka pārbaužu rezultāti to pamato, tā 13. panta 1. punktā minētajā Pastāvīgajā pārtikas aprites un dzīvnieku veselības komitejā izskata situāciju. Tā var pieņemt vajadzīgos lēmumus saskaņā ar 13. panta 2. punktā minēto procedūru.

6. Komisija pārrauga pārmaiņas situācijā. Ņemot vērā šīs pārmaiņas, tā saskaņā ar 13. panta 2. punktā minēto procedūru var grozīt vai atcelt 5. punktā minētos lēmumus.

7. Sīki izstrādātus šā panta piemērošanas noteikumus vajadzības gadījumā pieņem saskaņā ar 13. panta 2. punktā minēto procedūru.

13. pants

1. Komisijai palīdz Pastāvīgā pārtikas aprites un dzīvnieku veselības komiteja, kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 178/2002 ( 14 ).

2. Ja ir atsauce uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 5. un 7. pantu.

Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā minētais termiņš ir trīs mēneši.

3. Komiteja pieņem savu reglamentu.

14. pants

Regulu (EEK) Nr. 1782/2003 groza šādi:

1. Regulas 18. panta 2. punktu aizstāj ar šādu: “2. Ja piemēro 67., 68., 69., 70. un 71. pantu, integrētajā sistēmā iekļauj dzīvnieku identifikācijas un reģistrācijas sistēmu, kas, no vienas puses, izveidota saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 17. jūlija Regulu (EK) Nr. 1760/2000, ar ko izveido liellopu identifikācijas un reģistrācijas sistēmu un paredz liellopu gaļas un liellopu gaļas produktu marķēšanu, kā arī Padomes Regulas (EK) Nr. 820/87 atcelšanu ( 15 ), un, no otras puses, saskaņā ar Padomes 2003. gada 17. decembra Regulu (EK) Nr. 21/2004, ar ko izveido aitu un kazu identifikācijas un reģistrācijas sistēmu ( 16 ).

2. Regulas 25. panta 2. punkta otro daļu aizstāj ar šādu: “Šīs sistēmas, jo īpaši dzīvnieku identifikācijas un reģistrācijas sistēma, kas izveidotas saskaņā ar Direktīvu 92/102/EEK, Regulu (EK) Nr. 1760/2000 un Padomes Regulu (EK) Nr. 21/2004, ar ko izveido aitu un kazu identifikācijas un reģistrācijas sistēmu un ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1782/2003, šīs regulas 26. panta nozīmē ir saderīgas ar integrēto sistēmu.”

3. Regulas 115. panta 2. punktu aizstāj ar šādu tekstu: “2. Kad Padomes Regula (EK) Nr. 21/2004, ar ko izveido aitu un kazu identifikācijas un reģistrācijas sistēmu un ar ko groza Regulu (EEK) Nr. 1782/2003, kļūst piemērojama, lai varētu pretendēt uz piemaksu, dzīvniekiem jābūt identificētiem un reģistrētiem saskaņā ar šiem noteikumiem.”

4. Regulas III pielikuma A iedaļu papildina ar šādu 8.a punktu:



“8.a Padomes 2003. gada 17. decembra Regula (EK) Nr. 21/2004, ar ko izveido aitu un kazu identifikācijas un reģistrācijas sistēmu un ar ko groza Regulu (EK) Nr. 1782/2003 un Direktīvas 92/102/EEK un 64/432/EEK (OV L 5, 9.1.2004., 8. lpp.). 3., 4. un 5. pants”

15. pants

Direktīvu 92/102/EEK groza šādi:

1. Direktīvas 2. panta a) punktu aizstāj ar šādu: “a) “dzīvnieks” ir jebkurš Direktīvā 64/432/EEK ( 17 ) minēto sugu dzīvnieks, izņemot liellopus.

2. Direktīvas 3. panta 2. punktu aizstāj ar šādu: “Saskaņā ar Direktīvas 90/425/EEK 18. pantā noteikto procedūru dalībvalstis var atļaut izslēgt no 1. punkta a) apakšpunkta saraksta fiziskas personas, kuras audzē vienu cūku pašu vajadzībām vai lietošanai pārtikā, vai, ņemot vērā konkrētus apstākļus, ja minētajam dzīvniekam pirms jebkuras pārvietošanas ir veiktas šajā direktīvā noteiktās pārbaudes.”

3. Direktīvas 4. pantu groza šādi: a) minētā panta 1. punkta a) apakšpunktu groza šādi: — pirmajā daļā svītro vārdus “liellopu vai”, — otrajā daļā vārdus “par visiem dzimšanas, nāves un pārvietošanas gadījumiem” aizstāj ar “par visiem pārvietošanas gadījumiem”, — ceturto daļu svītro; b) minētā panta 1. punkta b) apakšpunktu svītro; c) minētā panta 3. punkta b) apakšpunkta pirmo daļu aizstāj ar šādu: “visi to dzīvnieku audzētāji, kuri jāved uz tirgu vai savākšanas centru vai no tirgus vai savākšanas centra, tirgū vai savākšanas centrā tirgus dalībniekam, kurš ir dzīvnieku pagaidu audzētājs, iesniedz dokumentu ar sīkām ziņām par dzīvniekiem.”

4. Direktīvas 5. pantu groza šādi: a) svītro 2. punktu; b) minētā panta 3. punktu groza šādi: — pirmajā daļā svītro vārdus “izņemot liellopus”, — otro daļu aizstāj ar šādu tekstu: — “Līdz šīs direktīvas 10. pantā paredzētā lēmuma pieņemšanai un atkāpjoties no Direktīvas 90/425/EEK 3. panta 1. punkta c) apakšpunkta, dalībvalstis var piemērot savas valsts sistēmas visiem dzīvnieku pārvietojumiem to teritorijās. Šādām sistēmām jānodrošina iespēja identificēt saimniecību, no kuras ir dzīvnieki, un saimniecību, kurā tie dzimuši. Dalībvalstis paziņo Komisijai par sistēmām, kuras tās gatavojas ieviest šim mērķim, attiecībā uz cūkām — sākot no 1993. gada 1. jūlija. Saskaņā ar Direktīvas 90/425/EEK 18. pantā noteikto procedūru dalībvalstij var lūgt izdarīt grozījumus sistēmā, ja tā neatbilst iepriekš minētajām prasībām” — ceturto daļu svītro; c) minētā panta 4. punktu svītro.

5. Direktīvas 11. panta 1. punkta pirmo un trešo ievilkumu svītro.

16. pants

►C1 Direktīvas 64/432/EEK 3. panta 2. punkta c) apakšpunktu aizstāj ar šādu tekstu:

“c) cūkas identificē ◄ saskaņā ar Direktīvas 92/102/EEK noteikumiem, un liellopus — saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1760/2000 noteikumiem.”

17. pants

Šī regula stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

Regulas 14., 15. un 16. pantu piemēro no 2005. gada 9. jūlija.

Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.

▼M3









PIELIKUMS

A. IDENTIFIKĀCIJAS LĪDZEKĻI

1. Kompetentajai iestādei saskaņā ar 4. panta 1. punktu jāapstiprina identifikācijas līdzekļi, kuriem jābūt tā izstrādātiem, ka tie: a) nodrošina vismaz vienu redzamu un vienu elektroniski nolasāmu zīmi; b) paliek pie dzīvnieka, nekaitējot tam; kā arī c) ir viegli izņemami no pārtikas aprites.

2. Identificēšanas līdzekļiem jābūt ar redzamu kodu, kas norādītajā secībā sniedz šādu informāciju: a) vai nu divburtu kodu, vai trīsciparu kodu ( 18 ), kurš pamatojas uz ISO 3166, kas apzīmē dalībvalsti, kurā atrodas saimniecība, kurā dzīvnieku pirmo reizi identificēja (valsts kods); b) individuālo dzīvnieka kodu, kas nepārsniedz 12 rakstzīmes. Papildus a) un b) apakšpunktā minētajiem kodiem un ar nosacījumu, ka minēto kodu lasāmība nav traucēta, kompetentā iestāde var apstiprināt svītrkodu un audzētāja pievienotu papildu informāciju.

3. Pirmajam identifikācijas līdzeklim, kas minēts 4. panta 2. punkta a) apakšpunktā, jāatbilst a) vai b) apakšpunktā noteiktajiem kritērijiem: a) elektronisks identificēšanas līdzeklis atgremotāju elektroniskās identificēšanas kapsulas vai elektroniskas krotālijas veidā saskaņā ar 6. punktā minētajām tehniskajām prasībām; vai b) krotālija, kas ir no nenoārdāma materiāla, droša pret viltojumiem, viegli nolasāma visā dzīvnieka dzīves laikā; tā nav izmantojama atkārtoti, un 2. punktā paredzētajiem ierakstiem jābūt nenodzēšamiem.

4. Otrajam identificēšanas līdzeklim, kas minēts 4. panta 2. punkta b) apakšpunktā, jāatbilst šādiem kritērijiem: a) dzīvniekiem, kas identificēti saskaņā ar 3. punkta a) apakšpunktu: i) krotālija, kas atbilst 3. punkta b) apakšpunktā noteiktajiem kritērijiem; vai ii) zīme uz vēzīša, kas atbilst 3. punkta b) apakšpunktā krotālijām noteiktajiem kritērijiem; vai iii) tetovējums, izņemot dzīvniekus, ko pērk vai pārdod Kopienas iekšējā tirgū; b) dzīvniekiem, kas identificēti saskaņā ar 3. punkta b) apakšpunktu: i) elektronisks identificēšanas līdzeklis, kas atbilst 3. punkta a) apakšpunktā noteiktajiem kritērijiem; vai ii) dzīvniekiem, ko pērk vai pārdod ārpus Kopienas iekšējā tirgus, elektronisks identificēšanas līdzeklis elektroniskas zīmes uz vēzīša vai injicējama transpondera veidā saskaņā ar 6. punktā minētajām tehniskajām prasībām; vai iii) ja elektronisks identificēšanas līdzeklis nav obligāts, saskaņā ar 9. panta 3. punktu: — krotālija, kas atbilst 3. punkta b) apakšpunktā noteiktajiem kritērijiem, — zīme uz vēzīša, kas atbilst 3. punkta b) apakšpunktā krotālijām noteiktajiem kritērijiem, vai — tetovējums.

5. Sistēma, kas minēta 4. panta 2. punkta c) apakšpunktā, prasa, lai dzīvnieki tiktu identificēti divējādi – gan norādot saimniecību, gan individuāli –, paredzot aizstāšanas procedūru, ja identificēšanas līdzekļi kļūst nesalasāmi vai ir pazuduši, tā jāveic kompetentās iestādes kontrolē un nezaudējot izsekojamību starp saimniecībām, ar mērķi kontrolēt epizootiskās slimības un ar tādu pašu mērķi ļaujot izsekot dzīvnieku pārvietošanai valsts teritorijā.

6. Elektroniskajiem identificēšanas līdzekļiem jāatbilst šādiem tehniskajiem parametriem: a) tiem jābūt pasīviem transponderiem tikai lasīšanas režīmā, izmantojot HDX vai FDX-B tehnoloģiju, atbilstoši ISO standartiem 11784 un 11785; b) tiem jābūt nolasāmiem ar nolasīšanas ierīcēm, kas atbilst ISO standartam 11785, ar ko var nolasīt HDX un FDX-B transponderus; c) nolasīšanas attālumam jābūt: i) vismaz 12 cm krotālijām un zīmēm uz vēzīša, lasot ar pārnēsājamo nolasīšanas ierīci; ii) vismaz 20 cm atgremotāju elektroniskās identificēšanas kapsulām un injicējamiem transponderiem, lasot ar pārnēsājamo nolasīšanas ierīci; iii) vismaz 50 cm visu veidu identificēšanas līdzekļiem, lasot ar stacionāro nolasītāju.

7. Identificēšanas metode, kas minēta 4. panta 3. punktā, ir šāda: a) dzīvnieki jāidentificē ar kompetentās iestādes apstiprinātu krotāliju, ko iestiprina vienā ausī; b) krotālijai jābūt no nenoārdāma materiāla, drošai pret viltojumiem, viegli nolasāmai; tā nav izmantojama atkārtoti, un ierakstiem jābūt nenodzēšamiem; c) krotālijā jābūt vismaz šādai informācijai: i) divburtu valsts kods (18) ; kā arī ii) dzimšanas saimniecības identifikācijas kods vai individuālais dzīvnieka kods, pēc kura var noteikt dzimšanas saimniecību. Dalībvalstīm, kas izmanto minēto alternatīvo metodi, jāinformē Komisija un pārējās dalībvalstis 13. panta 1. punktā minētajā komitejā. Saskaņā ar šo punktu identificētie dzīvnieki, kurus paredzēts turēt pēc 12 mēnešu sasniegšanas vai ja tie paredzēti Kopienas iekšējai tirdzniecībai vai eksportam uz trešām valstīm, jāidentificē saskaņā ar 1. līdz 4. punktu, lai nodrošinātu pilnīgu izsekojamību uz katra šāda dzīvnieka dzimšanas saimniecību.

▼M5

8. Atkāpjoties no identifikācijas prasības, kas noteikta 4. panta 1. punktā, kompetentā iestāde var nolemt, ka A iedaļas noteikumi neattiecas uz aitām un kazām, kas tiek turētas zooloģiskajos dārzos, kuri apstiprināti saskaņā ar Padomes Direktīvas 92/65/EEK ( 19 ) 13. panta 2. punktu, un pārvietotas no viena šāda zooloģiskā dārza uz otru, ar nosacījumu, ka dzīvnieki ir individuāli identificējami un izsekojami.

▼M3

B. SAIMNIECĪBAS REĢISTRS

1. Ar 2005. gada 9. jūliju ►M7 vai attiecībā uz Horvātiju – no pievienošanās dienas, ◄ saimniecības reģistrā jāietver vismaz turpmāk minētā informācija: a) saimniecības identifikācijas kods; b) saimniecības adrese un ģeogrāfiskās koordinātas vai līdzvērtīga norāde uz saimniecības ģeogrāfisko atrašanās vietu; c) produkcijas veids; d) pēdējās 7. pantā minētās inventarizācijas rezultāti un diena, kad tā notikusi; e) audzētāja vārds/uzvārds un adrese; f) gadījumā, ja dzīvniekus pārvieto no saimniecības: i) transportētāja nosaukums; ii) dzīvnieku vešanai izmantotā transportlīdzekļa reģistrācijas numurs; iii) galamērķa saimniecības identifikācijas kods vai nosaukums un adrese vai gadījumā, ja dzīvniekus pārvieto uz kautuvi, kautuves identifikācijas kods vai nosaukums un izbraukšanas diena; vai 6. pantā minētā pavaddokumenta dublikāts vai apstiprināta kopija; g) ja dzīvniekus ieved saimniecībā, tās saimniecības identifikācijas kods, no kuras ieved dzīvniekus, un ievešanas diena; h) informācija par visām identificēšanas līdzekļa maiņām.

2. No 2009. gada 31. decembra saimniecības reģistrā jābūt vismaz šādai atjauninātai informācijai par katru dzīvnieku, kurš dzimis pēc minētās dienas: a) dzīvnieka identifikācijas kods; b) dzimšanas saimniecība, dzimšanas gads un identificēšanas diena; c) saimniecības dzīvnieka nāves mēnesis un gads; d) ja zināms, šķirne un genotips. Tomēr dzīvniekiem, kas identificēti saskaņā ar A iedaļas 7. punktu, šā punkta a) līdz d) apakšpunktā minētā informācija jāsniedz par katru to dzīvnieku sūtījumu, kuriem ir vienāda identifikācija, un jānorāda dzīvnieku skaits.

3. Saimniecības reģistrā jābūt tās kompetentās iestādes nozīmētā vai apstiprinātā ierēdņa vārdam/uzvārdam un parakstam, kas pārbaudījis reģistru, kā arī dienai, kad pārbaude veikta.

C. PAVADDOKUMENTS

1. Pēc kompetentās iestādes sagatavotā parauga audzētājam jāaizpilda pavaddokuments. Dokumentācijā jāiekļauj vismaz šāda informācija: a) saimniecības identifikācijas kods; b) audzētāja vārds/uzvārds un adrese; c) kopējais pārvietojamo dzīvnieku skaits; d) galamērķa saimniecības identifikācijas kods vai nosaukums un adrese vai dzīvnieku nākamā audzētāja identifikācijas kods, vai, ja dzīvniekus ved uz kautuvi, kautuves identifikācijas kods vai nosaukums un atrašanās vieta, vai, ja dzīvniekus pārvieto uz vasaras ganībām, galamērķa vieta; e) dati par transportlīdzekļiem un pārvadātāju, arī pārvadātāja atļaujas numurs; f) izbraukšanas diena; g) audzētāja paraksts.

▼M4

2. No 2011. gada 1. janvāra ►M7 vai attiecībā uz Horvātiju – no pievienošanās dienas, ◄ audzētājs saimniecībā, no kuras izved dzīvniekus, pirms dzīvnieku pārvietošanas pavaddokumentā reģistrē katra tāda dzīvnieka individuālo identifikācijas kodu, kas identificēts saskaņā ar A iedaļas 1. līdz 6. punktu. Atkāpjoties no pirmās daļas, kompetentā iestāde gadījumos, kad dzīvnieku pārvietošana nav saistīta ar Kopienas iekšējo tirdzniecību, var atļaut, ka katra dzīvnieka individuālo identifikācijas kodu reģistrē galamērķī tās saimniecības audzētāja vārdā, no kuras izved dzīvniekus, ievērojot šādus nosacījumus: a) dzīvniekus netransportē ar to pašu transporta līdzekli, ar kuru transportē dzīvniekus no citām saimniecībām, izņemot, ja dzīvnieku sūtījumi ir fiziski atdalīti cits no cita; b) kompetentā iestāde ir apstiprinājusi galamērķa saimniecību, atļaujot tai reģistrēt dzīvnieku individuālos identifikācijas kodus tās saimniecības audzētāja vārdā, no kuras izved dzīvniekus; c) ir spēkā procedūras, lai nodrošinātu, ka 48 stundu laikā pēc izvešanas: i) katra dzīvnieka individuālo identifikācijas kodu reģistrē saskaņā ar B iedaļas 2. punkta a) apakšpunktu tās saimniecības reģistrā, no kuras izved dzīvniekus; ii) kompetentajai iestādei sniedz informāciju, kas saistīta ar pārvietošanu, lai atjauninātu elektronisko datubāzi saskaņā ar D iedaļas 2. punktu.

▼M3

3. Tomēr 2. punktā minētā informācija nav obligāta dzīvniekiem, kas dzimuši pirms 2009. gada 31. decembra: a) par to pārvietošanu uz kautuvi tieši vai izmantojot virzīšanas procedūru, izslēdzot sekojošu pārvietošanu uz citu saimniecību; ▼M6 b) līdz 2014. gada 31. decembrim attiecībā uz visiem citiem pārvietošanas veidiem. ▼M3

D. ELEKTRONISKĀ DATUBĀZE

1. Elektroniskajā datubāzē par katru saimniecību jāietver vismaz šāda informācija: a) saimniecības identifikācijas kods; b) saimniecības adrese un ģeogrāfiskās koordinātas vai līdzvērtīga norāde uz saimniecības ģeogrāfisko atrašanās vietu; c) audzētāja nosaukums, adrese un nodarbošanās; d) dzīvnieku sugas; e) produkcijas veids; ▼M4 f) 7. panta 2. punktā minētās dzīvnieku inventarizācijas rezultāts un diena, kad notikusi minētā inventarizācija, izņemot dalībvalstīs, kur centralizētajā elektroniskajā datubāzē ir ietverts katra saimniecībā turētā dzīvnieka individuālais identifikācijas kods. ▼M3 g) datu lauks, kas rezervēts kompetentajai iestādei un kur tā var ievadīt informāciju par dzīvnieka veselību, piemēram, pārvietošanas ierobežojumus, statusu vai citu ar Kopienas vai valstu programmām saistītu svarīgu informāciju.

2. Saskaņā ar 8. pantu par katru dzīvnieku pārvietošanas gadījumu jābūt ierakstam. Minētajā ierakstā jābūt vismaz šādām ziņām: a) pārvietoto dzīvnieku skaits; b) identifikācijas kods saimniecībai, no kuras izved dzīvniekus; c) izbraukšanas diena; d) identifikācijas kods saimniecībai, kurā ieved dzīvniekus; e) ievešanas diena.





(

18

)