2008R0479 — LV — 07.02.2009 — 002.001

Šis dokuments ir izveidots vienīgi dokumentācijas nolūkos, un iestādes neuzņemas nekādu atbildību par tā saturu

Grozīta ar:





Labota ar:









▼B

PADOMES REGULA (EK) Nr. 479/2008

(2008. gada 29. aprīlis)

par vīna tirgus kopējo organizāciju, ar ko groza Regulas (EK) Nr. 1493/1999, (EK) Nr. 1782/2003, (EK) Nr. 1290/2005 un (EK) Nr. 3/2008 un atceļ Regulas (EEK) Nr. 2392/86 un (EK) Nr. 1493/1999

SATURA RĀDĪTĀJS I SADAĻA IEVADA NOTEIKUMI II SADAĻA ATBALSTA PASĀKUMI I nodaļa Atbalsta programmas 1. iedaļa Ievada noteikumi 2. iedaļa Atbalsta programmu iesniegšana un saturs 3. iedaļa Īpašie atbalsta pasākumi 4. iedaļa Vispārīgi noteikumi II nodaļa Finanšu pārvedums III SADAĻA REGLAMENTĒJOŠIE PASĀKUMI I nodaļa Vispārīgi noteikumi II nodaļa Vīndarības metodes un ierobežojumi III nodaļa Cilmes vietas nosaukumi, ģeogrāfiskās izcelsmes norādes un tradicionālie apzīmējumi IV nodaļa Cilmes vietas nosaukumi un ģeogrāfiskās izcelsmes norādes 1. iedaļa Definīcijas 2. iedaļa Aizsardzības pieteikums 3. iedaļa Procedūra, ar ko piešķir aizsardzību 4. iedaļa Īpaši gadījumi 5. iedaļa Aizsardzība un kontrole 6. iedaļa Vispārīgi noteikumi V nodaļa Tradicionālie apzīmējumi VI nodaļa Marķēšana un noformēšana VII nodaļa Ražotāju un nozares organizācijas IV SADAĻA TIRDZNIECĪBA AR TREŠĀM VALSTĪM I nodaļa Vispārīgi noteikumi II nodaļa Importa un eksporta licences III nodaļa Aizsardzība un ievešana un izvešana pārstrādei IV nodaļa Noteikumi, kurus piemēro importam V SADAĻA RAŽOŠANAS POTENCIĀLS I nodaļa Nelikumīgi stādījumi II nodaļa Stādīšanas tiesību pārejas režīms III nodaļa Izaršanas shēma VI SADAĻA VISPĀRĒJI NOTEIKUMI VII SADAĻA GROZĪJUMI, PĀREJAS UN NOBEIGUMA NOTEIKUMI I nodaļa Grozījumi II nodaļa Pārejas un nobeiguma noteikumi







EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 36. un 37. pantu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu, ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu ( 1 ), ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un Sociālo lietu komitejas atzinumu ( 2 ), tā kā: (1) Kopienas režīms, ko piemēro vīna nozarē, ir noteikts Padomes Regulā (EK) Nr. 1493/1999 (1999. gada 17. maijs) par vīna tirgus kopīgo organizāciju ( 3 ) un tās īstenošanas regulās. (2) Vīna patēriņš Kopienā nepārtraukti samazinājies un vīna daudzums, kas kopš 1996. gada eksportēts no Kopienas, palielinājies daudz lēnāk nekā attiecīgais imports. Tas izraisījis pieprasījuma un piedāvājuma līdzsvara pasliktināšanos, kas savukārt ietekmējis ražotāju cenas un ienākumus. (3) Ne visi instrumenti, kas pašlaik iekļauti Regulā (EK) Nr. 1493/1999, ir izrādījušies efektīvi, lai veicinātu vīna nozares konkurētspējīgu un ilgtspējīgu attīstību. Tirgus mehānismu pasākumi bieži ir izrādījušies viduvēji no rentabilitātes viedokļa, jo tie ir stimulējuši strukturālus pārpalikumus, neveicot strukturālus uzlabojumus. Turklāt daži pašreizējie reglamentējošie pasākumi ir nevajadzīgi ierobežojuši konkurētspējīgo ražotāju darbības. (4) Tādējādi pašreizējais tiesiskais regulējums šķiet nepietiekams, lai sasniegtu Līguma 33. pantā noteiktos mērķus, un jo īpaši stabilizētu vīna tirgu un nodrošinātu pietiekami augstu attiecīgo lauksaimnieku dzīves līmeni, kas jāsasniedz ilgtspējīgā veidā. (5) Tādēļ, ņemot vērā gūto pieredzi, ir lietderīgi būtiski mainīt Kopienas režīmu, ko piemēro vīna nozarei, lai sasniegtu šādus mērķus: paaugstināt ES vīna ražotāju konkurētspēju; panākt, lai ES kvalitatīvo vīnu uzskata par vislabāko vīnu pasaulē; atgūt vecos tirgus un iegūt jaunus tirgus Kopienā un pasaulē; izveidot vīna nozares režīmu, ko reglamentē skaidri un vienkārši, taču efektīvi noteikumi, ar kuriem līdzsvaro piedāvājumu un pieprasījumu; izveidot vīna nozares režīmu, kas sargā Kopienas vīna ražošanas labākās tradīcijas, nostiprināt daudzu lauku reģionu sociālo struktūru un nodrošināt, ka ražojot tiek saudzēta vide. Tādēļ ir lietderīgi atcelt Regulu (EK) Nr. 1493/1999 un aizstāt to ar šo regulu. (6) Pirms šīs regulas notika izvērtēšana un apspriešanās, lai labāk noteiktu un precizētu vīna nozares vajadzības. 2004. gada novembrī tika sagatavots un publicēts neatkarīgs novērtējuma ziņojums. Lai ieinteresētās personas varētu izteikt savu viedokli, Komisija 2006. gada 16. februārī organizēja semināru. Komisijas paziņojumu “Ceļā uz ilgtspējīgu Eiropas vīna ražošanas nozari” kopā ar ietekmes novērtējumu, kurā bija minētas vairākas vīna nozares reformas iespējas, publicēja 2006. gada 22. jūnijā. (7) No 2006. gada jūlija līdz novembrim notika pārrunas Padomes līmenī. Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komiteja un Reģionu komiteja 2006. gada decembrī pieņēma ziņojumus par ierosinātās vīna nozares reformas iespējām, kas izklāstītas Komisijas paziņojumā. 2007. gada 15. februārī Eiropas Parlaments pēc savas ierosmes pieņēma ziņojumu par Komisijas paziņojumu, kurā izteiktie secinājumi ir ņemti vērā šajā regulā. (8) Padomes Regulā (EK) Nr. 1234/2007 (2007. gada 22. oktobris), ar ko izveido lauksaimniecības tirgu kopīgu organizāciju un paredz īpašus noteikumus dažiem lauksaimniecības produktiem (“vienotā TKO regula”) ( 4 ), būtu jāiekļauj arī vīna nozare. Vienotajā TKO regulā iekļauti horizontāli noteikumi jo īpaši attiecībā uz tirdzniecību ar trešām valstīm, konkurences noteikumiem, pārbaudēm un sankcijām, informācijas apmaiņu starp Komisiju un dalībvalstīm. Lai tos turpmāk varētu vieglāk iekļaut vienotajā TKO regulā, šīs regulas noteikumi, kas attiecas uz šiem horizontālajiem jautājumiem, būtu iespējami jāpieskaņo noteikumiem, kas paredzēti vienotajā TKO regulā. (9) Ir svarīgi paredzēt atbalsta pasākumus, lai stiprinātu konkurētspējīgas struktūras. Šie pasākumi būtu jāfinansē un jānosaka Kopienai, bet dalībvalstis varētu izvēlēties piemēroto pasākumu kopumu, kas visvairāk atbilstu to reģionālo struktūru vajadzībām, vajadzības gadījumā ņemot vērā to īpatnības, kā arī integrētu tos valsts atbalsta programmās. Dalībvalstis būtu atbildīgas par šo programmu īstenošanu. (10) Piešķirot līdzekļus valsts atbalsta programmām dalībvalstīs, aprēķinā kā galvenais kritērijs būtu jāņem vērā līdzšinējā vīna nozares daļa budžetā, kā arī vīnogulāju platības un līdzšinējais ražošanas apjoms. Tomēr šis aprēķins būtu jāpielāgo, ņemot vērā apstākļus, kad, izmantojot līdzšinējo vīna nozares daļu budžetā kā galveno kritēriju, rastos nesamērīga līdzekļu sadale. (11) Svarīgam pasākumam, ko varētu iekļaut valsts atbalsta programmās, būtu jābūt Kopienas vīnu noieta veicināšanai un tirdzniecībai trešās valstīs. Pārstrukturēšanas un pārveidošanas darbības būtu jāturpina, ņemot vērā to pozitīvo strukturālo ietekmi uz vīna nozari. Atbalstam būtu jābūt pieejamam arī tiem ieguldījumiem vīna nozarē, kas paredzēti, lai uzlabotu uzņēmumu saimnieciskās darbības rādītājus. Atbalstam blakusproduktu destilācijai būtu jābūt pasākumam, kas pieejams dalībvalstīm, kuras vēlas izmantot šādu instrumentu, lai nodrošinātu vīna kvalitāti, vienlaikus saglabājot vidi. (12) Preventīviem instrumentiem, piemēram, ražas apdrošināšanai, kopējiem fondiem un priekšlaicīgai ražas novākšanai, būtu jābūt pasākumiem, par kuriem var pretendēt uz atbalstu atbilstīgi atbalsta programmām, lai veicinātu atbildīgu pieeju krīzes situācijām. (13) Dažu tradicionālu pasākumu saglabāšana pārejas posmā ir attaisnojama, lai mazinātu līdz šim no Kopienas fondiem finansēto parasto tirgus pasākumu krasas pārtraukšanas sekas. Attiecīgie pasākumi ir atbalsts par dzeramā alkohola destilāciju, atbalsts par destilāciju krīzes situācijā un atbalsts par koncentrētas vīnogu misas izmantošanu. (14) Visbeidzot, dalībvalstis dažādu iemeslu dēļ var atzīt par labāku piešķirt lauksaimniekiem savstarpēji nesaistītu atbalstu saskaņā ar vienreizējā maksājuma shēmu. Šī iespēja būtu jāatstāj dalībvalstu ziņā un vienreizējā maksājuma shēmas specifikas dēļ šādiem pārskaitījumiem būtu jābūt neatgriezeniskiem, un to rezultātā būtu attiecīgi jāsamazina valsts atbalsta programmām turpmākajos gados paredzētais budžets. (15) Atbilstīgiem pasākumiem piešķiramam Kopienas finansējumam, ja vien iespējams, būtu jābūt atkarīgam no tā, vai attiecīgie ražotāji ievēro konkrētus spēkā esošus vides noteikumus. Par konstatētu neatbilstību attiecīgi samazina maksājumu. (16) Atbalsts vīna nozarei būtu jāsaņem arī no strukturāliem pasākumiem saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1698/2005 (2005. gada 20. septembris) par atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības fonda lauku attīstībai (ELFLA) ( 5 ). (17) Šādi Regulā (EK) Nr. 1698/2005 iekļauti pasākumi varētu ieinteresēt vīna nozares pārstāvjus: atbalsts jaunajiem lauksaimniekiem un ieguldījumi tehniskajās iekārtās un tirgvedības uzlabojumos, arodmācības, informācijas un reklāmas atbalsts ražotāju organizācijām, ja tās pievienojušās kvalitātes shēmām, atbalsts agrovides pasākumiem, to lauksaimnieku priekšlaicīga pensionēšanās, kas nolēmuši pilnīgi pārtraukt jebkuru komerciālu lauksaimniecisko darbību, lai nodotu savu saimniecību citiem lauksaimniekiem. (18) Lai palielinātu finansiālos līdzekļus, kas pieejami saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1698/2005, kad attiecīgās summas ir pietiekami svarīgas, līdzekļi pakāpeniski būtu jāpārved uz budžetu, kas pieejams saskaņā ar minēto regulu. (19) Daži reglamentējoši pasākumi būtu attiecināmi uz vīna nozari, jo īpaši veselības, kvalitātes un patērētāju prasību sakarā. (20) Dalībvalstīm, kur ražo vairāk kā 50 000 hektolitru gadā, būtu joprojām jābūt atbildīgām par to vīna vīnogu šķirņu klasifikāciju, no kurām to teritorijās atļauts gatavot vīnu. Noteiktas vīna vīnogu šķirnes būtu jāsvītro. (21) Daži produkti, uz kuriem attiecas šī regula, būtu jālaiž apgrozībā Kopienā saskaņā ar īpašu vīna produktu klasifikāciju un atbilstošu specifikāciju. (22) Produkti, uz kuriem attiecas šī regula, būtu jāražo saskaņā ar konkrētiem noteikumiem par vīndarības metodēm un ierobežojumiem, kas nodrošina, ka ir ievērotas veselības prasības, kā arī patērētāju vēlmes attiecībā uz kvalitāti un ražošanas metodi. Elastīguma dēļ minēto metožu atjaunināšana un jaunu metožu apstiprināšanu būtu risināma īstenošanas pasākumu līmenī, izņemot politiski jutīgās bagātināšanas un paskābināšanas jomas, kuru izmaiņas joprojām ir Padomes kompetencē. (23) Uz spirta satura palielināšanu vīnā būtu jāattiecina noteikti ierobežojumi, un, ja to dara, tas būtu jāveic, pievienojot vīnam vīnogu misu vai rektificētu koncentrētu vīnogu misu, vai saharozi gadījumos, kad tas ir atļauts. Stingrāk nekā patlaban būtu jānosaka pieļaujamo bagātināšanas piedevu robežlielumi. (24) Ņemot vērā pārspiešanā iegūtā vīna slikto kvalitāti, šis paņēmiens būtu aizliedzams. (25) Lai izpildītu starptautisko standartu prasības šajā jomā, Komisijai parasti būtu jāņem vērā vīndarības metodes, ko ieteikusi Starptautiskā Vīnkopības un vīna organizācija. (26) Kopienā joprojām būtu aizliedzama tāda vīna kupāža, kura izcelsme ir kādā trešā valstī, ar Kopienas vīnu un savstarpēja tādu vīnu kupāža, kuru izcelsme ir kādā trešā valstī. Līdzīgi noteiktus vīnogu misas veidus, vīnogu sulu un svaigas vīnogas, kuru izcelsme ir trešās valstīs, Kopienas teritorijā nedrīkstētu pārvērst vīnā vai pievienot vīnam. (27) Kvalitatīvu vīnu jēdziens Kopienā, cita starpā, pamatojas uz specifiskām īpašībām, kas saistītas ar vīna ģeogrāfisko izcelsmi. Lai patērētāji varētu identificēt šos vīnus, tos marķē ar aizsargātiem cilmes vietu nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, lai gan pašreizējā sistēma šai sakarā nav pilnībā izstrādāta. Lai varētu izveidot pārskatāmu un sīkāk izstrādātu sistēmu, kas pamatotu attiecīgo produktu kvalitāti, būtu jānosaka kārtība, kādā izskata cilmes vietu nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu pieteikumus atbilstīgi pieejai, ko ievēro saskaņā ar Kopienas horizontālo kvalitātes politiku, kuru piemēro pārtikas produktiem, izņemot vīnu un stipros alkoholiskos dzērienus, Padomes Regulā (EK) Nr. 510/2006 (2006. gada 20. marts) par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību ( 6 ). (28) Lai saglabātu īpašās kvalitātes pazīmes vīniem ar cilmes vietas nosaukumiem vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, dalībvalstīm būtu jāatļauj šai sakarā piemērot stingrākus noteikumus. (29) Lai būtu tiesības pretendēt uz aizsardzību Kopienā, cilmes vietas nosaukumi un ģeogrāfiskās izcelsmes norādes būtu jāatzīst un jāreģistrē Kopienas līmenī. Lai nodrošinātu attiecīgo nosaukumu atbilstību šajā regulā noteiktajiem nosacījumiem, pieteikumi būtu jāpārbauda attiecīgo dalībvalstu valsts iestādēm, turklāt būtu jāievēro obligātie kopējie noteikumi, tostarp valsts iebildumu iesniegšanas procedūra. Pēc tam Komisijai būtu rūpīgi jāpārbauda šie lēmumi, lai nodrošinātu, ka šie pieteikumi atbilst regulā noteiktajiem nosacījumiem un ka pieeja visās dalībvalstīs ir vienāda. (30) Aizsardzībai būtu jābūt pieejamai arī trešo valstu cilmes vietu nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, ja tās ir aizsargātas savā izcelsmes valstī. (31) Ar reģistrācijas procedūru būtu jādod iespēja katrai fiziskai vai juridiskai personai, kurai ir likumīgas intereses dalībvalstī vai trešā valstī, īstenot savas tiesības, paziņojot savus iebildumus. (32) Reģistrētiem cilmes vietu nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm būtu jānodrošina aizsardzība pret lietojumu, kad nepamatoti izmanto priekšrocības, ko dod atbilstīgo produktu labā slava. Lai veicinātu godīgu konkurenci un lai nemaldinātu patērētājus, šai aizsardzībai būtu jāskar arī produkti un pakalpojumi, uz ko neattiecas šī regula, tostarp produkti, kas nav minēti Līguma I pielikumā. (33) Būtu jāparedz procedūras, kas ļautu mainīt produkta specifikāciju arī pēc tam, kad ir iegūta aizsardzība, un cilmes vietas nosaukuma vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes dzēšana, jo īpaši tad, ja vairs netiek nodrošināta atbilstība attiecīgajai produkta specifikācijai. (34) Uz Kopienas teritorijā aizsargātajiem cilmes vietu nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm būtu jāattiecina kontroles, ja iespējams, saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 882/2004 (2004. gada 29. aprīlis) par oficiālo kontroli, ko veic, lai nodrošinātu atbilstības pārbaudi saistībā ar dzīvnieku barības un pārtikas aprites tiesību aktiem un dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības noteikumiem ( 7 ), tostarp pārbaužu sistēmu, lai nodrošinātu attiecīgo vīnu atbilstību produkta specifikācijai. (35) Dalībvalstīm būtu jāatļauj ņemt maksu, lai segtu radušās izmaksas, tostarp tās, kas radušās, izskatot aizsardzības pieteikumus, iebildumu paziņojumus, grozījumus un anulēšanas pieprasījumus saskaņā ar šo regulu. (36) Juridiskās noteiktības labad jaunās pārbaudes procedūras nevajadzētu attiecināt uz pašreizējiem Kopienas cilmes vietu nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm. Tomēr attiecīgajām dalībvalstīm būtu jāsniedz Komisijai pamatinformācija un tiesību akti, saskaņā ar kuriem nosaukumi un norādes ir atzīti dalībvalsts līmenī, pretējā gadījumā tie zaudētu aizsargāta cilmes vietas nosaukuma vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes statusu. Juridiskās noteiktības labad būtu jāierobežo piemērošanas joma pašreizējo cilmes vietu nosaukumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu dzēšanai. (37) Kvalitātes politiku dažās dalībvalstīs regulē valsts līmenī saskaņā ar valsts noteikumiem un praksi. Var turpināt piemērot šādus noteikumus un praksi. (38) Kopienā tradicionāli lieto dažus apzīmējumus, ar ko informē pircēju par vīna īpatnībām un kvalitāti, un šī informācija papildina informāciju, ko sniedz ar cilmes vietu nosaukumiem un ģeogrāfiskām izcelsmes norādēm. Tādēļ, lai nodrošinātu iekšējā tirgus darbību un godīgu konkurenci un lai izvairītos no pircēju maldināšanas, attiecībā uz šiem jēdzieniem Kopienā būtu jārada tiesības uz aizsardzību. (39) To produktu apraksts, nosaukums un noformējums, uz ko attiecas šī regula, var būtiski ietekmēt to pārdošanas iespējas. Atšķirības dalībvalstu vīna produktu marķēšanas noteikumos var traucēt iekšējā tirgus sekmīgu darbību. (40) Tādēļ būtu jāparedz noteikumi, kuros ņemtas vērā patērētāju un ražotāju likumīgās intereses. Šā iemesla dēļ ir lietderīgi Kopienas noteikumi par marķēšanu. (41) Šajos noteikumos būtu jāparedz obligāta noteiktu terminu lietošana, lai produktu apzīmētu saskaņā ar tirdzniecības kategorijām un sniegtu patērētājiem noteiktu svarīgu informāciju. Konkrētu citu fakultatīvu informatīvu datu izmantošana būtu arī jāregulē Kopienas līmenī. (42) Ja vien nav paredzēts citādi, marķēšanas noteikumi vīna nozarē būtu paredzami papildus noteikumiem, kas izklāstīti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2000/13/EK (2000. gada 20. marts) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pārtikas produktu marķēšanu, noformēšanu un reklāmu ( 8 ), ko piemēro horizontāli. Pieredze liecina, ka diferenciācija saskaņā ar marķēšanas noteikumiem bieži nav lietderīga, ņemot vērā vīna produkta kategoriju. Tādējādi noteikumi principā būtu jāpiemēro visām dažādajām vīna kategorijām, tostarp ievestajiem ražojumiem. Jo īpaši tajos būtu jāparedz norādīt vīna vīnogu šķirni un ražas gadu vīniem bez cilmes vietas nosaukuma vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes, ievērojot prasības un izņēmumus, kas attiecas uz marķējuma pareizību un attiecīgu uzraudzību, kā arī patērētāju maldināšanas risku. (43) Pašreizējās ražotāju organizācijas un jaunu organizāciju dibināšana joprojām var veicināt Kopienas līmenī noteikto vīna nozares prasību izpildi. Šo organizāciju lietderība būtu nosakāma pēc to pakalpojumu apjoma un efektivitātes, ko tās piedāvā saviem biedriem. Tas pats attiecas uz nozares organizācijām. Tādēļ dalībvalstīm būtu jāatzīst organizācijas, kas ievēro noteiktas Kopienas līmenī noteiktas prasības. (44) Lai uzlabotu tirgus darbību attiecībā uz vīniem, dalībvalstīm būtu jāspēj īstenot lēmumus, ko pieņēmušas nozares organizācijas. No šo lēmumu darbības jomas tomēr būtu jāizslēdz metodes, kas varētu radīt konkurences traucējumus. (45) Vienota Kopienas tirgus izveidošana ir saistīta ar tirdzniecības sistēmas ieviešanu uz Kopienas ārējām robežām. Šādai tirdzniecības sistēmai, kurā iekļauta ievedmuita, principā būtu jāstabilizē Kopienas tirgus. Tirdzniecības sistēmas pamatā būtu jābūt Kopienas starptautiskajām saistībām, jo īpaši tām, kas izriet no Pasaules Tirdzniecības organizācijas (PTO) nolīgumiem. (46) Tirdzniecības plūsmu uzraudzība jo īpaši ir pārvaldības joma, kurā būtu jādarbojas elastīgi. Tādējādi lēmums par licenču prasību ieviešanu būtu jāpieņem Komisijai, ņemot vērā to, vai ir vajadzīgas importa un eksporta licences, lai pārvaldītu attiecīgos tirgus un jo īpaši uzraudzītu attiecīgo ražojumu importu. Vispārīgi noteikumi attiecībā uz šādām licencēm tomēr būtu jānosaka šajā regulā. (47) Ja paredzētas importa un eksporta licences, būtu jāiemaksā drošības nauda, lai nodrošinātu, ka darījumi, kuriem izdotas šīs licences, patiešām tiek īstenoti. (48) Ievedmuitas sistēma ļauj atteikties no visiem citiem aizsardzības pasākumiem uz Kopienas ārējām robežām. Iekšējā tirgus un nodokļu mehānisms izņēmuma apstākļos var izrādīties nepiemērots. Lai Kopienas tirgus nepaliktu bez aizsardzības pret iespējamiem traucējumiem, šādos gadījumos Kopienai būtu jāspēj nekavējoties veikt visus vajadzīgos pasākumus. Šādiem pasākumiem būtu jāatbilst Kopienas starptautiskajām saistībām. (49) Lai novērstu vai neitralizētu negatīvu ietekmi uz Kopienas tirgu, ko var radīt vīnogu sulas un vīnogu misas imports, šādu produktu imports būtu jāapliek ar papildu maksājumu, ja tiek izpildīti konkrēti nosacījumi. (50) Lai nodrošinātu pienācīgu vīna tirgus darbību un jo īpaši lai novērstu tirgus traucējumus, būtu jāparedz iespēja aizliegt izmantot ievešanu un izvešanu pārstrādei. Lai šis tirgus pārvaldības instruments būtu iedarbīgs, tas parasti jāpiemēro bez lielas kavēšanās. Tādēļ Komisijai būtu jāpiešķir attiecīgas pilnvaras. (51) Precēm, ko importē no trešām valstīm, būtu jāpiemēro Kopienas noteikumi par produktu kategorijām, marķēšanu, cilmes vietas nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm. Precēm būtu jāpievieno analītisks ziņojums. (52) Zināmos apstākļos ir lietderīgi piešķirt Komisijai pilnvaras noteikt un pārvaldīt tarifu kvotas, kas izriet no starptautiskiem nolīgumiem, kuri noslēgti saskaņā ar Līgumu, vai no Padomes tiesību aktiem. (53) Vīna pārprodukcija Kopienā ir palielinājusies, jo tika pārkāpts jauno stādījumu pagaidu aizliegums. Kopienā ir daudz nelikumīgu stādījumu, kas rada negodīgu konkurenci un saasina vīna nozares problēmas. (54) Būtu jānošķir nelikumīgi apstādītās platībās, kas izveidotas līdz 1998. gada 31. augustam, un tās, kas izveidotas pēc šā datuma, ņemot vērā ražotāju saistības attiecībā uz attiecīgajām platībām. Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1493/1999 2. panta 3. punktu būtu jādod pēdējā iespēja legalizēt platības, kas nelikumīgi apstādītas līdz 1998. gada 1. septembrim. Tādēļ attiecīgajam šīs regulas noteikumam būtu jāpiešķir atpakaļejošs spēks. (55) Līdz šim uz platībām, kas nelikumīgi apstādītas līdz 1998. gada 1. septembrim, neattiecina izaršanas pienākumu. Attiecīgajiem ražotājiem, samaksājot nodevu, tie būtu jālegalizē. Ja attiecīgās platības līdz 2009. gada 31. decembrim nebūs legalizētas, ražotājiem attiecīgās platības būs jāizar par saviem līdzekļiem. Ja netiks veikta obligātā izaršana, tiks uzlikta soda nauda. (56) Platības, kas apstādītas pēc 1998. gada 31. augusta, pārkāpjot attiecīgo aizliegumu, saskaņā ar Regulā (EK) Nr. 1493/1999 noteiktajām sankcijām būtu jāizar. Ja netiks veikta obligātā izaršana, tiks uzlikta soda nauda. (57) Līdz ieviesīs legalizēšanas un izaršanas pasākumus, vīnu, kas iegūts no platībām, kas apstādītas, pārkāpjot aizliegumu, un nav legalizētas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1493/1999, būtu jāļauj laist tirgū tikai destilācijai uz attiecīgā ražotāja rēķina. Ražotāju iesniegtajiem destilācijas līgumiem būtu jānodrošina labāka šā noteikuma uzraudzība nekā līdz šim. (58) Lai gan jaunu stādījumu pagaidu aizliegumam bija zināma ietekme uz piedāvājuma un pieprasījuma līdzsvaru vīna tirgū, tai pašā laikā tas radīja šķēršļus konkurētspējīgiem ražotājiem, kuri vēlas elastīgi reaģēt uz pieaugošo pieprasījumu. (59) Tā kā joprojām nav rasts tirgus līdzsvars un ir vajadzīgs laiks, lai varētu novērtēt papildpasākumu, piemēram, izaršanas shēmas, iedarbību, ir lietderīgi saglabāt jauno stādījumu aizliegumu līdz 2015. gada 31. decembrim, bet tad tas būtu galīgi atceļams, lai konkurētspējīgiem ražotājiem ļautu brīvi piemēroties tirgus apstākļiem. Tomēr dalībvalstīm būtu jādod iespēja pagarināt aizliegumu attiecībā uz viņu teritoriju līdz 2018. gada 31. decembrim, ja tās uzskata to par vajadzīgu. (60) Pašreizējā atļauja jaunai platību apstādīšanai, kas paredzētas potzaru audzētavām, zemes apvienošana un atsavināšana, kā arī vīnogu audzēšanas eksperimenti nav radījuši nevajadzīgus vīna tirgus traucējumus, un tādēļ būtu jāturpina, tos pienācīgi kontrolējot. (61) Būtu jāturpina piešķirt atkārtotas stādīšanas tiesības, ja ražotāji apņemas izart platības, kas ekvivalentas apstādītajām platībām, jo šo platību ietekme uz ražošanu līdzinās gandrīz nullei. (62) Turklāt būtu jāparedz iespēja, ka dalībvalstis drīkst nodot atkārtotas stādīšanas tiesības citai saimniecībai, stingri to kontrolējot un ar noteikumu, ka šāda nodošana notiek kvalitātes uzlabošanas nolūkā vai attiecas uz platībām, kas paredzētas potzaru audzētavām vai ir saistītas ar saimniecības daļas nodošanu. Šī nodošana būtu pieļaujama tikai dalībvalsts teritorijā. (63) Lai uzlabotu vīnogu audzēšanas potenciāla pārvaldību un veicinātu stādīšanas tiesību efektīvu izmantošanu, un tādējādi turpmāk mazinātu stādīšanas pagaidu ierobežojumu ietekmi, būtu jāsaglabā valsts vai reģionālo rezervju sistēma. (64) Dalībvalstīm būtu jādod plaša rīcības brīvība attiecībā uz rezervju pārvaldību, to pienācīgi kontrolējot, lai ļautu tām panākt labāku šādu rezervju stādīšanas tiesību izmantošanas atbilstību vietējām vajadzībām. Būtu jāparedz iespēja iegādāties stādīšanas tiesības rezerves papildināšanai un iespēja pārdot stādīšanas tiesības no rezerves. Tādēļ dalībvalstīm joprojām būtu jāļauj nepiemērot rezervju sistēmu ar noteikumu, ka tās var pierādīt, ka tām jau ir efektīva stādīšanas tiesību pārvaldības sistēma. (65) Īpašu priekšrocību piešķiršana jaunajiem vīnkopjiem var atvieglot ne tikai uzņēmējdarbības uzsākšanu, bet arī viņu saimniecību strukturālo pielāgošanu, un šādiem ražotājiem būtu tiesības pretendēt uz bezmaksas tiesību piešķiršanu no rezerves. (66) Lai nodrošinātu, ka resursus izmanto visefektīvākajā veidā un piedāvājumu labāk pielāgo pieprasījumam, stādīšanas tiesības to īpašniekiem būtu jāizmanto saprātīgā laika posmā. Ja tas tā nenotiek, tās nonāk vai atkal nonāk rezervē. To pašu iemeslu dēļ tiesības no rezerves būtu jāpiešķir saprātīgā laika posmā. (67) Dalībvalstīm, kurās stādīšanas tiesību režīmu nepiemēroja līdz 2007. gada 31. decembrim, nebūtu jāpiemēro jaunu stādījumu pagaidu aizliegums. (68) Izaršanas shēma būtu jāievieš kā vēl viens papildpasākums, kura mērķis ir pielāgot vīna nozari tirgus apstākļiem. Ja ražotāji uzskata, ka dažos apgabalos apstākļi neveicina rentablu ražošanu, viņiem būtu jādod iespēja samazināt izmaksas, neizmantojot šīs platības vīna ražošanai, bet ļaujot attiecīgajās platībās veikt alternatīvas darbības vai vispār pārtraukt lauksaimniecisko ražošanu. (69) Pieredze liecina, ka, ja dalībvalstu ziņā atstāj atļaujas piešķiršanu izaršanai, saņemot par to piemaksu, var rasties draudi, ka gan pasākums, gan paredzamā iedarbība uz piedāvājumu ir neefektīva. Tādēļ atšķirībā no pašreizējā režīma audzētājiem būtu jābūt tiem, kas var pretendēt uz izaršanas shēmu, un tiesīgiem pašiem izlemt, vai pieteikties uz to. Savukārt ražotājiem būtu jāpiešķir piemaksa par katru izarto vīnogulāju hektāru. Tomēr dalībvalstīm, kurās vīna ražošanas apmērs nepārsniedz 50 000 hektolitru gadā, nevajadzētu būt pieejamai izaršanas shēmai, jo tās būtiski neietekmē ražošanu Kopienā. (70) Dalībvalstīm būtu jādod tiesības Komisijas noteiktajās robežās noteikt īpašu izaršanas prēmijas apjomu, pamatojoties uz objektīviem kritērijiem. (71) Lai nodrošinātu atbildīgu attieksmi pret izartajām platībām, tiesības uz piemaksu būtu jāsaista ar to, kā attiecīgie ražotāji ievēro spēkā esošos vides aizsardzības noteikumus. Par konstatētu neatbilstību proporcionāli būtu jāsamazina piemaksa par izaršanu. (72) Lai novērstu vides problēmas, dalībvalstīm būtu jāļauj saskaņā ar īpašiem nosacījumiem neveikt izaršanu kalnu apgabalos, stāvās nogāzēs un dažu mazu salu apgabalos, kā arī tad, ja pastāv bažas par vidi. Saskaņā ar Kopienas attālāko reģionu politiku, izaršanas shēmu neattiecina uz Azoru salām, Madeiru un Kanāriju salām. Dalībvalstīm jābūt iespējai pārtraukt izaršanu, ja kopējā izartā platība ir sasniegusi 8 % no kopējās platības, kas apstādīta ar vīnogulājiem (10 % reģionālā mērogā). (73) Ja dalībvalstī izartā platība pārsniegtu 15 % tās kopējās platības, kas apstādīta ar vīnogulājiem, būtu jābūt iespējai dalībvalstī pārsniegt 15 %, lai izvairītos no nesamērīgas izaršanas resursu koncentrācijas uz citas dalībvalsts rēķina. Turklāt būtu jābūt iespējai pārtraukt izaršanu attiecīgajā gadā, ja izaršanas platība minētajā gadā sasniedz 6 % no kopējās platības, kas apstādīta ar vīnogulājiem. (74) Lauksaimniecības platība, kas izmantota vīnogu audzēšanai, pēc izaršanas būs platība, par ko varēs pretendēt uz vienreizējā maksājuma shēmu, un par to varēs piešķirt vidējo reģionālo atdalīto tiešo maksājumu, kas budžeta apsvērumu dēļ nedrīkst pārsniegt noteiktu summu. (75) Valsts atbalsta nepamatota piešķiršana apdraudētu vienotā tirgus normālu darbību. Tādēļ Līguma noteikumi, kas reglamentē valsts atbalstu, būtu principā jāattiecina uz produktiem, uz kuriem attiecas vīna tirgus kopējā organizācija. Tomēr izaršanas piemaksu piešķiršanas noteikumi un zināmi atbalsta programmu pasākumi paši par sevi nevar būt šķērslis valsts atbalsta piešķiršanai šim pašam mērķim. (76) Lai varētu labāk pārvaldīt vīnogu audzēšanas potenciālu, vēlams, lai dalībvalstis iesniegtu Komisijai pārskatu par savu ražošanas potenciālu. Tajā iekļautās informācijas pamatā būtu jābūt vīna dārzu reģistram, kurš būtu jāsaglabā un regulāri jāatjaunina. Komisijas īstenošanas regulā būtu jānosaka sīkāka informācija par reģistru. Tādēļ būtu jāatceļ Padomes Regula (EEK) Nr. 2392/86 (1986. gada 24. jūlijs) par Kopienas vīna dārzu reģistra izveidi ( 9 ). Lai veicinātu to, ka dalībvalstis dara zināmus inventarizācijas rezultātus, atbalsts par pārstrukturēšanu un pārveidošanu būtu jāpiešķir tikai tām dalībvalstīm, kas būs paziņojušas inventarizācijas rezultātus. (77) Lai iegūtu attiecīgo politisko un administratīvo lēmumu pieņemšanai vajadzīgo informāciju, audzētājiem, kas audzē vīna vīnogas, ražo vīnogu misu un vīnu, būtu jāiesniedz ražas deklarācijas. Dalībvalstis varētu arī pieprasīt, lai vīna ražošanai paredzēto vīnogu tirgotāji katru gadu deklarē daudzumus, kas pārdoti no pēdējās ražas. Vīnogu misas un vīna ražotājiem un tirgotājiem, izņemot mazumtirgotājus, jādeklarē vīnogu misas un vīna krājumi. (78) Lai nodrošinātu apmierinošu attiecīgo produktu izsekojamības pakāpi, jo īpaši patērētāju aizsardzības interesēs, būtu jāparedz noteikums, ka visiem produktiem, uz kuriem attiecas šī regula un kuri ir apgrozībā Kopienā, ir jāpievieno pavaddokuments. (79) Lai izskatītu attaisnojamus gadījumus pat pēc tam, kad beidzies termiņš 2012. gada atbalsta programmās paredzētajiem pārejas posma atbalsta pasākumiem par destilāciju krīzes situācijā, dalībvalstīm būtu jāspēj sniegt atbalstu par destilāciju krīzes situācijā, nepārsniedzot dalībvalsts valsts atbalsta programmā paredzēto attiecīgā gada budžeta maksimālo apjomu par 15 %. Par jebkādu šādu atbalstu jāpaziņo Komisijai, un saskaņā ar šo regulu pirms tā piešķiršanas ir jāsaņem apstiprinājums. (80) Pasākumi, kas vajadzīgi šīs regulas īstenošanai, būtu jāparedz saskaņā ar Padomes Lēmumu 1999/468/EK (1999. gada 28. jūnijs), ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību ( 10 ). (81) Izdevumi, kas dalībvalstīm radušies to saistību rezultātā, kas izriet no šīs regulas piemērošanas, būtu jāfinansē Kopienai saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 1290/2005 (2005. gada 21. jūnijs) par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu ( 11 ). (82) Dalībvalstis un Komisija apmainās ar informāciju, kas vajadzīga šīs regulas piemērošanai. (83) Lai nodrošinātu šajā regulā noteikto saistību izpildi, jāparedz kontroles un sodu piemērošana, ja šīs saistības netiek pildītas. Tādēļ Komisijai būtu jāpiešķir tiesības paredzēt atbilstīgus noteikumus, tostarp noteikumus par nepamatotu maksājumu atmaksāšanu un dalībvalstu pienākumu iesniegt ziņojumu. (84) Dalībvalstu iestādēm būtu jābūt atbildīgām par šīs regulas prasību izpildes nodrošināšanu un būtu jāveic priekšdarbi, lai Komisija varētu uzraudzīt un nodrošināt šo prasību ievērošanu. (85) Lai vīna nozari varētu iekļaut vienreizējā maksājuma shēmā, būtu jāparedz, ka par visām aktīvi apsaimniekotām vīnogulāju audzēšanas platībām ir tiesības pretendēt uz vienreizējā maksājuma shēmu, kas minēta Padomes Regulā (EK) Nr. 1782/2003 (2003. gada 29. septembris), ar ko izveido kopīgus tiešā atbalsta shēmu noteikumus saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem ( 12 ). (86) Vīnogulāju audzētājiem Bulgārijā, Čehijā, Igaunijā, Kiprā, Latvijā, Lietuvā, Ungārijā, Maltā, Polijā, Rumānijā, Slovēnijā un Slovākijā būtu jāgūst labums no vīna nozares komponenta iekļaušanas vienreizējā maksājuma shēmā ar tādiem pašiem nosacījumiem kā vīnogulāju audzētājiem Kopienā 2004. gada 30. aprīlī. Tādēļ uz vīna nozares komponentu vienreizējā maksājuma shēmā nevajadzētu attiecināt Regulas (EK) Nr. 1782/2003 143.a pantā paredzēto palielinājuma grafiku. (87) Attiecīgi būtu jāgroza Regula (EK) Nr. 1782/2003 un Padomes Regula (EK) Nr. 3/2008 (2007. gada 17. decembris) par informācijas un veicināšanas pasākumiem attiecībā uz lauksaimniecības produktiem iekšējā tirgū un trešās valstīs ( 13 ). (88) Pāreja no režīma, kas paredzēts Regulā (EK) Nr. 1493/1999 un pārējās regulās, kuras attiecas uz vīna nozari, uz šajā regulā paredzēto režīmu varētu radīt sarežģījumus, kuri nav paredzēti šajā regulā. Lai rīkotos šādas iespējamības gadījumā, būtu jānosaka, ka Komisija var paredzēt vajadzīgos pārejas pasākumus. Komisijai būtu jābūt arī pilnvarotai risināt īpašas praktiskas problēmas, tā kā: IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.







I SADAĻA

IEVADA NOTEIKUMI

1. pants

Priekšmets un darbības joma

1. Šajā regulā noteikti īpaši noteikumi, ko piemēro to produktu ražošanā un tirdzniecībā, kas minēti Regulas (EK) Nr. 1234/2007 I pielikuma XII daļā.

2. Attiecībā uz 1. punktā minētajiem produktiem šajā regulā paredzēti:

a) atbalsta pasākumi;

b) reglamentējoši pasākumi;

c) noteikumi tirdzniecībai ar trešām valstīm;

d) noteikumi, kas regulē ražošanas potenciālu.

2. pants

Definīcijas

Šajā regulā piemēro I pielikumā noteiktās definīcijas.







II SADAĻA

ATBALSTA PASĀKUMI







I NODAĻA

Atbalsta programmas







1. iedaļa

Ievada noteikumi

3. pants

Darbības joma

Šajā nodaļā izklāstīti noteikumi, kas reglamentē Kopienas līdzekļu piešķiršanu dalībvalstīm un to, kā dalībvalstis ar valsts atbalsta programmu (turpmāk tekstā – “atbalsta programmas”) starpniecību šos līdzekļus izmanto, lai finansētu īpašus vīna nozares atbalsta pasākumus.

4. pants

Saderība un saskaņotība

1. Atbalsta programmas ir saderīgas ar Kopienas tiesību aktiem un ir saskaņotas ar Kopienas darbībām, politiku un prioritātēm.

2. Dalībvalstis ir atbildīgas par atbalsta programmām un nodrošina, ka tās ir iekšēji saskaņotas un ka tās izstrādā un īsteno objektīvi, ņemot vērā attiecīgo ražotāju ekonomisko stāvokli un vajadzību novērst nepamatotu atšķirīgu attieksmi pret ražotājiem.

Dalībvalstis ir atbildīgas par to, ka nosaka un izpilda vajadzīgās pārbaudes un sodus gadījumos, kad neievēro atbalsta programmas.

3. Atbalstu nepiešķir:

a) pētniecības projektiem un pasākumiem, kas paredzēti pētniecības projektu atbalstam;

b) pasākumiem, kuri ir ietverti dalībvalsts lauku attīstības programmās saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1698/2005.







2. iedaļa

Atbalsta programmu iesniegšana un saturs

5. pants

Atbalsta programmu iesniegšana

1. Visas II pielikumā minētās dalībvalstis iesniedz Komisijai – pirmo reizi līdz 2008. gada 30. jūnijam – piecgadu atbalsta programmas projektu, kurā iekļauti pasākumi saskaņā ar šo nodaļu.

Atbalsta programmas pasākumi jāizstrādā tādā ģeogrāfiskajā mērogā, kādu dalībvalstis uzskata par vispiemērotāko. Pirms iesniegšanas Komisijai atbalsta programmu apspriež ar kompetentām iestādēm un organizācijām attiecīgā teritoriālajā līmenī.

Katra dalībvalsts iesniedz vienu atbalsta programmas projektu, kurā var ņemt vērā reģionālās īpatnības.

2. Trīs mēnešus pēc iesniegšanas Komisijai atbalsta programmas var sākt piemērot.

Tomēr, ja iesniegtā atbalsta programma neatbilst šajā nodaļā noteiktajiem nosacījumiem, Komisija par to informē dalībvalsti. Šajā gadījumā dalībvalsts iesniedz Komisijai pārskatītu atbalsta programmu. Pārskatīto atbalsta programmu var sākt piemērot divus mēnešus pēc tam, kad par to ir paziņots, ja vien joprojām nepastāv neatbilstība; neatbilstības gadījumā jāpiemēro šis apakšpunkts.

3. Dalībvalstu iesniegto atbalsta programmu grozījumiem mutatis mutandis piemēro 2. punktu.

4. 6. pantu nepiemēro gadījumos, kad dalībvalsts vienīgais pasākums ir 9. pantā minētās vienreizējā maksājuma shēmas pārņemšana. Šādā gadījumā piemēro tikai 21. panta 1. punktu un tikai saistībā ar gadu, kurā notiek shēmas pārņemšana.

6. pants

Atbalsta programmu saturs

Atbalsta programmās ir šādi elementi:

a) sīks ierosināto pasākumu apraksts, kā arī to skaitļos izteikti mērķi;

b) notikušo apspriešanos rezultāti;

c) paredzamais tehniskās, ekonomiskās, sociālās ietekmes un ietekmes uz vidi novērtējums;

d) īstenojamo pasākumu grafiks;

e) vispārēja finanšu tabula, kurā redzami izvietojamie resursi un paredzamais indikatīvais resursu sadalījums pasākumiem saskaņā ar II pielikumā minēto maksimālo apjomu;

f) kritēriji un kvantitatīvie rādītāji, kas izmantojami uzraudzībai un novērtējumam, kā arī pasākumi, kas jāveic, lai atbalsta programmas īstenotu pienācīgi un efektīvi;

g) kompetentas iestādes un organizācijas, kas izraudzītas atbalsta programmas īstenošanai.

7. pants

Atbilstīgi pasākumi

1. Atbalsta programmās ietver vienu vai vairākus šādus pasākumus:

a) vienreizējā maksājuma shēmas atbalsts saskaņā ar 9. pantu;

b) noieta veicināšana saskaņā ar 10. pantu;

c) vīna dārzu pārstrukturēšana un pārveidošana saskaņā ar 11. pantu;

d) priekšlaicīga ražas novākšana saskaņā ar 12. pantu;

e) kopējie fondi saskaņā ar 13. pantu;

f) ražas apdrošināšana saskaņā ar 14. pantu;

g) ieguldījumi saskaņā ar 15. pantu;

h) blakus produktu destilācija saskaņā ar 16. pantu;

i) dzeramā alkohola destilācija saskaņā ar 17. pantu;

j) destilācija krīzes situācijā saskaņā ar 18. pantu;

k) koncentrētas vīnogu misas lietošana saskaņā ar 19. pantu.

2. Atbalsta programmās nav ietverti citi pasākumi kā tikai tie, kas uzskaitīti 9. līdz 19. pantā.

8. pants

Vispārīgi noteikumi attiecībā uz atbalsta programmām

1. Pieejamo Kopienas līdzekļu, kā arī budžeta maksimālais apjoms paredzēts II pielikumā.

2. Kopienas atbalsts attiecas tikai uz attaisnotajiem izdevumiem, kas radušies pēc attiecīgās 5. panta 1. punktā minētās atbalsta programmas iesniegšanas.

3. Dalībvalstis nepiedalās to pasākumu izmaksās, ko saskaņā ar atbalsta programmām finansējusi Kopiena.

4. Atkāpjoties no 3. punkta, dalībvalstis var piešķirt valsts atbalstu saskaņā ar attiecīgajiem Kopienas noteikumiem par valsts atbalstu 10., 14. un 15. pantā minētajiem pasākumiem.

Maksimālo atbalsta likmi, kas noteikta attiecīgajos Kopienas noteikumos par valsts atbalstu, piemēro vispārējam publiskam finansējumam, tostarp gan Kopienas, gan dalībvalsts līdzekļiem.







3. iedaļa

Īpašie atbalsta pasākumi

9. pants

Vienreizējā maksājuma shēma un atbalsts vīnogulāju audzētājiem

1. Dalībvalstis var sniegt atbalstu vīnogulāju audzētājiem, piešķirot tiem tiesības uz maksājumu Regulas (EK) Nr. 1782/2003 III sadaļas 3. nodaļas nozīmē saskaņā ar minētās Regulas VII pielikuma O punktu.

2. Dalībvalstis, kuras gatavojas izmantot 1. punktā minēto iespēju, paredz šādu atbalstu arī savās atbalsta programmās, tostarp ietverot attiecīgus līdzekļu pārvedumus saskaņā ar vienreizējā maksājuma shēmu, ieviešot izmaiņas minētajās programmās saskaņā ar 5. panta 3. punktu.

3. Īstenojot 1. punktā minēto atbalstu:

a) taspaliek ietverts vienreizējā maksājuma shēmā un vairs nav pieejams vai to nevar darīt pieejamu saskaņā ar 5. panta 3. punktu par pasākumiem, kuri uzskaitīti 10. līdz 19. pantā, īstenojot atbalsta programmas turpmākajos gados;

b) attiecīgi samazina līdzekļus, kas pieejami par tiem pasākumiem atbalsta programmās, kuri uzskaitīti 10. līdz 19. pantā.

10. pants

Noieta veicināšana trešo valstu tirgos

1. Atbalsts saskaņā ar šo pantu attiecas uz Kopienas vīnu informācijas vai noieta veicināšanas pasākumiem trešās valstīs, līdz ar to uzlabojot to konkurētspēju minētajās valstīs.

2. Pasākumi, kas minēti 1. punktā, attiecas uz vīniem ar aizsargātiem cilmes vietas nosaukumiem vai aizsargātām ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm vai vīniem ar vīnogu šķirnes norādi.

3. Pasākumi, kas minēti 1. punktā, var būt tikai:

a) sabiedrisko attiecību, veicināšanas vai reklāmas pasākumi, jo īpaši uzsverot Kopienas produktu priekšrocības, īpaši attiecībā uz kvalitāti, pārtikas nekaitīgumu vai nekaitīgumu videi;

b) dalība starptautiski nozīmīgos pasākumos, gadatirgos vai izstādēs;

c) informatīvi pasākumi, jo īpaši par Kopienas sistēmām attiecībā uz cilmes vietu nosaukumiem, ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm un bioloģisko ražošanu;

d) jaunu tirgu izpēte, kas vajadzīga jaunu noieta tirgu apgūšanai;

e) pētījumi, lai novērtētu noieta veicināšanas un informatīvo pasākumu rezultātus.

4. Kopienas ieguldījums noieta veicināšanas pasākumos nepārsniedz 50 % no attaisnotajiem izdevumiem.

11. pants

Vīna dārzu pārstrukturēšana un pārveidošana

1. Vīna dārzu pārstrukturēšanas un pārveidošanas pasākumu mērķis ir palielināt vīna ražotāju konkurētspēju.

2. Saskaņā ar šo pantu vīna dārzu pārstrukturēšanai un pārveidošanai atbalstu piešķir tikai tad, ja dalībvalsts iesniedz ražošanas potenciāla inventarizāciju saskaņā ar 109. pantu.

3. Pārstrukturēšanas un pārveidošanas atbalstā drīkst ietvert tikai vienu vai vairākus šādus pasākumus:

a) šķirņu konversiju, tostarp izmantojot uzpotēšanu;

b) vīna dārzu vietas maiņu;

c) vīna dārzu apsaimniekošanas paņēmienu uzlabošanu.

Atbalstu nepiešķir to vīna dārzu parastai atjaunošanai, kuriem beidzies dabīgais dzīves cikls.

4. Atbalstu par vīna dārzu pārstrukturēšanu un pārveidošanu var piešķirt tikai turpmāk minētajos veidos:

a) kompensācija ražotājiem par ienākumu zaudējumu pasākuma ieviešanas dēļ;

b) ieguldījums pārstrukturēšanas un pārveidošanas izmaksās.

5. Ar kompensāciju ražotājiem par ienākumu zaudējumu, kas minēta 4. punkta a) apakšpunktā, var segt līdz 100 % no attiecīgā zaudējuma, un to var īstenot vienā no turpmāk minētajiem veidiem:

a) neatkarīgi no V sadaļas II nodaļas noteikumiem atļauta gan veco, gan jauno vīnogulāju līdzāspastāvēšana noteiktu laika posmu, kas nepārsniedz trīs gadus, līdz beidzas pārejas posms attiecībā uz stādīšanas tiesībām;

b) finansiāla kompensācija.

6. Kopienas ieguldījums faktiskajās vīna dārzu pārstrukturēšanas un pārveidošanas izmaksās nepārsniedz 50 %. Reģionos, kas klasificēti kā konverģences reģioni saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1083/2006 ( 14 ), Kopienas ieguldījums pārstrukturēšanas un pārveidošanas izmaksās nepārsniedz 75 %.

12. pants

Priekšlaicīga ražas novākšana

1. Šajā pantā priekšlaicīga ražas novākšana nozīmē to, ka pilnībā iznīcina vai nolasa nenogatavojušos vīnogu ķekarus, tādējādi samazinot attiecīgās platības ražu līdz nullei.

2. Atbalstam par ražas priekšlaicīgu novākšanu jāveicina piedāvājuma un pieprasījuma līdzsvara atjaunošana Kopienas vīna tirgū, lai novērstu tirgus krīzes.

3. Atbalstu par priekšlaicīgu ražas novākšanu var piešķirt kā kompensāciju, veicot vienotas likmes maksājumu par hektāru, kura apjoms jānosaka attiecīgajai dalībvalstij.

Maksājums nedrīkst pārsniegt 50 % no summas, ko veido tiešās izmaksas par vīnogu ķekaru iznīcināšanu vai nolasīšanu un zaudējumi, kas saistīti ar vīnogu ķekaru iznīcināšanu vai nolasīšanu.

4. Attiecīgās dalībvalstis nosaka sistēmu, kuras pamatā ir objektīvi kritēriji, lai nodrošinātu, ka ražas priekšlaicīga novākšana nerada tādas kompensācijas atsevišķiem vīna ražotājiem, kas pārsniedz 3. punkta otrajā daļā minēto maksimālo apjomu.

13. pants

Kopējie fondi

1. Atbalsts kopējo fondu izveidošanai sniedz palīdzību ražotājiem, kuri grib apdrošināties pret tirgus svārstībām.

2. Atbalstu kopējo fondu izveidošanai var piešķirt kā pagaidu degresīvu atbalstu, lai segtu fondu administratīvās izmaksas.

14. pants

Ražas apdrošināšana

1. Atbalsts par ražas apdrošināšanu veicinās ražotāju ienākumu saglabāšanu, ja tos ietekmējušas dabas katastrofas, nelabvēlīgi klimatiskie apstākļi, slimības vai kaitēkļu invāzijas.

2. Atbalstu par ražas apdrošināšanu var piešķirt Kopienas finansējumā veidā, kas nedrīkst pārsniegt:

a) 80 % no apdrošināšanas prēmiju izmaksām, ko ražotāji maksājuši par apdrošināšanu pret zaudējumiem, ko radījuši nelabvēlīgi klimatiskie apstākļi, ko var pielīdzināt dabas katastrofām;

b) 50 % no apdrošināšanas prēmiju izmaksām, ko ražotāji maksājuši par apdrošināšanu pret: i) šā punkta a) apakšpunktā minētajiem zaudējumiem un citiem zaudējumiem, ko izraisījuši nelabvēlīgi klimatiskie apstākļi; ii) zaudējumiem, ko izraisījuši dzīvnieki, augu slimības vai kaitēkļu invāzija.

3. Atbalstu par ražas apdrošināšanu var piešķirt tikai tad, ja attiecīgie apdrošinātāju maksājumi nekompensē ražotājiem vairāk par 100 % no zaudētajiem ienākumiem, ņemot vērā jebkuru kompensāciju, ko ražotāji varētu būt saņēmuši no citām ar apdrošināto risku saistītajām atbalsta shēmām.

4. Atbalsts par ražas apdrošināšanu nedrīkst radīt konkurences traucējumus apdrošināšanas tirgū.

15. pants

Ieguldījumi

1. Atbalstu var piešķirt par tādiem materiāliem vai nemateriāliem ieguldījumiem ražošanas iekārtās, vīna darītavas infrastruktūrā un vīna tirdzniecībā, kuri uzlabo uzņēmumu darbību kopumā un attiecas uz kādu no turpmāk minētajiem gadījumiem:

a) IV pielikumā minēto produktu ražošana vai tirdzniecība;

b) jaunu produktu, procesu un tehnoloģiju attīstīšana, kas saistīti ar produktiem, kuri minēti IV pielikumā;

2. Atbalstu saskaņā ar 1. punktu pēc maksimālās likmes Komisijas Ieteikuma 2003/361/EK (2003. gada 6. maijs) par mazo uz vidējo uzņēmumu definīciju ( 15 ) nozīmē sniedz tikai mikrouzņēmumiem, mazajiem un vidējiem uzņēmumiem. Attiecībā uz Azoru salām, Madeiru, Kanāriju salām un Egejas jūras nelielajām salām Padomes Regulas (EK) Nr. 1405/2006 (2006. gada 18. septembris), ar ko nosaka īpašus pasākumus lauksaimniecībā par labu Egejas jūras nelielajām salām ( 16 ), nozīmē un Francijas aizjūras departamentiem – maksimālajai likmei nepiemēro uzņēmumu lieluma ierobežojumu. Attiecībā uz uzņēmumiem, uz kuriem neattiecas Ieteikuma 2003/361/EK pielikuma I sadaļas 2. panta 1. punkts un kuros ir mazāk nekā 750 darbinieku vai kuru apgrozījums ir mazāks par 200 miljoniem euro, maksimālā atbalsta intensitāti samazina uz pusi.

Atbalstu nepiešķir uzņēmumiem, kam ir grūtības saskaņā ar Kopienas pamatnostādnēm par valsts atbalstu grūtībās nonākušu uzņēmumu glābšanai un pārstrukturēšanai.

3. No attaisnotajiem izdevumiem izslēdz elementus, kas minēti Regulas (EK) Nr. 1698/2005 71. panta 3. punkta a) līdz c) apakšpunktā.

4. Kompensējamām ieguldījumu izmaksām piemēro šādas maksimālās atbalsta likmes:

a) 50 % reģionos, kurus saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1083/2006 klasificē kā konverģences reģionus;

b) 40 % reģionos, kuri nav konverģences reģioni;

c) 75 % attālākajos reģionos saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 247/2006 (2006. gada 30. janvāris), ar ko ievieš īpašus pasākumus lauksaimniecības jomā attālākajiem Eiropas Savienības reģioniem ( 17 );

d) 65 % Egejas jūras nelielajās salās Regulas (EK) Nr. 1405/2006 nozīmē.

5. Regulas (EK) Nr. 1698/2005 72. pantu mutatis mutandis piemēro attiecībā uz 1. punktā minēto atbalstu.

16. pants

Blakusproduktu destilācija

1. Atbalstu var piešķirt par brīvprātīgu vai obligātu vīndarības blakusproduktu destilāciju, ko veic saskaņā ar VI pielikuma D punkta noteikumiem.

Atbalsta apjomu nosaka tilpumkoncentrācijas % un uz hektolitru saražotā spirta. Atbalstu nemaksā par tādu spirta tilpumkoncentrāciju destilējamos blakusproduktos, kas pārsniedz 10 % no spirta tilpumkoncentrācijas izgatavotajā vīnā.

2. Maksimālos piemērojamos atbalsta līmeņus nosaka, balstoties uz ražas novākšanas un ražošanas izmaksām un saskaņā ar 113. panta 1. punktā minēto procedūru.

3. Spirtu, ko iegūst no destilācijas, kas veikta ar 1. punktā minēto atbalstu, izmanto vienīgi rūpniecības vai enerģētikas vajadzībām, lai neradītu konkurences traucējumus.

17. pants

Dzeramā alkohola destilācija

1. Atbalstu ražotājiem par vīnu, kas destilēts dzeramajā alkoholā, var piešķirt līdz 2012. gada 31. jūlijam kā atbalstu par hektāru.

2. Attiecīgos līgumus par vīna destilāciju, kā arī attiecīgos pierādījumus par piegādi destilēšanai iesniedz pirms atbalsta piešķiršanas.

18. pants

Krīzes destilācija

1. Atbalstu var piešķirt līdz 2012. gada 31. jūlijam par brīvprātīgu vai obligātu vīna pārpalikumu destilāciju, par ko lemj dalībvalstis pamatotos krīzes gadījumos, lai samazinātu vai likvidētu pārpalikumu un vienlaikus nodrošinātu piegāžu nepārtrauktību no vienas ražas līdz nākamajai.

2. Maksimālos piemērojamos atbalsta līmeņus nosaka saskaņā ar 113. panta 1. punktā minēto procedūru.

3. Alkohols, ko iegūst no destilācijas, par kuru atbalsts piešķirts saskaņā ar 1. punktu, izmanto tikai un vienīgi rūpniecības un enerģētikas vajadzībām, lai neradītu konkurences traucējumus.

4. Krīzes destilācijas pasākumiem izmantojamā pieejamā budžeta daļa nepārsniedz turpmāk minētās procentuālās daļas, kā aprēķināts, ņemot vērā vispārējos pieejamos naudas līdzekļus, kas II pielikumā noteikti katrai dalībvalstij attiecīgajā budžeta gadā:

— 20 % 2009. gadā,

— 15 % 2010. gadā,

— 10 % 2011. gadā,

— 5 % 2012. gadā.

5. Dalībvalstis var palielināt krīzes destilācijas pasākumam paredzētos pieejamos naudas līdzekļus, pārsniedzot 4. punktā minētās gada robežas, nodrošinot finansējumu no valsts līdzekļiem atbilstīgi turpmāk minētajām robežām (izteiktas procentos no 4. punktā norādītā attiecīgā ikgadējā maksimālā apjoma):

— 5 % 2010. vīna gadā,

— 10 % 2011. vīna gadā,

— 15 % 2012. vīna gadā.

Dalībvalstis atbilstīgā gadījumā informē Komisiju par papildinājumu no valsts līdzekļiem, kā minēts pirmajā daļā, un Komisija apstiprina darījumu, pirms šādi līdzekļi ir darīti pieejami.

19. pants

Koncentrētas vīnogu misas izmantošana

1. Atbalstu vīna ražotājiem, kuri izmanto koncentrētu vīnogu misu, tostarp rektificētu koncentrētu vīnogu misu, lai palielinātu produktu dabiskā spirta satura tilpumu, var sniegt līdz 2012. gada 31. jūlijam saskaņā ar V pielikumā paredzētajiem noteikumiem.

2. Atbalsta apjomu nosaka %, ņemot vērā potenciālo spirta saturu un par hektolitru misas, kuru izmanto bagātināšanai.

3. Maksimālo pieļaujamo atbalsta līmeni par šo pasākumu dažādos vīnogulāju audzēšanas reģionos nosaka saskaņā ar 113. panta 1. punktā minēto procedūru.

20. pants

Savstarpēja atbilstība

Lauksaimniekiem, par kuriem konstatē, ka tie savā saimniecībā trīs gadu laikā, kopš veikti maksājumi saskaņā ar atbalsta programmām par pārstrukturēšanu un pārveidošanu, vai gada laikā, kopš veikti maksājumi saskaņā ar atbalsta programmām par ražas priekšlaicīgu novākšanu, nav ievērojuši likumā noteiktās pārvaldības prasības un noteikumus par labiem lauksaimniecības un vides apstākļiem, kas minēti Regulas (EK) Nr. 1782/2003 3. līdz 7. pantā, ja neatbilstību ir izraisījusi darbība vai nolaidība, kas tieši inkriminējamas lauksaimniekam, maksājuma apjomu daļēji vai pilnīgi samazina vai anulē atkarībā no pārkāpuma smaguma, apjoma, ilguma un biežuma, un lauksaimniekam attiecīgajā gadījumā var likt to atlīdzināt saskaņā ar šajos noteikumos izklāstītajiem nosacījumiem.







4. iedaļa

Vispārīgi noteikumi

21. pants

Ziņojumu sniegšana un novērtējums

1. Ik gadu, pirmoreiz 2010. gada 1. martā, dalībvalstis līdz 1. martam iesniedz Komisijai ziņojumu par to pasākumu īstenošanu iepriekšējā finanšu gadā, kas paredzēti dalībvalstu atbalsta programmās.

Šajos ziņojumos uzskaita un apraksta pasākumus, par kuriem piešķirts Kopienas atbalsts saskaņā ar atbalsta programmām, un jo īpaši tajos iekļauj sīku informāciju par 10. pantā minēto veicināšanas pasākumu īstenošanu.

2. Dalībvalstis līdz 2011. gada 1. martam un otrreiz līdz 2014. gada 1. martam iesniedz Komisijai atbalsta programmu izmaksu un ieguvumu novērtējumu, kā arī norāda, kā palielināt programmu efektivitāti.

Komisija līdz 2011. gada 31. decembrim iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par 10. pantā minēto veicināšanas pasākumu īstenošanu.

22. pants

Īstenošanas pasākumi

Saskaņā ar 113. panta 1. punktā minēto procedūru pieņem vajadzīgos pasākumus šīs nodaļas piemērošanai.

Šajos noteikumos var jo īpaši paredzēt:

a) atbalsta programmu noformēšanas paraugu;

b) noteikumus par izmaiņām atbalsta programmās pēc to stāšanās spēkā;

c) sīki izstrādātus 10. līdz 19. pantā paredzēto pasākumu īstenošanas noteikumus;

d) nosacījumus, ar kādiem jāpaziņo un jāpublisko no Kopienas fondiem saņemtais atbalsts;

e) sīku informāciju par ziņojumu sniegšanu.







II NODAĻA

Finanšu pārvedums

23. pants

Finanšu pārvedums lauku attīstībai

1. No 2009. budžeta gada summas, kas noteiktas 2. punktā, pamatojoties uz agrākajiem izdevumiem saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1493/1999 intervences pasākumiem, kuri paredzēti, lai stabilizētu lauksaimniecības tirgus saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1290/2005 3. panta 1. punkta b) apakšpunktu, būs pieejamas kā papildu Kopienas līdzekļi pasākumiem vīna ražošanas reģionos atbilstīgi lauku attīstības programmai, ko finansē saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1698/2005.

▼M1

2. Attiecīgajos kalendārajos gados būs pieejamas šādas summas:

— 2009. gadā – 40,66 miljoni euro,

— 2010. gadā – 82,11 miljoni euro,

— no 2011. gada un turpmāk – 122,61 miljons euro.

▼B

3. Šā panta 2. punktā minētās summas jāsadala starp dalībvalstīm saskaņā ar III pielikumu.

Dalībvalstis, attiecībā uz kurām III pielikuma tabulā pašreiz nav uzrādīta nekāda summa, jo citādi aprēķinātās summas ir nelielas attiecībā uz piemēroto finanšu kritēriju, lai noteiktu III pielikumā uzrādāmo summu (mazāk nekā 2,5 miljoni euro, kas jāpārceļ 2009. gadā), var pieņemt lēmumu pilnībā vai daļēji pārcelt II pielikumā uzrādītās summas uz III pielikumu, lai tās izmantotu lauku attīstības programmās. Tādā gadījumā attiecīgās dalībvalstis līdz 2008. gada 30. jūnijam paziņo Komisijai par šo pārcēlumu, lai tā var izdarīt grozījumus 2. punktā un attiecīgi II un III pielikumā.







III SADAĻA

REGLAMENTĒJOŠIE PASĀKUMI







I NODAĻA

Vispārīgi noteikumi

24. pants

Vīna vīnogu šķirņu klasifikācija

1. Saskaņā ar 2. punktu dalībvalstis klasificē to vīna vīnogu šķirnes, kuras vīna ražošanai var stādīt, pārstādīt vai uzpotēt dalībvalstu teritorijās.

Dalībvalstis var klasificēt tikai vīna vīnogu šķirnes, kas atbilst šādiem nosacījumiem:

a) attiecīgā šķirne pieder Vitis vinifera sugai vai arī iegūta, krustojot Vitis vinifera sugu ar citām Vitis ģints sugām;

b) attiecīgā šķirne nav viena no šīm: Noah, Othello, Isabelle, Jacquez, Clinton un Herbemont.

Ja vīna vīnogu šķirne saskaņā ar pirmo daļu ir svītrota no klasifikācijas, tad šo šķirni izar 15 gados pēc svītrošanas.

2. Dalībvalstis, kuru vīna ražošana nepārsniedz 50 000 hektolitru vīna gadā, aprēķinot pēc vidējā ražošanas daudzuma pēdējos piecos vīna gados, ir atbrīvotas no šā panta 1. punktā minētā klasificēšanas pienākuma.

Tomēr arī dalībvalstīs, uz kurām attiecas šā punkta pirmā daļa, vīna ražošanai var stādīt, pārstādīt vai uzpotēt tikai tās vīna vīnogu šķirnes, kas atbilst 1. punkta a) un b) apakšpunktam.

3. Atkāpjoties no šā panta 1. punkta pirmās un otrās daļas un 2. punkta otrās daļas, tikai zinātniskai pētniecībai un izmēģinājumiem ir atļauta šādu vīna vīnogu šķirņu stādīšana, pārstādīšana un uzpotēšana:

a) neklasificētas vīna vīnogu šķirnes, ja uz dalībvalstīm attiecas šā panta 1. punkts;

b) citas vīna vīnogu šķirnes nekā 1. punkta a) un b) apakšpunktā minētās, ja uz dalībvalstīm attiecas šā panta 2. punkts.

4. Platības, kas vīna ražošanai apstādītas ar vīna vīnogu šķirnēm, kas ir pretrunā šā panta 1. līdz 3. punktam, izar.

Tomēr nav obligāti jāizar šādas platības, ja attiecīgā produkcija ir domāta vienīgi vīna ražotāja mājsaimniecības patēriņam.

5. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai pārbaudītu, kā ražotāji ievēro atbilstību 1. līdz 4. punktā minētajām prasībām.

25. pants

Ražošana un tirdzniecība

1. Produkti, kas uzskaitīti IV pielikumā un ražoti Kopienā, ir gatavoti no vīna vīnogu šķirnēm, kas klasificējamas atbilstīgi 24. panta 1. punktam.

2. Vīnkopības produktu kategorijas, kas paredzētas IV pielikumā, var izmantot Kopienā tikai tam, lai laistu tirgū produktu, kas atbilst pielikumā noteiktajiem nosacījumiem.

Tomēr, neskarot 59. panta 1. punkta a) apakšpunktu, dalībvalstis var atļaut lietot terminu “vīns”, ja:

a) tam salikta nosaukuma veidā pievienots augļa nosaukums, lai tirgotu produktus, kas fermentācijas procesā iegūti no citiem augļiem, nevis vīnogām, vai

b) tas ir salikta nosaukuma daļa.

Izvairās no jebkādām sajaukšanas iespējamībām attiecībā uz produktiem, kas atbilst IV pielikumā uzskaitītajām vīna kategorijām.

3. Vīnkopības produktu kategorijas, kas uzskaitītas IV pielikumā, var mainīt saskaņā ar 113. panta 2. punktā minēto procedūru.

4. Izņemot pudelēs iepildītu vīnu, par kuru ir pierādījumi, ka iepildīšana pudelēs notikusi pirms 1971. gada 1. septembra, vīnu, kas ražots no to šķirņu vīna vīnogām, kas uzskaitītas klasifikācijā, kura izstrādāta saskaņā ar 24. panta 1. punktu, bet neatbilst kādai IV pielikumā minētajai kategorijai, drīkst izmantot tikai vīna ražotāju mājsaimniecības patēriņam, vīna etiķa ražošanai vai destilācijai.







II NODAĻA

Vīndarības metodes un ierobežojumi

26. pants

Darbības joma

Šī nodaļa attiecas uz atļautām vīndarības metodēm un attiecīgiem ierobežojumiem, ko piemēro to produktu ražošanai un tirdzniecībai, uz kuriem attiecas šī regula, kā arī uz procedūru, ar kuru var pieņemt lēmumu par šīm metodēm un ierobežojumiem.

27. pants

Vīndarības metodes un ierobežojumi

1. Tikai tādas vīndarības metodes, kas atļautas saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem, kā izklāstīts V pielikumā vai nolemts saskaņā ar 28. un 29. pantu, izmanto to produktu ražošanai un saglabāšanai Kopienā, uz kuriem attiecas šī regula.

Pirmo daļu nepiemēro:

a) vīnogu sulai un koncentrētai vīnogu sulai;

b) vīnogu misai un koncentrētai vīnogu misai, kas paredzēta vīnogu sulas gatavošanai.

2. Atļautās vīndarības metodes izmanto tikai tādēļ, lai nodrošinātu pareizu vīna ražošanu, saglabāšanu un attīrīšanu.

3. Produkti, uz kuriem attiecas šī regula, ir ražoti Kopienā saskaņā ar attiecīgajiem ierobežojumiem, kas noteikti VI pielikumā.

4. Produktus, uz kuriem attiecas šī regula un kuru ražošanā izmantotas Kopienā neatļautas vīndarības metodes vai attiecīgajā gadījumā dalībvalstī neatļautas vīndarības metodes vai attiecībā uz kuriem ir pārkāpti VI pielikumā noteiktie ierobežojumi, nedrīkst laist apgrozībā Kopienā.

28. pants

Stingrāki vīndarības noteikumi, par kuriem nolēmušas dalībvalstis

Dalībvalstis var savā teritorijā ierobežot vai neatļaut dažas vīndarības metodes un noteikt stingrākus ierobežojumus, nekā atļauts saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem, lai nostiprinātu būtisku īpašību saglabāšanu vīniem ar aizsargātu cilmes vietas nosaukumu vai aizsargātu ģeogrāfiskās izcelsmes norādi, kā arī dzirkstošajiem un deserta vīniem.

Dalībvalstis paziņo par šiem limitējumiem, aizliegumiem un ierobežojumiem Komisijai, kas tos dara zināmus pārējām dalībvalstīm.

29. pants

Vīndarības metožu un ierobežojumu atļaušana

1. Izņemot vīndarības metodes attiecībā uz bagātināšanu, paskābināšanu un atskābināšanu, kas minētas V pielikumā un kas attiecas uz īpašiem tajā iekļautiem produktiem, kā arī VI pielikumā minētajiem ierobežojumiem, atļautajām vīndarības metodēm un ierobežojumiem to produktu ražošanai un saglabāšanai, uz kuriem attiecas šī regula, pieņem lēmumu saskaņā ar 113. panta 2. punktā izklāstīto procedūru.

2. Dalībvalstis var atļaut eksperimentāli izmantot neatļautas vīndarības metodes saskaņā ar nosacījumiem, kas jānosaka atbilstīgi 113. panta 2. punktā minētajai procedūrai.

30. pants

Atļaujas piešķiršanas kritēriji

Atļaujot vīndarības metodes saskaņā ar 113. panta 2. punktā minēto procedūru, Komisija:

a) pamatojas uz Starptautiskās Vīnkopības un vīna organizācijas ieteiktām un publicētām vīndarības metodēm, kā arī uz rezultātiem, kas gūti no pagaidām neatļautu vīndarības metožu eksperimentālas izmantošanas;

b) ņem vērā cilvēku veselības aizsardzību;

c) ņem vērā iespējamos draudus patērētājiem, kas, ņemot vērā viņu cerības un uztveri, var tikt maldināti, un pārliecinās, vai ir pieejami informācijas līdzekļi un vai tie spēj novērst šādus draudus;

d) ļauj saglabāt vīna dabiskās un būtiskās īpašības un raugās, lai nerastos būtiskas izmaiņas attiecīgā produkta sastāvā;

e) nodrošina obligāto vides aizsardzības prasību ievērošanu;

f) ievēro vispārīgos noteikumus par vīndarības metodēm un ierobežojumiem, kas attiecīgi noteikti V un VI pielikumā.

31. pants

Analīzes metodes

Analīzes metodes, lai noteiktu to produktu sastāvu, uz kuriem attiecas šī regula, un noteikumi, pēc kuriem var noteikt, vai šie produkti ir apstrādāti, neievērojot atļautās vīndarības metodes, ir metodes un noteikumi, ko ieteikusi un publicējusi Starptautiskā Vīnkopības un vīna organizācija.

Ja nav Starptautiskās Vīnkopības un vīna organizācijas ieteiktu un publicētu metožu un noteikumu, atbilstīgas metodes un noteikumus pieņem saskaņā ar 113. panta 2. punktā minēto procedūru.

Gaidot šādu noteikumu pieņemšanu, lietošanas metodes un noteikumi būs tādi, kādus nosaka attiecīgā dalībvalsts.

32. pants

Īstenošanas pasākumi

Ja vien minētajos pielikumos nav noteikts citādi, saskaņā ar 113. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem vajadzīgos pasākumus šīs nodaļas un V un VI pielikuma piemērošanai.

Šajos pasākumos var jo īpaši iekļaut:

a) noteikumus, ar ko nosaka, ka par atļautām vīndarības metodēm ir uzskatāmas Regulas (EK) Nr. 1493/1999 IV pielikumā uzskaitītās vīndarības metodes;

b) atļautās vīndarības metodes un ierobežojumus, tostarp bagātināšanu, paskābināšanu un atskābināšanu attiecībā uz dzirkstošajiem vīniem, kvalitatīviem dzirkstošajiem vīniem un kvalitatīviem aromātiskiem dzirkstošajiem vīniem;

c) atļautās vīndarības metodes un ierobežojumus attiecībā uz desertvīniem;

d) ņemot vērā VI pielikuma C punktu, noteikumus, kas regulē vīnogu misas un vīnu jaukšanu un kupāžu;

e) ja šai sakarā nav Kopienas noteikumu, vīndarības metodēs izmantoto vielu tīrības un identifikācijas specifikāciju;

f) administratīvos noteikumus, lai izmantotu atļautās vīndarības metodes;

g) nosacījumus attiecībā uz to produktu uzglabāšanu, apriti un izmantošanu, kas neatbilst 27. panta prasībām, un iespējamiem izņēmumiem no minētā panta prasībām, kā arī kritēriju noteikšanu, lai atsevišķos gadījumos novērstu pārlieku stingrību;

h) nosacījumus, saskaņā ar kuriem dalībvalstis var atļaut to produktu uzglabāšanu, apriti un izmantošanu, kas neatbilst šīs nodaļas prasībām, izņemot 27. panta prasības, vai šīs nodaļas piemērošanas noteikumiem.







III NODAĻA

Cilmes vietas nosaukumi, ģeogrāfiskās izcelsmes norādes un tradicionālie apzīmējumi

33. pants

Darbības joma

1. Noteikumus, kas attiecas uz cilmes vietas nosaukumiem, ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm un tradicionālajiem apzīmējumiem, kā izklāstīts IV un V nodaļā, piemēro produktiem, kuri minēti IV pielikuma 1., 3. līdz 6., 8., 9., 11., 15. un 16. punktā.

2. 1. punktā minētie noteikumu pamatā ir:

a) likumīgo interešu aizsardzība: i) patērētājiem un ii) ražotājiem;

b) attiecīgo produktu kopējā tirgus vienmērīgas darbības nodrošināšana;

c) kvalitatīvu produktu ražošanas sekmēšana, pieļaujot valstu kvalitātes politikas pasākumus.







IV NODAĻA

Cilmes vietas nosaukumi un ģeogrāfiskās izcelsmes norādes







1. iedaļa

Definīcijas

34. pants

Definīcijas

1. Šajā regulā izmanto šādas definīcijas:

a) “cilmes vietas nosaukums” nozīmē reģiona, īpašas vietas vai izņēmuma gadījumos valsts nosaukumu, ko izmanto, lai aprakstītu produktu, kas minēts 33. panta 1. punktā un kas atbilst šādām prasībām: i) tā kvalitāti un īpašības galvenokārt vai vienīgi nosaka īpašā ģeogrāfiskā vide ar tai raksturīgo dabas un cilvēka faktoru; ii) vīnogas, no kurām tas ir ražots, ir augušas tikai šajā ģeogrāfiskajā apgabalā; iii) vīns ir ražots šajā ģeogrāfiskajā apgabalā; iv) tas ir iegūts no Vitis vinifera vīnogulāju šķirnēm;

b) “ģeogrāfiskās izcelsmes norāde” nozīmē norādi uz reģionu, īpašu vietu vai izņēmuma gadījumos valsti, ko izmanto, lai aprakstītu produktu, kas minēts 33. panta 1. punktā un kas atbilst šādām prasībām: i) tam piemīt īpaša kvalitāte, reputācija vai citas īpašības, kas ir saistītas ar tā ģeogrāfisko izcelsmi; ii) vismaz 85 % vīnogu, kas izmantotas tā ražošanai, augušas tikai šajā ģeogrāfiskajā apgabalā; iii) vīns ir ražots šajā ģeogrāfiskajā apgabalā; iv) tas iegūts no Vitis vinifera šķirnes vīnogulājiem vai Vitis vinifera krustojumiem ar citām Vitis ģints sugām.

2. Daži tradicionāli lietotie apzīmējumi var būt cilmes vietas nosaukumi, ja tie:

a) apzīmē vīnu;

b) norāda uz ģeogrāfisko nosaukumu;

c) atbilst 1. punkta a) apakšpunkta i) līdz iv) punktā minētajām prasībām;

d) tiem piemēro procedūru, ar kuru piešķir šajā nodaļā minēto cilmes vietas nosaukumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību.

3. Cilmes vietas nosaukumi un ģeogrāfiskās izcelsmes norādes, tostarp tās, kas attiecas uz ģeogrāfiskajiem apgabaliem trešās valstīs, ir tiesīgas uz aizsardzību Kopienā saskaņā ar šajā nodaļā izklāstītajiem noteikumiem.







2. iedaļa

Aizsardzības pieteikums

35. pants

Pieteikumu saturs

1. Pieteikumos uz aizsargātiem cilmes vietas nosaukumiem vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm jāpievieno tehniskā dokumentācija, kurā norāda:

a) aizsargājamo nosaukumu;

b) pieteikuma iesniedzēja uzvārdu/nosaukumu un adresi;

c) produkta specifikāciju saskaņā ar 2. punktu;

d) vienotu dokumentu, kurā apkopota 2. punktā minētā produkta specifikācija.

2. Produkta specifikācija dod ieinteresētajām pusēm iespēju pārbaudīt attiecīgos nosacījumus produkcijai ar cilmes vietas nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādi.

Tajā ir vismaz šāda informācija:

a) aizsargājamais nosaukums;

b) vīna(-u) apraksts: i) vīniem, kuriem norādīts cilmes vietas nosaukums, vīna(-u) galveno analītisko un organoleptisko īpašību apraksts; ii) vīniem, kuriem norādīta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde, vīna(-u) galveno analītisko īpašību apraksts, kā arī organoleptisko īpašību novērtējums vai norāde;

c) vajadzības gadījumā īpašās vīndarības metodes, kas izmantotas vīna(-u) ražošanā, kā arī svarīgi ierobežojumi vīna(-u) ražošanā;

d) attiecīgā ģeogrāfiskā reģiona robežu noteikšana;

e) maksimālā raža no hektāra;

f) norāde uz vīna vīnogu šķirni vai šķirnēm, no kā iegūts vīns;

g) sīka raksturojoša informācija, kas apstiprina 34. panta 1. punkta a) apakšpunkta i) punktā vai attiecīgā gadījumā 34. panta 1. punkta b) apakšpunkta i) punktā minētās saistības;

h) piemērojamās prasības, kas paredzētas Kopienas vai valsts noteikumos vai, ja dalībvalsts tā paredzējusi, tās organizācijas noteikumos, kas aizsargā cilmes vietas nosaukumus un ģeogrāfiskās izcelsmes norādes, ņemot vērā, ka šīm prasībām jebkurā gadījumā jābūt objektīvām, nediskriminējošām un saderīgām ar Kopienas tiesību aktiem;

i) to iestāžu vai organizāciju nosaukums un adrese, kas pārbauda atbilstību produkta specifikācijai, un to īpašie uzdevumi.

36. pants

Aizsardzības pieteikums attiecībā uz ģeogrāfisko reģionu trešā valstī

1. Ja aizsardzības pieteikums attiecas uz ģeogrāfisko reģionu trešā valstī, tajā papildus 35. pantā paredzētajiem elementiem jābūt pierādījumam, ka attiecīgais nosaukums ir aizsargāts izcelsmes valstī.

2. Pieteikumu Komisijai nosūta vai nu pieteikuma iesniedzējs pats, vai ar attiecīgās trešās valsts iestāžu starpniecību.

3. Aizsardzības pieteikumu iesniedz vienā no Kopienas oficiālajām valodām vai arī tam pievieno apstiprinātu tulkojumu vienā no minētajām valodām.

37. pants

Pieteikuma iesniedzēji

1. Ieinteresēto ražotāju grupas vai izņēmuma gadījumā individuāls ražotājs var iesniegt pieteikumu cilmes vietas nosaukuma vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes aizsardzībai. Citas ieinteresētās personas var piedalīties pieteikumā.

2. Ražotāji var iesniegt pieteikumu tikai to vīnu aizsardzībai, ko tie ražo.

3. Ja nosaukums apzīmē pārrobežu ģeogrāfisko reģionu vai tradicionālu nosaukumu, kas saistīts ar pārrobežu ģeogrāfisko reģionu, var iesniegt kopīgu pieteikumu.







3. iedaļa

Procedūra, ar ko piešķir aizsardzību

38. pants

Iepriekšēja procedūra dalībvalstī

1. Uz pieteikumiem Kopienas izcelsmes vīnu cilmes vietas nosaukumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzībai saskaņā ar 34. pantu attiecina iepriekšēju dalībvalsts procedūru saskaņā ar šo pantu.

2. Pieteikumu aizsardzībai iesniedz tajā dalībvalstī, kuras teritorijā ir cilmes vietas nosaukuma un ģeogrāfiskās izcelsmes norādes izcelsme.

3. Dalībvalsts pārbauda, vai aizsardzības pieteikums atbilst šajā nodaļā noteiktajiem nosacījumiem.

Dalībvalsts veic procedūru, nodrošinot atbilstīgu pieteikuma publikāciju un paredzot vismaz divu mēnešu laikposmu no publikācijas dienas, kurā fiziska vai juridiska persona, kurai ir likumīgas intereses un kura veic reģistrētu uzņēmējdarbību vai dzīvo tās teritorijā, var iebilst pret ierosināto aizsardzību, iesniedzot dalībvalstī pienācīgi pamatotu paziņojumu.

4. Ja dalībvalsts uzskata, ka cilmes vietas nosaukums vai ģeogrāfiskās izcelsmes norāde neatbilst attiecīgajām prasībām, tostarp pastāvot iespējamībai, ka tā nav saderīga ar Kopienas tiesību aktiem vispār, tā pieteikumu noraida.

5. Ja dalībvalsts uzskata, ka attiecīgās prasības ir izpildītas, tā:

a) publicē vismaz internetā vienoto dokumentu un produkta specifikāciju, un

b) nosūta Komisijai pieteikumu aizsardzībai, kurā norāda šādu informāciju: i) pieteikuma iesniedzēja uzvārdu/nosaukumu un adresi; ii) vienoto dokumentu, kas minēts 35. panta 1. punkta d) apakšpunktā; iii) dalībvalsts deklarāciju par to, ka tā uzskata, ka pretendenta iesniegtais pieteikums atbilst šīs regulas nosacījumiem; iv) atsauci uz a) apakšpunktā minēto publikāciju.

Šo informāciju sniedz vienā no Kopienas oficiālajām valodām vai arī tai pievieno apstiprinātu tulkojumu vienā no minētajām valodām.

6. Dalībvalstīs līdz 2009. gada 1. augustam stājas spēkā normatīvi un administratīvi akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šā panta prasības.

7. Ja dalībvalstī nav valsts likumu par cilmes vietas nosaukumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību, tā var piešķirt nosaukuma aizsardzību saskaņā ar šīs nodaļas noteikumiem valsts līmenī tikai uz laiku un no dienas, kad pieteikums ir iesniegts Komisijai. Šāda valsts nodrošināta pagaidu aizsardzība zaudēs spēku dienā, kad saskaņā ar šo nodaļu tiks pieņemts lēmums par reģistrāciju vai lēmums par reģistrācijas atteikumu.

39. pants

Komisijas veiktā pārbaude

1. Komisija dara zināmu atklātībai dienu, kad jāiesniedz pieteikums cilmes vietas nosaukuma vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes aizsardzībai.

2. Komisija pārbauda, vai 38. panta 5. punktā minētie aizsardzības pieteikumi atbilst šajā nodaļā noteiktajiem nosacījumiem.

3. Ja Komisija uzskata, ka šajā nodaļā noteiktie nosacījumi ir izpildīti, tā Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī publicē vienoto dokumentu, kas minēts 35. panta 1. punkta d) apakšpunktā, un atsauci uz produkta specifikāciju, kas minēta 38. panta 5. punktā.

Pretējā gadījumā pieņem lēmumu pieteikumu noraidīt saskaņā ar 113. panta 2. punktā minēto procedūru.

40. pants

Iebildumu procedūra

Divu mēnešu laikā no publikācijas dienas, kā paredzēts 39. panta 3. punkta pirmajā daļā, dalībvalsts vai trešā valsts, vai fiziska vai juridiska persona, kam ir likumīgas intereses un kuras uzņēmējdarbība ir reģistrēta vai kas dzīvo dalībvalstī, izņemot dalībvalsti, kas iesniegusi pieteikumu aizsardzībai, vai trešā valstī, var iebilst pret ierosināto aizsardzību, iesniedzot Komisijā pienācīgi pamatotu paziņojumu par atbilstības noteikumiem, kas izklāstīti šajā nodaļā.

Fiziskas vai juridiskas personas, kuru uzņēmējdarbība ir reģistrēta trešā valstī vai kas dzīvo trešā valstī, šādu paziņojumu pirmajā punktā minētajā divu mēnešu laikā iesniedz vai nu tieši, vai ar attiecīgās trešās valsts iestāžu starpniecību.

41. pants

Lēmums par aizsardzību

Pamatojoties uz Komisijas rīcībā esošo informāciju, saskaņā ar 113. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem lēmumu, vai piešķirt aizsardzību cilmes vietas nosaukumam vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādei, kas atbilst šajā nodaļā noteiktajiem nosacījumiem vai kopumā ir saderīgi ar Kopienas tiesību aktiem, vai noraidīt pieteikumu, ja minētie nosacījumi nav ievēroti.







4. iedaļa

Īpaši gadījumi

42. pants

Homonīmi

1. Nosaukumu, par ko ir iesniegts pieteikums un kas ir pilnīgs vai daļējs homonīms nosaukumam, kurš saskaņā ar šo regulu ir reģistrēts, reģistrē, pienācīgi ņemot vērā vietējo un tradicionālo nosaukuma lietojumu un sajaukšanas iespējamību.

Homonīmu, kas maldina pircēju, liekot domāt, ka produkta izcelsme ir citur, nereģistrē, pat ja nosaukums ir pareizs attiecībā uz minēto produktu pašreizējo teritoriju, reģionu vai izcelsmes vietu.

Reģistrētā homonīma lietošana ir atkarīga no tā, vai praksē var pienācīgi atšķirt vēlāk reģistrēto homonīmu no nosaukuma, kas jau ir reģistrā, ņemot vērā to, ka pret abiem attiecīgiem ražotājiem ir jāizturas vienlīdzīgi un ka nedrīkst maldināt pircēju.

2. Šā panta 1. punktu piemēro mutatis mutandis, ja nosaukums, par ko ir iesniegts pieteikums, ir pilnīgs vai daļējs homonīms ģeogrāfiskās izcelsmes norādei, kura ar dalībvalstu tiesību aktiem ir aizsargāta.

Dalībvalstis nereģistrē ģeogrāfiskās izcelsmes norādes, kas nav identiskas, lai tās aizsargātu saskaņā ar to tiesību aktiem par ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību, ja cilmes vietas nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādi aizsargā Kopiena ar tās tiesību aktiem, kas attiecas uz cilmes vietas nosaukumiem vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm.

3. Ja vien Komisijas īstenošanas pasākumos nav paredzēts citādi, ja vīna vīnogu šķirnes nosaukums satur aizsargātu cilmes vietas nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādi vai tas sastāv no aizsargāta cilmes vietas nosaukuma vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes, šo nosaukumu neizmanto to produktu marķēšanai, uz kuriem attiecas šī regula.

4. Ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību 34. pantā minētajiem produktiem īsteno, neskarot jau aizsargātās ģeogrāfiskās norādes, ko piemēro alkoholiskajiem dzērieniem Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 110/2008 (2008. gada 15. janvāris) par stipro alkoholisko dzērienu definīciju, aprakstu, noformējumu, marķējumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību ( 18 ) nozīmē un otrādi.

43. pants

Aizsardzības atteikuma pamatojums

1. Nosaukumi, kas kļuvuši par sugas vārdiem, netiek aizsargāti kā cilmes vietas nosaukumi vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes.

Šajā nodaļā “nosaukums, kas kļuvis par sugas vārdu” nozīmē vīna nosaukumu, kas, lai arī attiecas uz vietu vai reģionu, kur sākotnēji ražoja vai tirgoja šo produktu, ir kļuvis par Kopienā vispārpieņemtu nosaukumu.

Lai noskaidrotu, vai nosaukums kļuvis par sugas vārdu, ņem vērā visus būtiskus faktorus, jo īpaši:

a) pašreizējo stāvokli Kopienā, jo īpaši patēriņa jomā;

b) attiecīgās valsts vai Kopienas tiesību normas.

2. Nosaukums netiek aizsargāts kā cilmes vietas nosaukums vai ģeogrāfiskās izcelsmes norāde, ja, ņemot vērā preču zīmes reputāciju un atpazīstamību, aizsardzība var maldināt patērētāju par vīna patieso identitāti.

44. pants

Saistība ar preču zīmēm

1. Ja cilmes vietas nosaukumi vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes ir aizsargātas saskaņā ar šo regulu, tās preču zīmes reģistrācija, kas atbilst vienai no 45. panta 2. punktā minētajām situācijām un attiecas uz produktu, kas ietilpst vienā no IV pielikumā uzskaitītajām kategorijām, tiek atteikta, ja pieteikums preču zīmes reģistrācijai iesniegts pēc tam, kad Komisijai iesniegts pieteikums par cilmes vietas nosaukuma vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes aizsardzību, un līdz ar to cilmes vietas nosaukums vai ģeogrāfiskās izcelsmes norāde ir aizsargāta.

Preču zīmes, kas reģistrētas, pārkāpjot šā punkta pirmo daļu, dzēš.

2. Neskarot 43. panta 2. punktu, preču zīmi, kuras izmantošana atbilst kādai no 45. panta 2. punktā minētajām situācijām, par kuru ir iesniegts pieteikums, un kas ir reģistrēta vai, ja šādu iespēju paredz attiecīgie tiesību akti, lietojot iegūta Kopienas teritorijā pirms dienas, kad Komisijai tika iesniegts pieteikums par cilmes vietas nosaukuma vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes aizsardzību, var turpināt lietot un atjaunot neatkarīgi no cilmes vietas nosaukuma vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes aizsardzības, ja nav pamatojuma preču zīmes spēkā neesamībai vai atsaukšanai, kā precizēts Padomes Pirmajā direktīvā 89/104/EEK (1988. gada 21. decembris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm ( 19 ), vai Padomes Regulā (EK) Nr. 40/94 (1993. gada 20. decembris) par Kopienas preču zīmi ( 20 ).

Šādos gadījumos atļauts līdzās lietot cilmes vietas nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādi un attiecīgo preču zīmi.







5. iedaļa

Aizsardzība un kontrole

45. pants

Aizsardzība

1. Aizsargātus cilmes vietas nosaukumus un ģeogrāfiskās izcelsmes norādes var lietot visi uzņēmēji, kas laiž tirgū vīnu, kurš ražots saskaņā ar atbilstīgu produkta specifikāciju.

2. Aizsargāti cilmes vietas nosaukumi un ģeogrāfiskās izcelsmes norādes un vīni, kuriem izmanto šos aizsargātos nosaukumus saskaņā ar produkta specifikāciju, ir aizsargāti pret:

a) jebkādu tiešu vai netiešu aizsargātā nosaukuma komerciālu izmantošanu i) ar produktiem, kas neatbilst aizsargāta nosaukuma produkta specifikācijai, vai ii) ja šādi tiek ļaunprātīgi izmantota cilmes vietas nosaukuma vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes reputācija;

b) ļaunprātīgu izmantošanu, atdarināšanu vai aplinku norādījumu, pat tad, ja norādīta produkta vai pakalpojuma patiesā izcelsme vai ja aizsargātais nosaukums ir tulkots vai tam pievienoti vārdi “veids”, “tips”, “metode”, “ražots kā”, “atdarinājums”, “buķete”, “līdzīgs” vai tamlīdzīgiem vārdiem;

c) jebkuru citu nepareizu vai maldinošu norādi par produkta izcelsmi, cilmes vietu, specifiku vai būtiskām kvalitātes īpašībām uz iekšējā vai ārējā iepakojuma, reklāmas materiāla vai attiecīgā vīna produkta dokumentiem vai tāda iepakojuma izmantošanu, kas varētu radīt nepareizu priekšstatu par produkta izcelsmi;

d) jebkādu cita veida praksi, kas var maldināt patērētāju par attiecīgā produkta patieso izcelsmi.

3. Aizsargāti cilmes vietas nosaukumi vai aizsargātas ģeogrāfiskās izcelsmes norādes nedrīkst Kopienā kļūt par sugas vārdiem 43. panta 1. punkta nozīmē.

4. Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai pārtrauktu aizsargātu cilmes vietas nosaukumu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu nelikumīgu izmantošanu, kā minēts 2. punktā.

46. pants

Reģistrs

Komisija izveido un uztur vīnu aizsargāto cilmes vietu un ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu elektronisku un publiski pieejamu reģistru.

47. pants

Kompetentu kontroles iestāžu nozīmēšana

1. Dalībvalstis izraugās kompetentu iestādi vai iestādes, kas ir atbildīgas par šajā nodaļā noteikto saistību izpildi saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 882/2004 4. pantā izklāstītajiem kritērijiem.

2. Dalībvalstis nodrošina, ka visiem uzņēmējiem, kas atbilst šīs nodaļas prasībām, ir tiesības uz kontroles sistēmu.

3. Dalībvalstis informē Komisiju par 1. punktā minēto(-ajām) kompetento(-ām) iestādi(-ēm). Komisija dara zināmus atklātībai to nosaukumus un adreses un regulāri tos atjauno.

48. pants

Specifikācijas atbilstības pārbaude

1. Saistībā ar aizsargātiem cilmes vietas nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, kas attiecas uz ģeogrāfisku apgabalu Kopienā, ik gadus pārbauda, kā vīna ražošanā un kondicionēšanā, kā arī pēc tās tiek ievērota produkta specifikācija, un pārbaudes nodrošina:

a) 47. panta 1. punktā minētā kompetentā iestāde vai kompetentās iestādes, vai

b) viena vai vairākas kontroles iestādes Regulas (EK) Nr. 882/2004 2. panta otrās daļas 5. punkta nozīmē, kas darbojas kā produktu sertifikācijas iestāde saskaņā ar kritērijiem, kas izklāstīti minētās regulas 5. pantā.

Šādas pārbaudes izdevumus sedz uzņēmēji, uz kuriem attiecas šī kontrole.

2. Saistībā ar aizsargātiem cilmes vietas nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, kas attiecas uz ģeogrāfisku apgabalu trešā valstī, ik gadus pārbauda, kā vīna ražošanā un kondicionēšanā, kā arī pēc tās tiek ievērota produkta specifikācija, un pārbaudes nodrošina:

a) viena vai vairākas valsts iestādes, ko izraudzījusies trešā valsts;

b) viena vai vairākas sertifikācijas iestādes.

3. Sertifikācijas iestādēm, kas minētas 1. punkta b) apakšpunktā un 2. punkta b) apakšpunktā, jāatbilst un no 2010. gada 1. maija jābūt akreditētām saskaņā ar Eiropas standartu EN 45011 vai ISO/IEC Rokasgrāmatu 65 (“Vispārējas prasības organizācijām, kas nodarbojas ar ražojumu sertifikācijas sistēmām”).

4. Ja 1. punkta a) apakšpunktā un 2. punkta a) apakšpunktā minētā iestāde vai iestādes pārbauda atbilstību produkta specifikācijai, tām jādod pietiekamas objektivitātes un neitralitātes garantijas un to rīcībā jābūt kvalificētam personālam un resursiem, kas vajadzīgi uzdevumu veikšanai.

49. pants

Produkta specifikācijas grozījumi

1. Pretendents, kas atbilst 37. panta nosacījumiem, var iesniegt pieteikumu aizsargāta cilmes vietas nosaukuma vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes produkta specifikācijas grozījuma apstiprināšanai, jo īpaši – lai ņemtu vērā jaunākās zinātnes un tehnikas atziņas vai pārskatītu ģeogrāfiskā apgabala robežu, kas minēta 35. panta 2. punkta otrās daļas d) apakšpunktā. Pieteikumā apraksta un pamato pieprasītos grozījumus.

2. Ja ierosinātais grozījums saistīts ar vienu vai vairākiem grozījumiem vienotajā dokumentā, kas minēts 35. panta 1. punkta d) apakšpunktā, mutatis mutandis piemēro 38. līdz 41. pantu grozījuma pieteikumam. Tomēr, ja ierosinātais grozījums ir maznozīmīgs, saskaņā ar 113. panta 2. punktu pieņem lēmumu, vai apstiprināt pieteikumu, neveicot 39. panta 2. punktā un 40. pantā izklāstīto procedūru, un vai apstiprināšanas gadījumā Komisijai jāuzsāk 39. panta 3. punktā minēto elementu publiskošana.

3. Ja ierosinātajā grozījumā nav paredzētas vienotā dokumenta izmaiņas, piemēro šādus noteikumus:

a) ja ģeogrāfiskais apgabals atrodas noteiktā dalībvalstī, šī dalībvalsts izsaka savu viedokli par grozījumu un, ja viedoklis ir pozitīvs, publicē grozīto produkta specifikāciju un informē Komisiju par apstiprinātajiem grozījumiem un to pamatojumu;

b) ja ģeogrāfiskais reģions atrodas trešā valstī, Komisija nosaka, vai apstiprināt ierosināto grozījumu.

50. pants

Anulēšana

Saskaņā ar 113. panta 2. punktā minēto procedūru pēc Komisijas ierosmes vai pienācīgi pamatota dalībvalsts, trešās valsts vai fiziskas vai juridiskas personas, kam ir likumīgās intereses, pieprasījuma var pieņemt lēmumu anulēt aizsargātu cilmes vietas nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādi, ja vairs netiek nodrošināta atbilstība attiecīgajai produkta specifikācijai.

Regulas 38. līdz 41. pantu piemēro mutatis mutandis.

51. pants

Pašreizējie aizsargātie vīnu nosaukumi

1. Vīnu nosaukumi, kas ir aizsargāti saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1493/1999 51. un 54. pantu un Regulas (EK) Nr. 753/2002 28. pantu, automātiski tiek aizsargāti saskaņā ar šo regulu. Komisija ieraksta tos reģistrā, kas paredzēts šīs regulas 46. pantā.

2. Attiecībā uz 1. punktā minētajiem pašreizējiem aizsargātajiem vīnu nosaukumiem dalībvalstis nosūta Komisijai:

a) tehniskos dokumentus, kas paredzēti 35. panta 1. punktā;

b) valsts apstiprinājumu lēmumus.

3. Vīnu nosaukumi, kas minēti 1. punktā un par kuriem 2. punktā minētā informācija nebūs iesniegta līdz 2011. gada 31. decembrim, zaudēs aizsardzību saskaņā ar šo regulu. Komisija veic attiecīgo formālo pasākumu un svītro šos nosaukumus no 46. pantā paredzētā reģistra.

4. 50. pantu nepiemēro šā panta 1. punktā minētajiem pašreizējiem aizsargātajiem vīnu nosaukumiem.

Saskaņā ar 113. panta 2. punktā izklāstīto procedūru līdz 2014. gada 31. decembrim pēc Komisijas ierosmes var pieņemt lēmumu anulēt aizsardzību 1. punktā minētajiem cilmes vietas nosaukumiem un ģeogrāfiskās izcelsmes norādēm, ja tie neatbilst 34. pantā noteiktajām prasībām.







6. iedaļa

Vispārīgi noteikumi

52. pants

Īstenošanas pasākumi

Saskaņā ar 113. panta 1. punktā minēto procedūru pieņem vajadzīgos pasākumus šīs nodaļas piemērošanai.

Šajos pasākumos jo īpaši var iekļaut atkāpes no šajā nodaļā paredzēto noteikumu un prasību piemērojamības:

a) ja tas attiecas uz neizskatītajiem pieteikumiem par cilmes vietas nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu aizsardzību;

b) ja tas saistīts ar konkrētu vīnu, kuriem ir aizsargāts cilmes vietas nosaukums vai ģeogrāfiskās izcelsmes norāde, ražošanu ģeogrāfiskā apgabalā, kas atrodas vīnogu izcelsmes attiecīgā ģeogrāfiskā apgabala tuvumā;

c) ja tas saistīts ar tradicionālu ražošanas praksi konkrētiem vīniem ar aizsargātiem cilmes vietas nosaukumiem.

53. pants

Maksas

Dalībvalstis var pieprasīt segt to izmaksas, tostarp tās, kas radušās, izskatot aizsardzības pieteikumus, iebildumu paziņojumus, grozījumus un anulēšanas pieprasījumus saskaņā ar šo regulu.







V NODAĻA

Tradicionālie apzīmējumi

54. pants

Definīcija

1. “Tradicionāls apzīmējums” nozīmē 33. panta 1. punktā minēto produktu dalībvalstīs tradicionāli lietotu apzīmējumu, kas norāda:

a) ka produkts saskaņā ar Kopienas vai dalībvalsts tiesību aktiem ir aizsargāts cilmes vietas nosaukums vai ģeogrāfiskās izcelsmes norāde, vai

b) uz produkta ražošanas vai nogatavināšanas metodi vai kvalitāti, krāsu, vietas veidu vai īpašu ar vēsturi saistītu notikumu, kas attiecas uz vīnu ar aizsargātu cilmes vietas nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādi.

2. Tradicionālu apzīmējumu atzīst, definē un aizsargā saskaņā ar 113. panta 1. punktā minēto procedūru.

55. pants

Aizsardzība

1. Aizsargātu tradicionālu apzīmējumu var lietot tikai attiecībā uz ražojumu, kas ražots saskaņā ar definīciju, kas minēta 54. panta 2. punktā.

Tradicionālus apzīmējumus aizsargā pret nelikumīgu lietošanu.

Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai pārtrauktu aizsargātu tradicionālu apzīmējumu nelikumīgu lietošanu.

2. Tradicionāli apzīmējumi Kopienā nekļūst par sugas vārdiem.

56. pants

Īstenošanas pasākumi

Šīs nodaļas īstenošanai vajadzīgos pasākumus pieņem saskaņā ar 113. panta 1. punktā minēto procedūru, it īpaši attiecībā uz:

a) procedūru, ar ko piešķir aizsardzību;

b) īpašu aizsardzības pakāpi.







VI NODAĻA

Marķēšana un noformēšana

57. pants

Definīcijas

Šajā regulā:

a) “marķēšana” nozīmē vārdus, datus, preču zīmes, zīmola nosaukumu, attēlu vai simbolu, kas izvietots uz iepakojuma, dokumenta, uzraksta, etiķetes, gredzena vai uzlikas, kas pievienotas attiecīgajam produktam vai norāda uz to;

b) “noformēšana” ir jebkāda informācija, ko sniedz patērētājiem ar attiecīgā produkta iepakojumu, tostarp ar pudeļu formu un veidu.

58. pants

Horizontālo noteikumu piemērojamība

Ja vien šajā regulā nav paredzēts citādi, Direktīvu 89/104/EEK, Padomes Direktīvu 89/396/EEK (1989. gada 14. jūnijs) par norādēm vai zīmēm, kas identificē pārtikas produkta partiju ( 21 ), Direktīvu 2000/13/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2007/45/EK (2007. gada 5. septembris), ar ko paredz noteikumus par fasētu produktu nominālajiem daudzumiem ( 22 ), piemēro to produktu marķēšanai un noformēšanai, uz kuriem attiecas šo direktīvu darbības joma.

59. pants

Obligātie dati

1. To IV pielikuma 1. līdz 11. punktā, 13.,15. un 16. punktā minēto produktu marķējumā un noformējumā, ko laiž tirgū Kopienā vai eksportē, obligāti iekļaujami šādi dati:

a) vīnkopības produkta kategorijas apzīmējums saskaņā ar IV pielikumu;

b) vīniem ar aizsargātu cilmes vietas nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādi: i) termins “aizsargāts cilmes vietas nosaukums” vai “aizsargāta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde”; ii) aizsargātais cilmes vietas nosaukums vai ģeogrāfiskās izcelsmes norāde;

c) faktiskā spirta tilpumkoncentrācija;

d) norāde uz izcelsmi;

e) norāde uz pudeļu pildītāju vai dzirkstošā vīna, gāzētā dzirkstošā vīna, kvalitatīvā dzirkstošā vīna vai kvalitatīvā aromatizētā dzirkstošā vīna gadījumā – ražotāja vai pārdevēja nosaukums;

f) norāde uz importētāju, ja vīni ir importēti;

g) dzirkstošo vīnu, gāzētu dzirkstošo vīnu, kvalitatīvu dzirkstošo vīnu vai kvalitatīvu aromātisku dzirkstošo vīnu gadījumā – norāde uz cukura saturu.

2. Atkāpjoties no 1. punkta a) apakšpunkta, norādi uz vīnkopības produkta kategoriju var neminēt vīniem, uz kuru etiķetes ir aizsargāts cilmes vietas nosaukums vai ģeogrāfiskās izcelsmes norāde.

3. Atkāpjoties no 1. punkta b) apakšpunkta, norādi uz terminiem “aizsargāts cilmes vietas nosaukums” vai “aizsargāta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde” var neminēt šādos gadījumos:

a) ja uz etiķetes ir minēts tradicionāls apzīmējums, kas minēts 54. panta 1. punkta a) apakšpunktā;

b) ja ārkārtas apstākļos, kas jānosaka saskaņā ar 113. panta 1. punktā izklāstīto procedūru, uz etiķetes ir minēts aizsargāts cilmes vietas nosaukums vai aizsargāta ģeogrāfiskās izcelsmes norāde.

60. pants

Fakultatīvi dati

1. Regulas 59. panta 1. punktā minēto produktu marķējumā un noformējumā var jo īpaši iekļaut šādus fakultatīvus datus:

a) vīnogu novākšanas gadu;

b) vienas vai vairāku vīnogu šķirņu nosaukumus;

c) to vīnu gadījumā, kuri nav minēti 59. panta 1. punkta g) apakšpunktā, apzīmējumus, kas norāda cukura saturu;

d) vīniem ar aizsargātu cilmes vietas nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādi, tradicionālu apzīmējumu, kas minēts 54. panta 1. punkta b) apakšpunktā;

e) Kopienas simbolu, kas norāda uz aizsargātu cilmes vietas nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādi;

f) apzīmējumus, kas norāda uz noteiktiem ražošanas paņēmieniem;

g) vīniem ar aizsargātu cilmes vietas nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādi – citas ģeogrāfiskas vienības nosaukumu, kas ir mazāka vai lielāka par to, kura apzīmēta ar cilmes vietas nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādi.

2. Neskarot 42. panta 3. punktu, saistībā ar 1. punkta a) un b) apakšpunktā minēto datu izmantojumu vīniem, kuriem nav aizsargātas cilmes vietas vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes:

a) dalībvalstis ievieš normatīvus un administratīvus aktus, lai nodrošinātu sertificēšanu, apstiprināšanas un kontroles procedūras, lai nodrošinātu attiecīgās informācijas patiesumu;

b) dalībvalstis var, pamatojoties uz nediskriminējošiem un objektīviem kritērijiem un pienācīgi ņemot vērā godīgu konkurētspēju tiem vīniem, kurus ražo no vīna vīnogu šķirnēm, ko audzē to teritorijā, sastādīt sarakstus ar tām vīna vīnogu šķirnēm, kuru audzēšana jāizslēdz, jo īpaši tad, ja: i) pastāv patērētāju maldināšanas risks attiecībā uz vīna patieso izcelsmi, ņemot vērā to, ka attiecīgās vīna vīnogu šķirnes ir jau esošas aizsargātas cilmes vietas vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādes neatņemama daļa; ii) attiecīgās kontroles nebūtu efektīvas izmaksu ziņā, jo attiecīgā vīna vīnogu šķirne veido dalībvalsts ļoti nelielu vīna dārza daļu;

c) vīnu maisījumu no dažādām dalībvalstīm nevar izmantot vīna vīnogu šķirnes vai šķirņu nosaukumu marķēšanai, ja vien attiecīgās dalībvalstis nevienojas citādi un nenodrošina attiecīgās sertificēšanas iespējamību, apstiprinājumu un kontroles procedūras.

61. pants

Valodas

1. Ja 59. un 60. pantā minētie obligātie un fakultatīvie dati izteikti vārdos, tos norāda vienā vai vairākās Kopienas oficiālajās valodās.

2. Neskarot 1. punktu, aizsargāto cilmes vietas nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādi vai tradicionālo apzīmējumu, kas minēts 54. panta 1. punkta a) apakšpunktā, uz etiķetes norāda valodā vai valodās, kurās piemēro aizsardzību.

Gadījumā, ja aizsargātais cilmes vietas nosaukums vai ģeogrāfiskās izcelsmes norāde, vai valsts īpašais apzīmējums nav rakstīts ar latīņu alfabēta burtiem, nosaukumu var norādīt arī vienā vai vairākās oficiālās Kopienas valodās.

62. pants

Izpilde

Dalībvalstu kompetentās iestādes veic pasākumus, lai nodrošinātu, ka 59. panta 1. punktā minēto produktu, kas nav marķēts atbilstīgi šai nodaļai, nelaiž apgrozībā tirgū vai izņem no apgrozības tirgū.

63. pants

Īstenošanas pasākumi

Šīs nodaļas piemērošanai vajadzīgos pasākumus pieņem saskaņā ar 113. panta 1. punktā minēto procedūru.

Šajos pasākumos var jo īpaši iekļaut:

a) sīkāku informāciju par attiecīgā produkta izcelsmes norādi;

b) nosacījumus par 60. pantā minēto fakultatīvo datu izmantošanu;

c) īpašas prasības attiecībā uz vīnogu novākšanas gadu un vīna vīnogu šķirnēm, kas norādītas uz etiķetes, kā minēts 60. panta 2. punktā;

d) citas atkāpes papildus tām, kas minētas 59. panta 2. punktā, ar ko paredz, ka var neminēt vīnkopības produkta kategoriju;

e) aizsardzības noteikumus, kas piešķirami saistībā ar attiecīgā produkta noformējumu.







VII NODAĻA

Ražotāju un nozares organizācijas

64. pants

Ražotāju organizācijas

1. Dalībvalstis par ražotāju organizāciju var atzīt organizāciju:

a) kurā ir to produktu ražotāji, uz kuriem attiecas šī regula;

b) kura dibināta pēc ražotāju ierosmes;

c) kura cenšas sasniegt mērķi, kas it īpaši var attiekties uz vienu vai vairākiem šādiem aspektiem: i) kopā pielāgot ražošanu tirgus prasībām un uzlabot produkta kvalitāti; ii) veicināt piedāvājuma koncentrēšanu un organizācijas biedru saražoto produktu laišanu apgrozībā tirgū; iii) veicināt ražošanas un pārstrādes racionalizāciju un uzlabošanu; iv) samazināt ražošanas un tirgus pārvaldības izmaksas un stabilizēt ražotāju cenas; v) veicināt un sniegt tehnisko palīdzību videi nekaitīgu audzēšanas paņēmienu un ražošanas metožu izmantošanai; vi) veicināt vīndarības blakusproduktu un atkritumu apsaimniekošanas iniciatīvas, jo īpaši ūdens kvalitātes, augsnes un ainavas aizsardzībai un bioloģiskās daudzveidības saglabāšanai vai stimulēšanai; vii) veikt pētniecību par ilgtspējīgas ražošanas metodēm un tirgus norisēm; viii) sniegt ieguldījumu II sadaļas I nodaļā minēto atbalsta programmu īstenošanā;

d) kura piemēro statūtus, saskaņā ar kuriem tās organizācijas biedru pienākums ir: i) ievērot noteikumus, ko ražotāju organizācija pieņēmusi attiecībā uz ražošanas pārskatiem, ražošanu, tirdzniecību un vides aizsardzību; ii) sniegt ražotāju organizācijai informāciju, ko tā pieprasījusi statistikas vajadzībām, īpaši par audzēšanas platībām un tirgus attīstību; iii) samaksāt soda naudu par saistību neievērošanu, kuras tie uzņēmušies saskaņā ar statūtiem;

e) kura ir attiecīgajā dalībvalstī iesniegusi pieteikumu, lai to atzītu par ražošanas organizāciju, un pieteikumā ir šādi elementi: i) pierādījums, ka organizācija atbilst a) līdz d) apakšpunktā noteiktajām prasībām; ii) pierādījums, ka tajā ir minimālais biedru skaits, kas jānosaka attiecīgajai dalībvalstij; iii) pierādījums, ka organizācijas darbības apgabalā ir realizējamās produkcijas minimums, kas jānosaka attiecīgajai dalībvalstij; iv) pierādījums, ka tā var pienācīgi veikt savu darbību gan laika ziņā, gan efektivitātes un piedāvājumu koncentrācijas ziņā; v) pierādījums, ka tā efektīvi dod saviem biedriem iespēju saņemt tehnisko palīdzību, izmantojot videi nekaitīgas audzēšanas metodes.

2. Ražotāju organizācijas, kas ir atzītas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1493/1999, ir uzskatāmas par atzītām ražotāju organizācijām saskaņā ar šo pantu.

65. pants

Nozares organizācijas

1. Dalībvalstis par nozares organizāciju var atzīt organizāciju:

a) kurā pārstāvēti to saimniecisko darbību veicēji produktu ražošanā, tirdzniecībā un pārstrādē, uz kuriem attiecas šī regula;

b) kura ir izveidota pēc visu vai dažu a) apakšpunktā minēto pārstāvju iniciatīvas;

c) kura veic vienu vai vairākus no turpmāk minētajiem pasākumiem vienā vai vairākos Kopienas reģionos, ņemot vērā sabiedrības veselību un patērētāju intereses: i) uzlabo zināšanas par ražošanu un tirgu, kā arī ražošanas un tirgus pārskatāmību; ii) palīdz labāk koordinēt veidu, kā produktus izvietot tirgū, jo īpaši – veicot zinātniskos un tirgus pētījumus; iii) izstrādā standartlīgumus, kas atbilst Kopienas tiesību aktiem; iv) pilnīgāk izmanto ražošanas potenciālu; v) sniedz informāciju un veic izpēti, kas vajadzīga, lai pielāgotu ražošanu produktiem, kuri vairāk atbilst tirgus prasībām un patērētāju gaumei un cerībām, jo īpaši attiecībā uz produktu kvalitāti un vides aizsardzību; vi) sniedz informāciju par noteiktām īpašībām, kas piemīt vīnam ar aizsargātu cilmes vietas nosaukumu vai ģeogrāfiskās izcelsmes norādi; vii) meklē veidus, kā ierobežot augu aizsardzības līdzekļu un citu ievadāmu vielu izmantošanu un nodrošināt produktu kvalitāti un augsnes un ūdens saudzēšanu; viii) veicina integrētu ražošanu vai citas videi nekaitīgas ražošanas metodes; ix) veicina mērenu un atbildīgu vīna patēriņu un informē par kaitējumu, ko var nodarīt bīstami patēriņa ieradumi; x) īsteno vīna noieta veicināšanas pasākumus, jo īpaši trešās valstīs; xi) izstrādā metodes un līdzekļus, lai uzlabotu produktu kvalitāti visos ražošanas, vīndarības un tirdzniecības posmos; xii) izmanto, aizsargā un veicina bioloģiskās lauksaimniecības potenciālu; xiii) izmanto, aizsargā un veicina kvalitātes marķējumus, cilmes vietas nosaukumus un ģeogrāfiskās izcelsmes norādes;

d) kura attiecīgajā dalībvalstī ir iesniegusi pieteikumu, un pieteikumā ir šādi elementi: i) pierādījums, ka organizācija atbilst a) līdz c) apakšpunktā noteiktajām prasībām; ii) pierādījums, ka organizācija darbojas vienā vai vairākos attiecīgās teritorijas reģionos; iii) pierādījums, ka organizācija pārstāv ievērojamu to produktu ražošanas apjoma un tirdzniecības daļu, uz kuriem attiecas šī regula; iv) pierādījums, ka organizācija neražo, nepārstrādā un nepārdod produktus, uz kuriem attiecas šī regula.

2. Organizācijas, kuras atbilst šā panta 1. punktā izvirzītajiem kritērijiem un kuras dalībvalstis ir atzinušas, ir uzskatāmas par atzītām nozaru organizācijām saskaņā ar šo pantu.

66. pants

Atzīšanas procedūra

1. Pieteikumus atzīšanai par ražotāju vai nozares organizāciju iesniedz un pārbauda dalībvalstī, kurā atrodas organizācijas galvenā mītne.

2. Dalībvalstis pieņem lēmumu par atzīšanu vai neatzīšanu četru mēnešu laikā kopš pieteikuma iesniegšanas.

67. pants

Tirdzniecības noteikumi

1. Lai uzlabotu un stabilizētu kopējā tirgus darbību attiecībā uz vīniem, tostarp vīnogām, vīnogu misām un vīniem, no kuriem tie iegūti, ražotājas dalībvalstis, jo īpaši īstenojot lēmumus, ko pieņēmušas nozares organizācijas, var noteikt tirdzniecības noteikumus, lai regulētu piedāvājumu.

Šie noteikumi ir proporcionāli sasniedzamajam mērķim, un tie:

a) neattiecas uz darījumiem pēc attiecīgo produktu pirmās laišanas apgrozībā tirgū;

b) neatļauj cenu noteikšanu, tostarp orientējošu vai ieteicamu cenu noteikšanu;

c) neizraisa to, ka procentuāli pārāk liela ražas daļa no parasti pieejamās gada ražas tiek aizturēta;

d) nedod iemeslu atteikumam izsniegt valsts un Kopienas sertifikātus, kas vajadzīgi vīna apritei un tirdzniecībai, ja šāda tirdzniecība ir saskaņā ar minētajiem noteikumiem.

2. Noteikumi, kas minēti 1. punktā, jādara zināmi uzņēmējiem, publicējot pilnu to tekstu attiecīgās dalībvalsts oficiālā izdevumā.

68. pants

Uzraudzība

Dalībvalstis:

a) veic regulāras pārbaudes, lai pārliecinātos, vai ražotāju un nozares organizācijas ievēro noteikumus un nosacījumus, kas noteikti 64. un 65. pantā;

b) atsauc atzīšanu, ja ražotāju vai nozares organizācija vairs nepilda attiecīgās prasības, un neatbilstības vai pārkāpumu gadījumā uzliek šīm organizācijām sodu.

69. pants

Paziņojumi

Līdz katra gada 1. martam un pirmoreiz 2009. gada 1. martā dalībvalstis ziņo Komisijai par pieņemtajiem lēmumiem vai pasākumiem, ko tās saskaņā ar 66., 67. un 68. pantu veikušas iepriekšējā kalendārajā gadā.







IV SADAĻA

TIRDZNIECĪBA AR TREŠĀM VALSTĪM







I NODAĻA

Vispārīgi noteikumi

70. pants

Vispārīgi principi

1. Ja vien šajā regulā nav paredzēts citādi, kopējā muitas tarifa nodokļu likmes piemēro produktiem, uz kuriem attiecas šī regula.

2. Ja vien šajā regulā vai saskaņā ar to noteiktajos nosacījumos nav paredzēts citādi, tirdzniecībā ar trešām valstīm ir aizliegts:

a) noteikt jebkādu maksu, kas ir līdzvērtīga muitas nodoklim;

b) noteikt kvantitatīvus ierobežojumus vai tiem līdzvērtīgus pasākumus.

71. pants

Kombinētā nomenklatūra

Vispārīgos noteikumus kombinētās nomenklatūras interpretācijai un īpašos noteikumus tās piemērošanai piemēro to produktu klasifikācijai, uz kuriem attiecas šī regula. Tarifa nomenklatūru, ko radījusi šīs regulas piemērošana, tostarp attiecīgi I un IV pielikumā minētās definīcijas un kategorijas, iekļauj kopējā muitas tarifā.







II NODAĻA

Importa un eksporta licences

72. pants

Importa un eksporta licences

1. Saskaņā ar 113. panta 1. punktā minēto procedūru var pieņemt lēmumu, ka to produktu importam Kopienā vai eksportam no Kopienas, uz kuriem attiecas KN kodi 2009 61, 2009 69 un 2204, jāuzrāda importa vai eksporta licence.

2. Piemērojot 1. punktu, jāņem vērā, ka licences vajadzīgas, lai pārvaldītu attiecīgos tirgus, un jo īpaši attiecībā uz importa licencēm – attiecīgo produktu importa uzraudzībai.

73. pants

Licenču izdošana

Dalībvalstis izdod importa un eksporta licences visiem pretendentiem neatkarīgi no to reģistrācijas vietas Kopienā, ja vien Padomes regulā vai citos Padomes tiesību aktos nav paredzēts citādi, un neskarot pasākumus, kas veikti IV nodaļas piemērošanai.

74. pants

Licenču derīgums

Importa un eksporta licences ir derīgas visā Kopienā.

75. pants

Nodrošinājums

1. Ja vien saskaņā ar 113. panta 1. punktā minēto procedūru nav paredzēts citādi, importa u