2000R2870 — LV — 26.04.2016 — 002.001

Šis dokuments ir izveidots vienīgi dokumentācijas nolūkos, un iestādes neuzņemas nekādu atbildību par tā saturu

Grozīta ar:









▼B

KOMISIJAS REGULA (EK) Nr. 2870/2000

(2000. gada 19. decembris),

ar ko nosaka Kopienas etalonmetodes alkoholisko dzērienu analīzei







EIROPAS KOPIENU KOMISIJA, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, ņemot vērā Padomes 1989. gada 29. maija Regulu (EEK) Nr. 1576/89 par vispārīgajiem noteikumiem alkoholisko dzērienu definīcijai, aprakstam un noformējumam ( 1 ), kura grozīta ar Austrijas, Somijas un Zviedrijas Pievienošanās aktu, un jo īpaši tās 4. panta 8. punktu, tā kā: (1) Regulas (EEK) Nr. 1576/89 4. panta 8. punktā ir paredzēts pieņemt metodes, kas izmantojamas, analizējot alkoholiskos dzērienus. Analīzes etalonmetodes vajadzētu izmantot, lai, veicot jebkādu oficiālu pārbaudi, vai gadījumā, ja radušās domstarpības, nodrošinātu atbilstību Regulai (EEK) Nr. 1576/89 un Komisijas 1990. gada 24. aprīļa Regulai (EEK) Nr. 1014/90, ar ko noteiktas sīki izstrādātas īstenošanas normas alkoholisko dzērienu definīcijai, aprakstam un noformējumam ( 2 ), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Regulu (EK) Nr. 2140/98 ( 3 ). (2) Ciktāl iespējams, būtu lietderīgi kā Kopienas analīzes etalonmetodes pieņemt un aprakstīt vispārēji atzītas metodes. (3) Lai ņemtu vērā jaunākās zinātnes atziņas un atšķirības oficiālo laboratoriju aprīkojumā, tādu metožu izmantošana, kas balstās uz tādiem mērījumu principiem, kas nav šā dokumenta pielikumā aprakstītās analīzes etalonmetodes, būtu jāatļauj, par to atbildot laboratorijas vadītājam, ja šādas metodes sniedz adekvātas garantijas attiecībā uz rezultātiem un jo īpaši atbilst tādiem kritērijiem, kas noteikti pielikumā Padomes 1985. gada 20. decembra Direktīvai 85/591/EEK par kopienas metožu ieviešanu attiecībā uz paraugu ņemšanu un analīzi cilvēku uzturā lietojamo pārtikas produktu kontrolei ( 4 ), un ja var parādīt, ka iegūto rezultātu svārstības attiecībā uz to precizitāti, pašatkārtojamību un citatkārtojamību atrodas tādu rezultātu robežās, ko iegūst, izmantojot šajā regulā aprakstītās analīzes etalonmetodes. Ja ir izpildīts šis nosacījums, citu metožu izmantošana būtu jāatļauj. Tomēr ir svarīgi norādīt uz to, ka domstarpību gadījumā analīzes etalonmetodes nevar tikt aizstātas ar citām metodēm. (4) Šajā regulā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Alkoholisko dzērienu aprites komitejas atzinumu, tā kā: IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.







1. pants

Kopienas etalonmetodes alkoholisko dzērienu analīzei atbilstīgi Regulas (EEK) Nr. 1576/89 un Regulas (EEK) Nr. 1014/90 noteikumiem:

— veicot jebkādu oficiālu pārbaudi, vai

— gadījumā, ja radušās domstarpības,

ir šīs regulas pielikumā izklāstītās metodes.

2. pants

Atkāpjoties no 1. panta pirmajā ievilkumā noteiktajām prasībām, būtu jāatļauj, par to atbildot laboratorijas vadītājam, izmantot arī citas analīzes metodes, ar nosacījumu, ka šo metožu precizitāte un ticamība (to pašatkārtojamība un citatkārtojamība) ir vismaz ekvivalenta tādai precizitātei un ticamībai, kāda piemīt attiecīgajām analīzes etalonmetodēm, kas sniegtas šīs regulas pielikumā.

3. pants

Gadījumā, kad nav pieņemtas Kopienas analīzes etalonmetodes kādā konkrētā alkoholiskajā dzērienā ietilpstošo vielu atklāšanai un to daudzuma noteikšanai, izmanto šādas metodes:

a) tādas analīzes metodes, kas ir apstiprinātas par starptautiski atzītām procedūrām un konkrēti atbilst tiem kritērijiem, kas noteikti Direktīvas 85/591/EEK pielikumā;

b) tādas analīzes metodes, kas atbilst standartiem, ko ieteikusi Starptautiskā standartizācijas organizācija (ISO);

c) tādas analīzes metodes, ko atzinusi Starptautiskā vīna dārzu un vīnu biroja (SVB) Ģenerālā asambleja un ko šis birojs ir publicējis;

d) gadījumā, ja nav tādu metožu, kā norādīts a), b) vai c) punktā, tad, ievērojot apsvērumus attiecībā uz tālāk minētās konkrētās metodes precizitāti, pašatkārtojamību un citatkārtojamību, izmanto: — kādu dalībvalsts apstiprinātu analīzes metodi, — vajadzības gadījumā – jebkuru citu piemērotu analīzes metodi.

4. pants

Šajā regulā:

a) “pašatkārtojamības robeža”: ir tāda vērtība, par kuru mazākas vai ar kuru vienādas vērtības gadījumā absolūto starpību starp diviem testa rezultātiem, kas iegūti pašatkārtojamības apstākļos (tas pats laborants, tā pati iekārta, tā pati laboratorija un īss starplaiks), var sagaidīt ar varbūtību 95 % {ISO 3534-1};

b) “citatkārtojamības robeža”: ir tāda vērtība, par kuru mazākas vai ar kuru vienādas vērtības gadījumā absolūto starpību starp diviem testa rezultātiem, kas iegūti citatkārtojamības apstākļos (dažādi laboranti, dažādas iekārtas un dažādas laboratorijas), var sagaidīt ar varbūtību 95 % {ISO 3534-1};

c) “precizitāte”: ir precizitātes pakāpe, kādā testa rezultāts saskan ar apstiprināto atsauces vērtību {ISO 3534-1}.

5. pants

Šī regula stājas spēkā septītajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.

To piemēro no 2001. gada 1. janvāra.

Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.









PIELIKUMS

ANALĪZES ETALONMETOŽU APRAKSTS I Spirta tilpumkoncentrācijas noteikšana I papildinājums : Destilāta sagatavošana II papildinājums : Destilāta blīvuma mērīšana — Metode “A” = piknometrija — Metode “B” = elektroniskā densimetrija — Metode “C” = hidrostatiskā svēršana II Kopējā sausā ekstrakta noteikšana ar gravimetrijas palīdzību III Gaistošo vielu un metanola noteikšana III.1. Vispārīgie norādījumi III.2. Radniecīgas gaistošās vielas: aldehīdi, augstākie spirti, etilacetāts un metanols (gāzu hromatogrāfija) III.3. Gaistošo skābju saturs ►M2 ————— ◄ IV Zilskābe (p.m.) V Anetols ►M1 ————— ◄ VI Glicirizīnskābe ►M1 ————— ◄ VII Halkons ►M1 ————— ◄ VIII Kopējie cukuri ►M2 ————— ◄ IX Olas dzeltenums ►M1 ————— ◄ X Koksnes sastāvdaļu noteikšana: furfurols, 5-hidroksimetilfurfurols, 5-metilfurfurols, vanilīns, ceriņskābes aldehīds, koniferilaldehīds, sinapaldehīds, gallusskābe, elagskābe, vanilīnskābe, ceriņskābe un skopoletīns

I SPIRTA TILPUMKONCENTRĀCIJAS NOTEIKŠANA ALKOHOLISKAJOS DZĒRIENOS

Ievads

Analīzes etalonmetode ietver sevī divus papildinājumus:

I papildinājums : Destilāta sagatavošana

II papildinājums : Destilāta blīvuma mērīšana

1. Joma

Šī metode ir piemērota, lai noteiktu faktisko spirta tilpumkoncentrāciju alkoholiskajos dzērienos.

2. Normatīvās atsauces

ISO 3696:1987: Ūdens laboratorijas analīzēm – Specifikācijas un testu metodes.

3. Termini un definīcijas

3.1. Standarta temperatūra:

3.2. Blīvums:

3.3. Īpatnējā masa:

3.4. Faktiskā spirta tilpumkoncentrācija:

Faktiskā spirta tilpumkoncentrācija alkoholiskajos dzērienos atbilst etilspirta litru daudzumam, kādu satur 100 l ūdens un spirta maisījuma ar tādu pat blīvumu, kāds piemīt alkoholam vai spirtam pēc destilācijas. Par standarta lielumiem, kas izsaka spirta tilpumkoncentrāciju ( % tilp.) 20 °C temperatūrā dažādos ūdens un spirta maisījumos attiecībā pret to blīvumu 20 °C temperatūrā, lietojami tie lielumi, kas sniegti starptautiskajā tabulā, ko Starptautiskā reglamentētās metroloģijas organizācija ir pieņēmusi savā ieteikumā Nr. 22.

Vispārējā formula attiecībā uz ūdens un spirta maisījuma spirta tilpumkoncentrāciju un blīvumu kādā noteiktā temperatūrā ir dota 40. lappusē Komisijas Regulas (EEK) Nr. 2676/90 pielikuma 3. sadaļā “Spirta tilpumkoncentrācija” (OV L 272, 3.10.1990., 1. lpp.) vai Starptautiskā vīna dārzu un vīnu biroja analīzes metožu 1994. gada rokasgrāmatā (17. lpp.).

piezīme:

Attiecībā uz liķieriem un krēmiem, kam ir ļoti grūti precīzi izmērīt tilpumu, paraugs jānosver, un vispirms tiek noteikta spirta masas koncentrācija.

Pārrēķina formula:

kur

ASM = spirta masas koncentrācija,

ρ20 (spirtam) = 789,24 kg/m3

4. Princips

Pēc destilācijas pabeigšanas spirta tilpumkoncentrāciju destilātā nosaka, pielietojot piknometriju, elektronisko densimetriju vai hidrostatisko svēršanu.

I PAPILDINĀJUMS: DESTILĀTA sSAGATAVOŠANA

1. Joma

Šī metode ir piemērota, lai sagatavotu destilātu, kas lietojams faktiskās spirta tilpumkoncentrācijas noteikšanai alkoholiskajos dzērienos.

2. Princips

Spirtus destilē nolūkā atdalīt etilspirtu un citus viegli gaistošus savienojumus no nedestilējamām ekstraktvielām (vielām, kuras nepārtvaicējas).

3. Reaģenti un materiāli

3.1. Viršanas ķermenīšu granulas.

3.2. Koncentrēta emulsija putu novēršanai (krēma liķieriem).

4. Iekārtas un aprīkojums

Parastās laboratorijas iekārtas un jo īpaši šādas:

4.1. Ūdens vanna, kurā var uzturēt temperatūru no 10 °C līdz 15 °C. Ūdens vanna, kurā var uzturēt temperatūru 20 °C (± 0,2 °C).

4.2. “A” klases 100 ml un 200 ml tilpuma mērkolbas, kas sertificētas attiecībā uz precizitāti līdz 0,1 % un, attiecīgi, 0,15 %.

4.3. Destilācijas iekārta: 4.3.1. Vispārīgas prasības. Destilācijas iekārtai jāatbilst šādām prasībām: — savienojumu skaits nedrīkst pārsniegt mazāko daudzumu, kāds obligāti vajadzīgs, lai nodrošinātu sistēmas hermētiskumu, — iekļaujama ierīce, kas paredzēta, lai novērstu putošanos (tvaikiem uztverot verdošo šķidrumu) un noregulētu pārtvaices līmeni augsta spirta satura tvaikiem, — strauja un pilnīga spirta tvaiku kondensācija, — pirmo destilāta frakciju savākšana ūdens vidē. Siltuma avots jālieto ar piemērotu siltuma difuzoru, lai novērstu jebkādu aizdegšanos, kurā varētu tikt iesaistītas nedestilējamās ekstraktvielas. 4.3.2. Piemērotas destilācijas iekārtas paraugs parādīts 1. zīmējumā, un tā sastāv no šādām daļām: — apaļkolba, 1 litra tilpuma, ar standartizētu pieslīpēta stikla savienojumu, — rektifikācijas kolonna, vismaz 20 cm augsta (piemēram, Vigrē kolonna), — līkuma savienotājcaurule ar apmēram 10 cm garu taisnmalu dzesētāju (Vesta dzesētājs), kas uzkārtots stateniski, — dzesēšanas spirāle, 40 cm gara, — stobriņš ar nosmailinātu galu, kurš aizvada destilātu uz uztvērēju mērkolbu, kurā atrodas neliels daudzums ūdens.

Piezīme:

Iepriekš aprakstītā iekārta ir paredzēta vismaz 200 ml lielam paraugam. Tomēr var destilēt arī mazāka apjoma paraugu (100 ml), lietojot mazāku destilācijas kolbu, ar noteikumu, ka lieto šļakatu uzmavu vai kādu citu ietaisi, lai novērstu satura zudumu.

5. Analizējamo paraugu glabāšana

Paraugus pirms analīzes veikšanai glabā istabas temperatūrā.

6. Procedūra

Iepriekšēja piezīme:

Destilāciju var veikt arī ar metodi, ko 1968. gadā publicējusi Starptautiskā teorētiskās un praktiskās ķīmijas apvienība.

6.1. Destilācijas iekārtas verificēšana. Iekārtai jāatbilst šādiem kritērijiem: Destilējot 200 ml ūdens un spirta šķīduma ar zināmu koncentrāciju tuvu 50 % tilp., nedrīkst rasties spirta zudumi, kas pārsniedz 0,1 % tilp.

6.2. Alkoholiskie dzērieni, kuru spirta tilpumkoncentrācija ir mazāka par 50 % tilp. Iemēra 200 ml alkohola mērkolbā. Reģistrē šā šķidruma temperatūru vai uztur to standarta temperatūrā (20 °C). Iepilda paraugu destilācijas iekārtas apaļkolbā un izskalo mērkolbu ar trim alikvotu porcijām, katrai no tām sastāvot no apmēram 20 ml destilēta ūdens. Pievieno visas skalojamā ūdens alikvotu porcijas destilācijas kolbas saturam. Piezīme: Šis 60 ml atšķaidījums ir pietiekams alkoholam, kas satur mazāk nekā 250 g sausā ekstrakta uz litru. Pārējos gadījumos, lai novērstu pirolīzi, skalojamā ūdens tilpumam jābūt vismaz 70 ml, ja sausā ekstrakta koncentrācija ir 300 g/l, 85 ml – attiecībā uz 400 g/l sausā ekstrakta un 100 ml – attiecībā uz 500 g/l sausā ekstrakta (dažiem augļu liķieriem vai krēmiem). Koriģē šos tilpumus proporcionāli atšķirīgo paraugu tilpumiem. Pievieno dažas viršanas ķermenīšu granulas (3.1. punkts) (un krēma liķieriem - emulsiju putu novēršanai). Iepilda 20 ml destilēta ūdens oriģinālā 200 ml tilpuma mērkolbā, kurā atradīsies destilāts. Pēc tam šī kolba jāievieto auksta ūdens vannā (4.1. punkts) (10 līdz 15 °C temperatūrā – alkoholiskajiem dzērieniem, kas aromatizēti ar anīsu). Destilēšanu, izvairoties no šķidruma uztveršanas ar tvaikiem un pārdedzināšanas, ik pa laikam sakratot kolbas saturu, veic tik ilgi, līdz destilāta līmenis atrodas dažus milimetrus zemāk par mērkolbas kalibra atzīmi. Pēc tam, kad šā destilāta temperatūra ir tikusi pazemināta līdz šķidruma sākotnējai temperatūrai 0,5 °C ietvaros, to papildina līdz atzīmei ar destilētu ūdeni un kārtīgi samaisa. Šo destilātu lieto spirta tilpumkoncentrācijas noteikšanai (II papildinājums).

6.3. Alkoholiskie dzērieni, kuru spirta tilpumkoncentrācija pārsniedz 50 % tilp. Iemēra 100 ml alkoholiskā dzēriena 100 ml tilpuma mērkolbā un iepilda destilācijas iekārtas apaļkolbā. Izskalo mērkolbu vairākas reizes ar destilētu ūdeni un saskalas pievieno destilācijas apaļkolbas saturam. Lieto tik daudz ūdens, lai kolbas saturs sasniegtu apmēram 230 ml. Iepilda 20 ml destilēta ūdens 200 ml tilpuma mērkolbā, kurā atradīsies destilāts. Pēc tam šī kolba jāievieto auksta ūdens vannā (4.1. punkts) (10 līdz 15 °C temperatūrā – alkoholiskajiem dzērieniem, kas aromatizēti ar anīsu). Destilēšanu, ik pa laikam sakratot kolbas saturu, veic tik ilgi, līdz destilāta līmenis atrodas dažus milimetrus zemāk par 200 ml tilpuma mērkolbas kalibra atzīmi. Pēc tam, kad šā destilāta temperatūra ir tikusi pazemināta līdz šķidruma sākotnējai temperatūrai 0,5 °C ietvaros, to papildina līdz atzīmei ar destilētu ūdeni un kārtīgi samaisa. Šo destilātu lieto spirta tilpumkoncentrācijas noteikšanai (II papildinājums). Piezīme: Alkoholiskā dzēriena spirta tilpumkoncentrācija ir divreiz lielāka par destilāta spirta tilpumkoncentrāciju.

II PAPILDINĀJUMS: DESTILĀTA BLĪVUMA MĒRĪŠANA

A METODE: FAKTISKĀS SPIRTA TILPUMKONCENTRĀCIJAS NOTEIKŠANA ALKOHOLISKAJOS DZĒRIENOS – PIKNOMETRIJAS MĒRĪJUMI

A.1. Princips

Spirta tilpumkoncentrāciju iegūst no destilāta blīvuma, kas noteikts, pielietojot piknometriju.

A.2. Reaģenti un materiāli

Veicot analīzi, ja vien nav noteikts citādi, pielieto vienīgi atzītas analītiskas kvalitātes reaģentus un ūdeni, kam piemīt vismaz 3. tīrības pakāpe, kā noteikts ISO 3696:1987.

A.2.1. Nātrija hlorīda šķīdums (2 % m/V). Lai sagatavotu 1 litru, iesver 20 g nātrija hlorīda un izšķīdina līdz 1 litram, izmantojot ūdeni.

A.3. Iekārtas un aprīkojums

Parastās laboratorijas iekārtas un jo īpaši šādas:

A.3.1. Analītiskie svari, ar kuriem iespējams veikt nolasījumu 0,1 mg.

A.3.2. Termometrs ar pieslīpēta stikla savienojumu, kalibrēts grāda desmitdaļās no 10 līdz 30 °C. Šim termometram jābūt sertificētam vai pārbaudītam, salīdzinot ar sertificētu termometru.

A.3.3. Pyrex stikla piknometrs ar apmēram 100 ml ietilpību, kas aprīkots ar noņemamu pieslīpēta stikla termometru (A.3.2.). Piknometram ir nozarojuma caurule ar garumu 25 mm un iekšējo diametru 1 mm (maksimāli), kas beidzas ar konisku pieslīpēta stikla savienojumu. Attiecīgā gadījumā var lietot arī cita veida piknometrus, kas aprakstīti ISO 3507, piem., 50 ml tilpuma piknometrus.

A.3.4. Taras pudele ar tādu pat ārējo apjomu (līdz 1 ml) kā piknometram un ar tādu masu, kāda piemīt piknometram, kas pildīts ar šķidrumu, kura blīvums ir 1,01 (nātrija hlorīda šķīdums A.2.1.).

A.3.5. Termiski izolēts apvalks, kurš precīzi piekļaujas piknometra korpusam. piezīme: piezīme: Lietojot metodi alkoholisko dzērienu blīvuma noteikšanai vakuumā, jāizmanto divkausu svari, piknometrs un taras pudele ar tādu pat ārējo apjomu, lai jebkurā brīdī novērstu sekas, kādas izraisa gaisa pūslīšu peldspēja. Šo vienkāršo metodi var lietot, izmantojot vienkausa svarus, ar noteikumu, ka atkārtoti tiek nosvērta taras pudele, lai procesa gaitā kontrolētu gaisa pūslīšu peldspējas izmaiņas.

A.4. Procedūra

Iepriekšējas piezīmes:

Šajā procedūrā ir aprakstīta 100 ml tilpuma piknometra lietošana spirta koncentrācijas noteikšanai; tai piemīt vislielākā precizitāte. Tomēr ir iespējams lietot arī kādu mazāku piknometru, piemēram, 50 ml piknometru.

A.4.1. Piknometra kalibrēšana.

Piknometrs tiek kalibrēts, nosakot šādus parametrus:

— tukša piknometra tara,

— piknometra tilpums 20 °C temperatūrā,

— ar ūdeni uzpildīta piknometra masa 20 °C temperatūrā.

A.4.1.1. Kalibrēšana, izmantojot vienkausa svarus. Tiek noteikta: — tīra, sausa piknometra masa (P), — ar ūdeni uzpildīta piknometra masa t°C temperatūrā (P1), — taras pudeles masa (T0). A.4.1.1.1. Nosver tīru, sausu piknometru (P). A.4.1.1.2. Rūpīgi uzpilda piknometru ar destilētu ūdeni istabas temperatūrā un iestāda termometru. Rūpīgi nosusina piknometru, to noslaukot, un ievieto termiski izolētajā apvalkā. Sakrata trauku, apgriežot to otrādi, līdz termometra temperatūras rādītāju nolasījumi kļuvuši konstanti. Iestāda piknometru vienā līmenī ar nozarojuma caurules augšējo malu. Rūpīgi nolasa temperatūru t °C un vajadzības gadījumā koriģē visas neprecizitātes temperatūras skalā. Nosver ar ūdeni uzpildīto piknometru (P1). A.4.1.1.3. Nosver taras pudeli (T0). A.4.1.1.4. Aprēķināšana. — Tukšā piknometra tara = P – m — kur m ir gaisa masa piknometrā. — m = 0,0012 × (P1 – P) — piezīme: 0,0012 ir sausa gaisa blīvums 20 °C temperatūrā 760 mm Hg spiedienā — Piknometra tilpums 20 °C temperatūrā: — — kur Ft ir temperatūras t°C koeficients, ko sniedz I tabula Komisijas Regulas (EEK) Nr. 2676/90 pielikuma 1. sadaļā “Blīvums un īpatnējā masa” (10. lpp.). — V20 °C jābūt zināmam ar precizitāti līdz 0,001 ml. — Ūdens masa piknometrā 20 °C temperatūrā: — — kur 0,998203 ir ūdens blīvums 20 °C temperatūrā. — piezīme: Vajadzības gadījumā var lietot lielumu 0,99715, ar ko izteikts blīvums gaisā, un aprēķināt spirta koncentrāciju, atsaucoties uz atbilstīgiem datiem, kurus sniedz “HM Muitas un akcīzes tabulas blīvumam gaisā”.

A.4.1.2. Kalibrēšana, izmantojot divkausu svarus. A.4.1.2.1. Novieto taras pudeli svaru kreisajā kausā un tīro, sauso piknometru ar tā uztvērēju aizbāzni – labajā kausā. Līdzsvaro tos, liekot atsvarus piknometra pusē: p grami. A.4.1.2.2. Rūpīgi uzpilda piknometru ar destilētu ūdeni istabas temperatūrā un iestāda termometru; rūpīgi nosusina piknometru, to noslaukot, un ievieto termiski izolētajā apvalkā; sakrata trauku, apgriežot to otrādi, līdz termometra temperatūras rādītāju nolasījumi kļuvuši konstanti. Precīzi pielāgo līmeni līdz ar nozarojuma caurules augšējo malu. Notīra nozarojuma cauruli, iestāda uztvērēju aizbāzni; rūpīgi nolasa temperatūru t °C un vajadzības gadījumā koriģē visas neprecizitātes temperatūras skalā. Nosver ar ūdeni uzpildīto piknometru, pie kam p′ masa gramos veido līdzsvaru. A.4.1.2.3. Aprēķināšana. — Tukšā piknometra tara = p + m — kur m ir gaisa masa piknometrā. — m = 0,0012 × (p – p′) — Piknometra tilpums 20 °C temperatūrā: — — kur Ft ir temperatūras t °C koeficients, ko sniedz I tabula Regulas (EEK) Nr. 2676/90 pielikuma 1. sadaļā “Blīvums un īpatnējā masa” (10. lpp.). — V20 °C jābūt zināmam ar precizitāti līdz 0,001 ml. — Ūdens masa piknometrā 20 °C temperatūrā: — — kur 0,998203 ir ūdens blīvums 20 °C temperatūrā.

A.4.2. Spirta koncentrācijas noteikšana analīzes paraugā.

A.4.2.1. Izmantojot vienkausa svarus. A.4.2.1.1. Nosver taras pudeli, svars T1. A.4.2.1.2. Nosver piknometru ar sagatavoto destilātu (skat. I papildinājumu), P2 ir tā svars t °C temperatūrā. A.4.2.1.3. Aprēķināšana. — — Tukša piknometra masa mērīšanas brīdī — = P – m + dT — Šķidruma masa piknometrā t °C temperatūrā — = P2 – (P – m + dT) — Blīvums t °C temperatūrā izteikts g/ml — — Izsaka blīvumu t °C temperatūrā kilogramos uz m3, reizinot ρt °C ar 1 000 un šo lielumu apzīmējot ar ρt. — Koriģē ρt līdz 20, izmantojot blīvuma ρT tabulu ūdens un spirta maisījumiem (II tabula II papildinājumā Starptautiskā vīna dārzu un vīnu biroja analīzes metožu 1994. gada rokasgrāmatai, 17. - 29. lpp.). — Tabulā atrod līmenisko rindu, kas atbilst temperatūrai T veselos grādos uzreiz zem t °C temperatūras, mazāko blīvumu, kas pārsniedz ρt. — Izmanto tabulas starpību, kas atrasta zem šā blīvuma, lai aprēķinātu alkohola blīvumu ρt šajā temperatūrā T veselos grādos. — Izmantojot visu temperatūras rindu, aprēķina starpību starp blīvumu ρ′ tabulā tieši virs ρt un aprēķināto blīvumu ρt. Izdala šo starpību ar tabulas starpību, kas atrodama pa labi no blīvuma ρ′. Dalījumā iegūst spirta koncentrācijas decimālo daļu, savukārt spirta koncentrācijas veselais skaitlis atrodams tās slejas augšējā ailē, kurā atrasts blīvums ρ′ (Dt, spirta koncentrācija). piezīme: Alternatīvā kārtā tur piknometru ūdens vannā, kurā tiek uzturēta 20 °C temperatūra (± 0,2 °C), kamēr tiek sasniegta atzīme. A.4.2.1.4. Rezultāts. Izmantojot blīvumu ρ20, aprēķina faktisko spirta saturu ar to spirta satura tabulu palīdzību, kas norādītas turpmāk: Tabula, kurā sniegta spirta tilpumkoncentrācijas ( % tilp.) vērtība 20 °C temperatūrā kā ūdens un spirta maisījumu blīvuma funkcija 20 °C temperatūrā, ir tā starptautiskā tabula, ko Starptautiskā reglamentētās metroloģijas organizācija ir pieņēmusi savā ieteikumā Nr. 22.

A.4.2.2. Metode, izmantojot vienkausa svarus. A.4.2.2.1. Nosver piknometru ar sagatavotu destilātu (skat. I daļu), p′ ir masa t °C temperatūrā. A.4.2.2.2. Aprēķināšana. — Šķidruma masa piknometrā t °C temperatūrā — = p + m – p′ — Blīvums t°C temperatūrā izteikts g/ml — — Izsaka blīvumu t °C temperatūrā kilogramos uz m3 un veic temperatūras korekcijas, lai aprēķinātu spirta koncentrāciju 20 °C temperatūrā, kā norādīts iepriekš attiecībā uz vienkausa svaru izmantošanu.

A.5. Metodes darbības rādītāji (precizitāte)

A.5.1. Starplaboratoriju pārbaudes statistikas rezultāti.

Šādi dati tika iegūti starptautiskā metodes darbības pētījumā, kas veikts attiecībā uz starptautiski pieņemtām procedūrām [1] [2].







Starplaboratoriju pārbaudes gads 1 997 Laboratoriju skaits 20 Paraugu skaits 6







Paraugi A B C D E F Laboratoriju skaits, kas atlicis pēc novēroto galējo noviržu likvidēšanas 19 20 17 19 19 17 Novēroto galējo noviržu skaits (laboratorijas) 1 — 2 1 1 3 Apstiprināto rezultātu skaits 38 40 34 38 38 34 Vidējā vērtība % tilp. 23,77 40,40 40,29 39,20 42,24 57,03 26,51(*) 42,93(*) 45,73(*) 63,03(*) Pašatkārtojamības standarts (Sr) % tilp. 0,106 0,176 0,072 0,103 0,171 0,190 Pašatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDr) (%) 0,42 0,44 0,18 0,25 0,39 0,32 Pašatkārtojamības robeža (r) % tilp. 0,30 0,49 0,20 0,29 0,48 0,53 Citatkārtojamības standarta novirze (SR) % tilp. 0,131 0,236 0,154 0,233 0,238 0,322 Citatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDR) (%) 0,52 0,59 0,38 0,57 0,54 0,53 Citatkārtojamības robeža (R) % tilp. 0,37 0,66 0,43 0,65 0,67 0,90 Paraugu veidi A Augļu liķieris: sašķelšanās līmenis (*). B Brendijs: aizklātas dublēšanās. C Viskijs: aizklātas dublēšanās. D Grapa: sašķelšanās līmenis (*). E Aromatizēts degvīns: sašķelšanās līmenis (*). F Rums: sašķelšanās līmenis (*).

B metode: Faktiskās spirta tilpumkoncentrācijas noteikšana alkoholiskajos dzērienos – Elektroniskās densimetrijas mērījumi (balstoties uz parauga rezonējošo svārstību frekvenci oscilācijas elementā)

B.1. Princips

Šķidruma blīvumu nosaka, elektroniski izmērot vibrējošas U veida caurules svārstības. Lai veiktu šo mērījumu, paraugu pievieno oscilācijas sistēmai, kuras īpatnējo svārstību frekvenci tādējādi maina pievienotā masa.

B.2. Reaģenti un materiāli

Veicot analīzi, ja vien nav noteikts citādi, pielieto vienīgi atzītas analītiskas kvalitātes reaģentus un ūdeni, kam piemīt vismaz 3. tīrības pakāpe, kā noteikts ISO 3696:1987.

B.2.1. Acetons (CAS 666-52-4) vai tīrs spirts.

B.2.2. Sauss gaiss.

B.3. Iekārtas un aprīkojums

Parastās laboratorijas iekārtas un jo īpaši šādas:

B.3.1. Blīvummērs ar digitālu displeju. Elektroniskajam blīvummēram šādu mērījumu veikšanai jānodrošina blīvuma noteikšana g/ml līdz 5 zīmēm aiz komata. piezīme: piezīme: Blīvummērs būtu jānovieto uz absolūti stabila statīva, kurš ir izolēts no jebkāda veida vibrācijām.

B.3.2. Temperatūras regulēšana. Blīvummēra rādījums ir derīgs vienīgi tad, ja mērkivete ir savienota ar iebūvētu temperatūras regulatoru, ar ko var panākt tādu pat temperatūras stabilitāti ± 0,02 °C vai lielāku. piezīme: piezīme: Temperatūras precīza uzstādīšana un kontrole mērkivetē ir ļoti svarīga, jo kļūda par 0,1 °C temperatūras var izraisīt novirzes blīvuma noteikšanā par kārtu 0,1 kg/m3.

B.3.3. Šļirces parauga injicēšanai vai automātiskās paraugu ņemšanas ierīces.

B.4. Procedūra

B.4.1. Blīvummēra kalibrēšana Iekārta jākalibrē saskaņā ar ierīces ražotāja instrukcijām, pirmo reizi uzsākot ekspluatāciju. Tā atkārtoti jākalibrē un jāpārbauda pret sertificētu etalona standartu vai pret pašas laboratorijas standarta šķīdumu, kas balstās uz sertificētu etalona standartu.

B.4.2. Parauga blīvuma noteikšana. B.4.2.1. Nepieciešamības gadījumā pirms mērījuma notīra un nosusina kiveti ar acetonu vai tīru spirtu un sausu gaisu. Izskalo kiveti ar paraugu. B.4.2.2. Iešpricē paraugu kivetē (izmantojot šļirci vai automātisko paraugu ņemšanas ierīci), tā lai kivete būtu pilnīgi piepildīta. Pildīšanas laikā pārliecinās par to, lai visi gaisa burbuļi būtu pilnībā izzuduši. Paraugam jābūt homogēnam un tajā nedrīkst būt nekādu cieto daļiņu. Pirms analīzes veikšanas jebkādas suspendētās vielas jāatdala ar filtrēšanas palīdzību. B.4.2.3. Tiklīdz nolasījums ir stabilizējies, reģistrē blīvumu ρ20 vai spirta koncentrāciju, kas uzrādīta blīvummērā.

B.4.3. Rezultāts. Izmantojot blīvumu ρ20, aprēķina faktisko spirta saturu ar to spirta satura tabulu palīdzību, kas šeit tālāk norādītas: Tabula, kurā sniegta spirta tilpumkoncentrācijas ( % tilp.) vērtība 20 °C temperatūrā kā ūdens un spirta maisījumu blīvuma funkcija 20 °C temperatūrā, ir tā starptautiskā tabula, ko Starptautiskā reglamentētās metroloģijas organizācija ir pieņēmusi savā ieteikumā Nr. 22.

B.5. Metodes darbības rādītāji (precizitāte)

B.5.1. Starplaboratoriju pārbaudes statistikas rezultāti. Šādi dati tika iegūti starptautiskā metodes darbības pētījumā, kas veikts attiecībā uz starptautiski pieņemtām procedūrām [1] [2].



Starplaboratoriju pārbaudes gads 1 997 Laboratoriju skaits 16 Paraugu skaits 6



Paraugi A B C D E F Laboratoriju skaits, kas atlicis pēc novēroto galējo noviržu likvidēšanas 11 13 15 16 14 13 Novēroto galējo noviržu skaits (laboratorijas) 2 3 1 — 1 2 Apstiprināto rezultātu skaits 22 26 30 32 28 26 Vidējā vērtība % tilp 23,81 40,12 40,35 39,27 43,39 56,99 26,52(*) 43,10 (*) 45,91 (*) 63,31 (*) Pašatkārtojamības standarts (Sr) % tilp. 0,044 0,046 0,027 0,079 0,172 0,144 Pašatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDr) (%) 0,17 0,12 0,07 0,19 0,39 0,24 Pašatkārtojamības robeža (r) % tilp. 0,12 0,13 0,08 0,22 0,48 0,40 Citratkārtojamības standarta novirze (SR) % tilp. 0,054 0,069 0,083 0,141 0,197 0,205 (RSDR) (%) 0,21 0,17 0,21 0,34 0,45 0,34 Citatkārtojamības robeža (R) % tilp. 0,15 0,19 0,23 0,40 0,55 0,58 Paraugu veidi A Augļu liķieris: sašķelšanās līmenis (*). B Brendijs: aizklātas dublēšanās. C Viskijs: aizklātas dublēšanās. D Grapa: sašķelšanās līmenis (*). E Aromatizēts degvīns: sašķelšanās līmenis (*). F Rums: sašķelšanās līmenis (*).

C metode: Faktiskās spirta tilpumkoncentrācijas noteikšana alkoholiskajos dzērienos – Mērījumi izmantojot hidrostatisko svēršanu

C.1. Princips

Spirta koncentrāciju alkoholā var izmērīt, lietojot hidrostatisko svēršanu, kas balstīta uz Arhimēda likumu, saskaņā ar kuru uz šķidrumā iegremdētu ķermeni iedarbojas šķidruma vertikāli vērsts cēlējspēks, kas vienāds ar izspiestā šķidruma svaru.

C.2. Reaģenti un materiāli

Veicot analīzi, ja vien nav noteikts citādi, pielieto vienīgi atzītas analītiskas kvalitātes reaģentus un ūdeni, kam piemīt vismaz 3. tīrības pakāpe, kā noteikts ISO 3696:1987.

C.2.1. Šķīdums pludiņa tīrīšanai (nātrija hidroksīds, 30 % m/v)

Lai sagatavotu 100 ml, nosver 30 g nātrija hidroksīda un papildina līdz uzdotajam tilpumam, izmantojot 96 % tilpuma etanola.

C.3. Iekārtas un aprīkojums

Parastās laboratorijas iekārtas un jo īpaši šādas:

C.3.1. Vienkausa hidrostatiskie svari ar jutību 1 mg.

C.3.2. Pludiņš ar vismaz 20 ml tilpumu, īpaši pielāgots svariem, iekārts pavedienā, kura diametrs nepārsniedz 0,1 mm.

C.3.3. Mērcilindrs ar līmeņa atzīmi. Pludiņam jābūt pilnībā ievietojamam cilindra apjomā, kas atrodas zemāk par atzīmi; šķidruma virsmu var šķērsot vienīgi noturošais pavediens. Mērcilindram jābūt ar tādu iekšējo diametru, kas vismaz par 6 mm pārsniedz pludiņa diametru.

C.3.4. Termometrs (vai temperatūras mērīšanas zonde), graduēta grādos un grāda desmitdaļās no 10 līdz 40 °C, kalibrēta 0,05 °C.

C.3.5. Atsvari, ko kalibrējusi atzīta sertificēšanas iestāde. piezīme: piezīme: Iespējams izmantot arī divkausu svarus; princips ir aprakstīts Regulas (EEK) Nr. 2676/90 pielikuma 1. sadaļā “Blīvums un īpatnējā masa” (7. lpp.).

C.4. Procedūra

Pludiņu un mērcilindru starplaikā starp katru mērījumu ir jātīra ar destilētu ūdeni, jānosusina ar mīkstu laboratorijas papīru, kurš neizdala šķiedras, un jāskalo ar šķīdumu, kura blīvums ir jānosaka. Mērījumi jāveic, tiklīdz iekārtas ir nonākušas līdzsvarā, tā lai nepieļautu spirta zudumus, ko rada iztvaikošana.

C.4.1. Svaru kalibrēšana. Lai gan svariem parasti pastāv starptautiska kalibrēšanas sistēma, hidrostatiskajiem svariem jānodrošina kalibrēšana ar atsvariem, ko pārbaudījusi oficiāla sertificēšanas iestāde.

C.4.2. Pludiņa kalibrēšana. C.4.2.1. Mērcilindru uzpilda līdz atzīmei ar bidestilātu (vai līdzvērtīgas tīrības pakāpes ūdeni, piem., mikrofiltrētu ūdeni, kura vadītspēja ir 18,2 MΩ/cm) temperatūrā no 15 līdz 25 °C, bet vēlams 20 °C temperatūrā. C.4.2.2. Iegremdē pludiņu un termometru, apmaisa, aparātā nolasa šķidruma blīvumu un vajadzības gadījumā koriģē nolasījumu, tā lai tas būtu vienāds ar ūdens nolasījumu mērījuma temperatūrā.

C.4.3. Kontrole, izmantojot ūdens un spirta šķīdumu. C.4.3.1. Mērcilindru uzpilda līdz atzīmei ar ūdens un spirta maisījumu ar zināmu spirta koncentrāciju temperatūrā no 15 līdz 25 °C, bet vēlams 20 °C temperatūrā. C.4.3.2. Iegremdē pludiņu un termometru, apmaisa, aparātā nolasa šķidruma blīvumu (vai spirta koncentrāciju, ja tas iespējams). Spirta koncentrācijai, kas šādi noteikta, būtu jābūt vienādai ar iepriekš noteikto spirta koncentrāciju. 2. piezīme: Šo šķīdumu ar zināmu spirta koncentrāciju var izmantot arī bidestilāta vietā pludiņa kalibrēšanai.

C.4.4. Destilāta blīvuma (vai tā spirta satura, ja to pieļauj iekārtas) mērīšana. C.4.4.1. Iepilda analizējamo paraugu mērcilindrā līdz gradācijas atzīmei. C.4.4.2. Iegremdē pludiņu un termometru, apmaisa, aparātā nolasa šķidruma blīvumu (vai spirta koncentrāciju, ja tas iespējams). Atzīmē temperatūru, ja blīvumu izmēra t °C temperatūrā ρt). C.4.4.3. Koriģē ρt līdz 20, izmantojot blīvuma ρT tabulu ūdens un spirta maisījumiem (II tabula II papildinājumā Starptautiskā vīna dārzu un vīnu biroja analīzes metožu 1994. gada rokasgrāmatai, 17. – 29. lpp.).

C.4.5. Pludiņa un mērcilindra tīrīšana. C.4.5.1. Pludiņu iegremdē pludiņa tīrīšanas šķīdumā mērcilindrā. C.4.5.2. Ļauj iegremdēties vienu stundu, periodiski savērpjot pludiņu. C.4.5.3. Skalo ar bagātīgu krāna ūdens daudzumu, pēc tam – ar destilētu ūdeni. C.4.5.4. Nosusina ar mīkstu laboratorijas papīru, kurš neizdala šķiedras. Veic šo procedūru, izmantojot pludiņu pirmo reizi, un pēc tam to veic regulāri atbilstoši vajadzībai.

C.4.6. Rezultāts. Izmantojot blīvumu ρ20, aprēķina faktisko spirta saturu ar to spirta satura tabulu palīdzību, kas šeit tālāk norādītas. Tabula, kurā sniegta spirta tilpumkoncentrācijas ( % tilp.) vērtība 20 °C temperatūrā kā ūdens un spirta maisījumu blīvuma funkcija 20 °C temperatūrā, ir tā starptautiskā tabula, ko Starptautiskā reglamentētās metroloģijas organizācija ir pieņēmusi savā ieteikumā Nr. 22.

C.5. Metodes darbības rādītāji (precizitāte)

C.5.1. Starplaboratoriju pārbaudes statistikas rezultāti.

Šādi dati tika iegūti starptautiskā metodes darbības pētījumā, kas veikts attiecībā uz starptautiski pieņemtām procedūrām [1] [2].







Starplaboratoriju pārbaudes gads 1 997 Laboratoriju skaits 12 Paraugu skaits 6







Paraugi A B C D E F Laboratoriju skaits, kas atlicis pēc novēroto galējo noviržu likvidēšanas 12 10 11 12 11 9 Novēroto galējo noviržu skaits (laboratorijas) — 2 1 — 1 2 Apstiprināto rezultātu skaits 24 20 22 24 22 18 Vidējā vērtība % tilp. 23,80 40,09 40,29 39,26 42,38 57,16 26,51 (*) 43,09 (*) 45,89 (*) 63,44 (*) Pašatkārtojamības standarts (Sr) % tilp. 0,048 0,065 0,042 0,099 0,094 0,106 Pašatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDr) (%) 0,19 0,16 0,10 0,24 0,21 0,18 Pašatkārtojamības robeža (r) % tilp. 0,13 0,18 0,12 0,28 0,26 0,30 Citratkārtojamības standarta novirze (SR) % tilp. 0,060 0,076 0,073 0,118 0,103 0,125 Citatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDR) (%) 0,24 0,19 0,18 0,29 0,23 0,21 Citatkārtojamības robeža (R) % tilp. 0,17 0,21 0,20 0,33 0,29 0,35 Paraugu veidi A Augļu liķieris: sašķelšanās līmenis (*). B Brendijs: aizklātas dublēšanās. C Viskijs: aizklātas dublēšanās. D Grapa: sašķelšanās līmenis (*). E Aromatizēts degvīns: sašķelšanās līmenis (*). F Rums: sašķelšanās līmenis (*).

1. attels. Destilācijas iekārta faktiskās spirta tilpumkoncentrācijas izmērīšanai alkoholiskajos dzērienos 1Apaļkolba, 1 litra tilpuma, ar standartizētu sfērisku pieslīpēta stikla savienojumu. 2Vigre rektifikācijas kolonna, 20 cm augsta. 3Taisnmalu Vesta dzesētājs, 10 cm garš. 4Dzesēšanas spirāle, 40 cm gara.

II KOPĒJĀ SAUSĀ EKSTRAKTA NOTEIKŠANA AR GRAVIMETRIJAS PALĪDZĪBU

1. Joma

Regulā (EEK) Nr. 1576/89 šī metode ir paredzēta vienīgi attiecībā uz aromatizētu degvīnu, kuram sausais ekstrakts ir ierobežots līdz 15 g/l.

2. Normatīvās atsauces

ISO 3696:1987: Ūdens laboratorijas analīzēm – Specifikācijas un testu metodes.

3. Definīcija

Kopējā sausajā ekstraktā vai kopējā sausnē ietilpst visas noteiktajos fiziskajos apstākļos negaistošās vielas.

4. Princips

Nosver alkoholiskā dzēriena neiztvaikojušo atlikumu uz verdoša ūdens vannas un izžāvē žāvēšanas skapī.

5. Iekārtas un aprīkojums

5.1. Plakandibena cilindriska ietvaicēšanas bļoda ar 55 mm diametrā.

5.2. Verdoša ūdens vanna.

5.3. 25 ml pipete, A klase.

5.4. Žāvēšanas skapis.

5.5. Eksikators.

5.6. Analītiskie svari ar precizitāti līdz 0,1 mg.

6. Paraugu ņemšana un paraugi

Paraugus pirms analīzes veikšanai glabā istabas temperatūrā.

7. Procedūra

7.1. Iepilina 25 ml alkohola, kurš satur mazāk nekā 15 g/l sausā atlikuma, iepriekš nosvērtā plakandibena cilindriskā ietvaicēšanas bļodā ar 55 mm diametrā. Ietvaicēšanas pirmajā stundā ietvaicēšanas bļoda atrodas uz verdošas ūdens vannas vāka, tā lai šķidrums nevārītos, jo tas varētu izraisīt zudumus izšļakstīšanās rezultātā. Nākamo stundu to atstāj tiešā saskarē ar verdošās ūdens vannas tvaikiem.

7.2. Pabeidz žāvēšanu, ievietojot ietvaicēšanas bļodu uz divām stundām žāvēšanas skapī 105 °C temperatūrā ± 3 °C. Ļauj ietvaicēšanas bļodai atdzist eksikatorā un nosver ietvaicēšanas bļodu un tās saturu.

8. Aprēķins

Atlikuma masa reizināta ar 40 ir vienāda ar sauso ekstraktu alkoholiskajā dzērienā un tā ir izsakām g/l ar precizitāti līdz vienai zīmei aiz komata.

9. Metodes darbības rādītāji (precizitāte)

9.1. Starplaboratoriju pārbaudes statistikas rezultāti.

Šādi dati tika iegūti starptautiskā metodes darbības pētījumā, kas veikts attiecībā uz starptautiski pieņemtām procedūrām [1] [2].







Starplaboratoriju pārbaudes gads 1 997 Laboratoriju skaits 10 Paraugu skaits 4







Paraugi A B C D Laboratoriju skaits, kas atlicis pēc novēroto galējo noviržu likvidēšanas 9 9 8 9 Novēroto galējo noviržu skaits (laboratorijas) 1 1 2 — Apstiprināto rezultātu skaits 18 18 16 18 Vidējā vērtība g/l. 9,0 9,1 10,0 11,8 7,8 9,4 11,1 Pašatkārtojamības standarts (Sr) g/l. 0,075 0,441 0,028 0,123 Pašatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDr) (%) 0,8 5,2 0,3 1,1 Pašatkārtojamības robeža (r) g/l. 0,2 1,2 0,1 0,3 Citratkārtojamības standarta novirze (SR) g/l. 0,148 0,451 0,058 0,210 Citatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDR) (%) 1,6 5,3 0,6 1,8 Citatkārtojamības robeža (R) g/l. 0,4 1,3 0,2 0,6 Paraugu veidi A Brendijs: aizklātas dublēšanās. B Rums: sašķelšanās līmenis. C Grapa: sašķelšanās līmenis. D Aromatizēts degvīns: sašķelšanās līmenis.

III Gaistošo vielu un metanola noteikšana alkoholiskajos dzērienos

III.1. Vispārīgie norādījumi

1. Definīcijas

Regulā (EEK) Nr. 1576/89 tiek noteikti minimālie gaistošo savienojumu, kas nav etanols un metanols, daudzumi virknei alkoholisko dzērienu (rums, vīnkopības izcelsmes alkoholiskie dzērieni, augļu alkohols utt.). Vienīgi attiecībā uz šo dzērienu virkni šos daudzumus parasti uzskata par vienādiem ar šādu koncentrāciju summu:

1. Gaistošas skābes, kas izteiktas kā etiķskābe;

2. Aldehīdi, kas izteikti kā etanāls summas veidā, ko veido etanāls (acetaldehīds) un etanāla frakcija 1,1-dietoksietānā (acetālā);

3. Šādi augstākie spirti: 1-propanols, 1-butanols, 2-butanols, 2-metil-1-propanols, ko izvērtē kā atsevišķus spirtus, un 2-metil-1-butanols un 3-metil-1-butanols, ko izvērtē kā atsevišķus spirtus vai kā abu summu;

4. Etilacetāts.

Standarta metodes gaistošo savienojumu mērīšanai ir šādas:

— gaistošās skābes – ar gaistošā skābuma palīdzību,

— aldehīdus (etanālu un acetālu), etilacetātu un spirtus - ar gāzu hromatogrāfijas (GPC) palīdzību.

2. Gaistošo savienojumu gāzu hromatogrāfijas analīze

Gaistošu savienojumu, kas nav iepriekš noteiktie, izvērtēšana ar gāzu hromatogrāfijas palīdzību var būt jo īpaši interesanta kā līdzeklis, lai noteiktu gan destilācijā izmantotās izejvielas izcelsmi, gan faktiskos destilācijas apstākļus.

Daži alkoholiskie dzērieni satur citas gaistošas sastāvdaļas, tādas kā aromātiskie savienojumi, kas raksturīgi alkohola iegūšanā izmantotajām izejvielām, alkoholisko dzērienu aromātiem un citām specifiskām alkoholisko dzērienu sagatavošanas iezīmēm. Šie savienojumi ir nozīmīgi, lai izvērtētu prasības, kas izklāstītas Regulā (EEK) Nr. 1576/89.

III.2. Gāzu hromatogrāfijas metode, nosakot radniecīgas gaistošās vielas: aldehīdus, augstākos spirtus, etilacetātu un metanolu

1. Joma

Šī metode ir piemērota, lai noteiktu 1,1-dietoksietānu (acetālu), 2-metil-1-butanolu (aktīvo amilspirtu), 3-metil-1-butanolu (izoamilspirtu), metanolu (metilspirtu), etiletanoātu (etilacetātu), 1-butanolu (n-butanolu), 2-butanolu (sauso butanolu), 2-metil-1-propanolu (izobutilspirtu), 1-propanolu (n-propanolu) un etanālu (acetaldehīdu) alkoholiskajos dzērienos, izmantojot gāzu hromatogrāfiju. Metodē izmanto iekšējo standartu, piemēram, 3-pentanolu. Nosakāmo vielu koncentrāciju izsaka gramos uz 100 litriem tīra spirta; pirms analīzes veikšanas jānosaka spirta koncentrācija produktā. Izmantojot šo metodi, var analizēt alkoholiskos dzērienus, to skaitā viskiju, brendiju, rumu, vīna spirtu, augļu alkoholu un vīnogu čagu spirtu.

2. Normatīvās atsauces

ISO 3696:1987: Ūdens laboratorijas analīzēm – Specifikācijas un testu metodes.

3. Definīcija

Radniecīgās vielas ir gaistošas vielas, kas kopā ar etanolu veidojas alkoholisko dzērienu raudzēšanas, destilēšanas un nobriešanas gaitā.

4. Princips

Radniecīgās vielas alkoholiskajos dzērienos nosaka ar alkoholiskā dzēriena vai pienācīgi atšķaidīta alkoholiskā dzēriena tiešu injicēšanu gāzu hromatogrāfijas (GH) sistēmā. Pirms injicēšanas alkoholiskajam dzērienam pievieno piemērotu iekšējo standartu. Radniecīgās vielas ar ieprogrammētas temperatūras palīdzību atdala piemērotā kolonnā un tās nosaka, izmantojot liesmas jonizācijas detektoru (LJD). Katras radniecīgās vielas koncentrāciju nosaka attiecībā uz iekšējo standartu atbilstības faktoriem, kas iegūti kalibrēšanas laikā tādos pat hromatogrāfijas apstākļos, kādos notiek alkoholisko dzērienu analīze.

5. Reaģenti un materiāli

Ja vien nav ticis noteikts citādi, lieto vienīgi tādus reaģentus, kuru tīrības pakāpe pārsniedz 97 % un kuri ir iegādāti pie ISO akreditēta piegādātāja ar tīrības sertifikātu, ir brīvi no citām radniecīgām vielām kontroles atšķaidījumā (to var apstiprināt, injicējot atsevišķus radniecīgo vielu standartus kontroles atšķaidījumā, izmantojot GH nosacījumus saskaņā ar 6.4. punktu), un vienīgi tādu ūdeni, kuram piemīt vismaz 3. pakāpe saskaņā ar ISO 3696. Acetāls un acetaldehīds jāuzglabā tumšā vietā temperatūrā < 5 °C, visus pārējos reaģentus var uzglabāt istabas temperatūrā.

5.1. Absolūtais etanols (CAS 64-17-5).

5.2. Metanols (CAS 67-56-1).

5.3. 1-propanols (CAS 71-23-8).

5.4. 2-metil-1-propanols (CAS 78-33-1).

5.5. Pieņemami iekšējie standarti: 3-pentanols (CAS 584-02-1), 1-pentanols (CAS 71-41-0), 4-metil-1-pentanols (CAS 626-89-1) vai metilnonanoāts (CAS 1731-84-6).

5.6. 2-metil-1-butanols (CAS 137-32-6).

5.7. 3-metil-1-butanols (CAS 123-51-3).

5.8. Etilacetāts (CAS 141-78-6).

5.9. 1-butanols (CAS 71-36-3).

5.10. 2-butanols (CAS 78-92-2).

5.11. Acetaldehīds (CAS 75-07-0).

5.12. Acetāls (CAS 105-57-7).

5.13. Etanola šķīdums, 40 % v/v. Lai pagatavotu 400 ml/l etanola šķīduma, ielej 400 ml etanola (5.1.) mērkolbā ar tilpumu 1 litrs, uzpilda līdz uzdotajam tilpumam ar destilētu ūdeni un samaisa.

5.14. Standarta šķīdumu sagatavošana un uzglabāšana (procedūra, ko izmanto apstiprinātajai metodei). Visi standarta šķīdumi jāglabā temperatūrā < 5 °C un tiem jābūt svaigi pagatavotiem katru mēnesi. Sastāvdaļu un šķīdumu masa jāreģistrē ar precizitāti līdz 0,1 mg. 5.14.1. Standarta šķīdums – A. Iepilina šādus reaģentus 100 ml tilpuma mērkolbā, kurā ir apmēram 60 ml etanola šķīduma (5.13.), lai samazinātu sastāvdaļas iztvaikošanu, uzpilda līdz uzdotajam tilpumam ar etanola šķīdumu (5.13.) un kārtīgi samaisa. Reģistrē kolbas, katras pievienotās sastāvdaļas svaru un kopīgo galīgo satura svaru.



Sastāvdaļa Apjoms (ml) Metanols (5.2.) 3,0 1-propanols (5.3.) 3,0 2-metil-1-propanols (5.4.) 3,0 2-metil-1-butanols (5.6.) 3,0 3-metil-1-butanols (5.7.) 3,0 Etilacetāts (5.8.) 3,0 1-butanols (5.9.) 3,0 2-butanols (5.10.) 3,0 Acetaldehīds (5.11.) 3,0 Acetāls (5.12.) 3,0 Vēlams pievienot acetālu un acetaldehīdu kā pēdējos, lai samazinātu līdz minimumam zaudējumus, ko rada iztvaikošana. 5.14.2. Standarta šķīdums – B. Iepilina 3 ml 3-pentanola, vai cita piemērota iekšējā standarta (5.5.), mērkolbā ar tilpumu 100 ml, kurā ir apmēram 80 ml etanola šķīduma (5.13.), papildina līdz uzdotajam tilpumam ar etanola šķīdumu (5.13.) un kārtīgi samaisa. Reģistrē kolbas svaru, 3-pentanola vai cita pievienotā iekšējā standarta svaru un kopīgo galīgo satura svaru. 5.14.3. Standarta šķīdums – C. Iepilina 1 ml A šķīduma (5.14.1.) un 1 ml B šķīduma (5.14.2.) mērkolbā ar tilpumu 100 ml, kurā ir apmēram 80 ml etanola šķīduma (5.13.), papildina līdz uzdotajam tilpumam ar etanola šķīdumu (5.13.) un kārtīgi samaisa. Reģistrē kolbas, katras pievienotās sastāvdaļas svaru un kopīgo galīgo satura svaru. 5.14.4. Standarta šķīdums – D. Lai saglabātu analītisko nepārtrauktību, sagatavo kvalitātes kontroles standartu, izmantojot iepriekš sagatavoto standartu A (5.14.1.). Iepilina 1 ml A šķīduma (5.14.1.) mērkolbā ar tilpumu 100 ml, kurā ir apmēram 80 ml etanola šķīduma (5.13.), papildina līdz uzdotajam tilpumam ar etanola šķīdumu (5.13.) un kārtīgi samaisa. Reģistrē kolbas, katras pievienotās sastāvdaļas svaru un kopīgo galīgo satura svaru. 5.14.5. Standarta šķīdums – E. Iepilina 10 ml B šķīduma (5.14.2.) mērkolbā ar tilpumu 100 ml, kurā ir apmēram 80 ml etanola šķīduma (5.13.), papildina līdz uzdotajam tilpumam ar etanola šķīdumu (5.13.) un kārtīgi samaisa. Reģistrē kolbas, katras pievienotās sastāvdaļas svaru un kopīgo galīgo satura svaru. 5.14.6. Standarta šķīdumi, ko izmanto, lai pārbaudītu FID atbildes linearitāti. Atsevišķā mērkolbā ar tilpumu 100 ml, kurā ir apmēram 80 ml etanola (5.13.), iepilina 0, 0,1, 0,5, 1,0, 2,0 ml A šķīduma (5.14.1.) un 1 ml B šķīduma (5.14.2.), papildina līdz uzdotajam tilpumam ar etanola šķīdumu (5.13.) un kārtīgi samaisa. Reģistrē kolbas, katras pievienotās sastāvdaļas svaru un kopīgo galīgo satura svaru. 5.14.7. Kvalitātes kontroles standarta šķīdums. Iepilina 9 ml D standarta šķīduma (5.14.4.) un 1 ml E standarta šķīduma (5.14.5.) svēršanas traukā un kārtīgi samaisa. Reģistrē kolbas, katras pievienotās sastāvdaļas svaru un kopīgo galīgo satura svaru.

6. Iekārtas un aprīkojums

6.1. Iekārtas, ar kurām var izmērīt blīvumu un spirta koncentrāciju.

6.2. Analītiskie svari, ar kuriem iespējams veikt mērījumus ar četrām zīmēm aiz komata.

6.3. Programmējamas temperatūras gāzu hromatogrāfs, kas aprīkots ar liesmu jonizācijas detektoru un integratoru vai cita veida datu apstrādes sistēmu, ar kuru var izmērīt maksimuma laukumus vai pīķu augstumu.

6.4. Gāzu hromatogrāfijas kolonna(-s), ar ko var atdalīt nosakāmās vielas, tā lai mazākā izšķirtspēja starp atsevišķajām sastāvdaļām (kas nav 2-metil-1-butanols un 3-metil-1-butanols,) būtu vismaz 1.3. piezīme: Šādas kolonnas un GH nosacījumi ir atbilstīgi piemēri: 1. Fiksācijas atstarpe 1 m × 0,32 mm i.d. pievienota CP-WAX 57 CB kolonnai 50 m × 0,32 mm i.d. ar slāņa biezumu 0,2μm (stabilizēts polietilēnglikols), kam seko Carbowax 400 kolonna 50 m × 0,32 mm i.d. ar slāņa biezumu 0,2μm. (Kolonnas ir savienotas ar nospiežamajiem savienojumiem.)



Nesējgāze un spiediens: Hēlijs (135 kPa) Kolonnas temperatūra: 35 oC uz 17 min., 35 līdz 70 C pie 12 oC/min, notur 70 oC temperatūrā 25 min. Inžektora temperatūra: 150 oC Detektora temperatūra: 250 oC Iesmidzināmais tilpums: 1 μl sadalīts 20 līdz 100: 1 2. Fiksācijas atstarpe 1 m × 0,32 mm i.d. pievienota CP-WAX 57 CB kolonnai 50 m × 0,32 mm i.d. ar slāņa biezumu 0,2μm (stabilizēts polietilēnglikols). (Fiksācijas atstarpe ir pievienota ar nospiežamo savienojumu.)



Nesējgāze un spiediens: Hēlijs (65 kPa) Kolonnas temperatūra: 35 oC uz 10 min., 35 līdz 110 oC pie 5 oC/min, 110 līdz 190 oC pie 30 oC/min., notur 190 oC temperatūrā 2 min. Inžektora temperatūra: 260 oC Detektora temperatūra: 300 oC Iesmidzināmais tilpums: 1 μl sadalīts 55: 1 3. Pildīta kolonna (5 % CW 20M, Carbopak B), 2 m × 2 mm i.d.



Kolonnas temperatūra: 65 oC uz 4 min., 65 līdz 140 oC pie 10 oC/min, notur 140 oC temperatūrā 5 min., 140 līdz 150 oC pie 5 oC/min., notur 150 oC temperatūrā 3 min. Inžektora temperatūra: 65 oC Detektora temperatūra: 200 oC Iesmidzināmais tilpums: 1 μl

7. Paraugu ņemšana un paraugi

7.1. Laboratorijas paraugs. Saņemot tiek izmērīta spirta koncentrācija katrā paraugā (6.1.).

8. Procedūra (izmantota apstiprinātajai metodei)

8.1. Analīzes paraugs. 8.1.1. Nosver piemērotu hermētiski noslēgtu svēršanas trauku un reģistrē tā svaru. 8.1.2. Iepilina 9 ml laboratorijas parauga traukā un reģistrē tā svaru (MPARAUGS). 8.1.3. Pievieno 1 ml standarta šķīduma E (5.14.5.) un reģistrē tā svaru (MIS). 8.1.4. Spēcīgi sakrata analīzes materiālu (apgriežot vismaz 20 reizes). Paraugiem pirms analīzes jābūt uzglabātiem temperatūrā, kas zemāka par 5 °C, lai samazinātu līdz minimumam jebkādus gaistošo vielu zaudējumus.

8.2. Tukšā parauga analīze. 8.2.1. Izmantojot svarus ar precizitāti līdz ceturtajai zīmei aiz komata (6.2.), nosver piemērotu hermētiski noslēgtu svēršanas trauku un reģistrē tā svaru. 8.2.2. Iepilina 9 ml 400 ml/l etanola šķīduma (5.13.) traukā un reģistrē tā svaru. 8.2.3. Pievieno 1 ml standarta šķīduma E (5.14.5.) un reģistrē tā svaru. 8.2.4. Spēcīgi sakrata analīzes materiālu (apgriežot vismaz 20 reizes). Paraugiem pirms analīzes jābūt uzglabātiem temperatūrā, kas zemāka par 5 °C, lai samazinātu līdz minimumam jebkādus gaistošo vielu zaudējumus.

8.3. Iepriekšējs tests. Injicē standarta šķīdumu C (5.14.3.), lai nodrošinātu, ka visas nosakāmās vielas ir atdalītas ar mazāko izšķirtspēju 1.3. (izņemot 2-metil-1-butanolu un 3-metil-1-butanolu).

8.4. Kalibrēšana. Kalibrāciju vajadzētu pārbaudīt, lietojot šādu procedūru. Nodrošina, lai atbilstība būtu lineāra, secīgi analizējot trīs reizes katru linearitātes standarta šķīdumu (5.14.6.), kurš satur iekšējo standartu (IS). No integratora maksimuma laukumiem vai pīķu augstumiem katrai injekcijai aprēķina koeficientu R katrai radniecīgajai vielai un izveido R grafika līkni pret radniecīgās vielas koncentrācijas attiecības koeficientu pret iekšējo standartu (IS), C. Rezultātā būtu jāiegūst lineāra līkne, kuras korelācijas koeficients ir vismaz 0,99.

8.5. Noteikšana. Injicē standarta šķīdumu C (5.14.3.) un 2 kvalitātes kontroles standarta šķīdumus (5.14.7.). Procedūru turpina ar nepazīstamiem paraugiem (kas sagatavoti saskaņā ar 8.1. punktu un 8.2. punktu), ievietojot vienu kvalitātes kontroles standartu ik 10 paraugiem, lai nodrošinātu analītisko stabilitāti. Injicē vienu standarta šķīdumu C (5.14.3.) ik pēc katriem 5 paraugiem.

9. Aprēķins

Var lietot automatizētu datu apstrādes sistēmu, ar noteikumu, ka datus var pārbaudīt, lietojot principus, kas aprakstīti šeit tālāk sniegtajā metodē.

Izmēra vai nu radniecīgās vielas maksimuma laukumus vai pīķu augstumus un iekšējā standarta pīķus.

9.1. Atbilstības koeficienta aprēķināšana. No iekšējā standarta šķīduma C (5.14.3.) injekcijas hromatogrammas aprēķina atbilstības koeficientus katrai radniecīgajai vielai, izmantojot vienādojumu (1). kur IS = iekšējais standarts Konc. radn. v. = radniecīgās vielas koncentrācija šķīdumā C (5.14.3.) Konc. IS = iekšējā standarta koncentrācija šķīdumā C (5.14.3.). 9.1.2. Parauga analīze. Izmantojot turpmāk sniegto vienādojumu (2), aprēķina katras radniecīgās vielas koncentrāciju paraugos. 2)Radniecīgās vielas koncentrācija kur MPARAUGS = parauga masa (8.1.2.); MIS = iekšējā standarta masa (8.1.3.); Konc. IS = iekšējā standarta koncentrācija šķīdumā E (5.14.5.); RF = atbilstības koeficients, aprēķināts ar 1. vienādojuma palīdzību. 9.1.3. Kvalitātes kontroles standarta šķīduma analīze. Izmantojot turpmāk sniegto vienādojumu (3), aprēķina atlases vērtības neizmantotos procentus attiecībā uz katru radniecīgo vielu kvalitātes kontroles standartos (5.14.7.): Nosakāmās vielas koncentrāciju kvalitātes kontroles QC standartā aprēķina, izmantojot iepriekš sniegto 1. un 2. vienādojumu.

9.2. Rezultātu galīgā noformēšana. Paraugu rezultātus no μg pārrēķina g uz 100 litriem tīra spirta, izmantojot 4. vienādojumu: (4) Koncentrācija g uz 100 litriem tīra spirta = Konc. 10/(koncentrāc. (% tilp.) × 1 000 ) kur ρ = blīvums izteikts kg/m3. Rezultātus uzdod līdz 3 nozīmīgiem cipariem un ar lielāko pieļaujamo daudzumu viena zīme aiz komata, piem., 11,4 g uz 100 l tīra spirta.

10. Kvalitātes nodrošināšana un kontrole (izmantota apstiprinātajai metodei)

Izmantojot iepriekš sniegto vienādojumu (2), aprēķina katras radniecīgās vielas koncentrāciju kvalitātes kontroles standarta šķīdumos, kas sagatavoti, izpildot 8.1.1. līdz 8.1.4. punktā noteikto procedūru. Izmantojot vienādojumu (3), aprēķina atlases vērtības neizmantotos procentus. Ja analizētie rezultāti atrodas to teorētisko vērtību robežās ± 10 % attiecībā uz katru radniecīgo vielu, tad analīze var notikt. Pretējā gadījumā būtu jāveic izmeklēšana, lai atklātu neprecizitātes cēloni, un jāveic pienācīgas korektīvās darbības.

11. Metodes darbības rādītāji (precizitāte)

Starplaboratoriju pārbaudes statistikas rezultāti: tālāk dotajās tabulās ir sniegtas vērtības attiecībā uz šādām sastāvdaļām: etanāls, etilacetāts, acetāls, kopējais etanāls, metanols, 2-butanols, 1-propanols, 1-butanols, 2-metil-1-propanols, 2-metil-1-butanols, 3-metil-1-butanols.

Šādi dati tika iegūti starptautiskā metodes darbības pētījumā, kas veikts attiecībā uz starptautiski pieņemtām procedūrām.







Starplaboratoriju pārbaudes gads 1 997 Laboratoriju skaits 32 Paraugu skaits 5 Nosakāmā komponente etanāls







Paraugi A B C D E Laboratoriju skaits, kas atlicis pēc novēroto galējo noviržu likvidēšanas 28 26 27 27 28 Novēroto galējo noviržu skaits (laboratorijas) 2 4 3 3 2 Apstiprināto rezultātu skaits 56 52 54 54 56 Vidējā vērtība μg/g. 63,4 71,67 130,4 38,4 28,6 13,8 (*) 52,2 (*) Pašatkārtojamības standarts (Sr) μg/g. 3,3 1,9 6,8 4,1 3,6 Pašatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDr) (%) 5,2 2,6 5,2 15,8 8,9 Pašatkārtojamības robeža (r) μg/g 9,3 5,3 19,1 11,6 10,1 Citatkārtojamības standarta novirze (SR) μg/g 12 14 22 6,8 8,9 Citatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDR) (%) 18,9 19,4 17,1 26,2 22,2 Citatkārtojamības robeža (R) μg/g. 33,5 38,9 62,4 19,1 25,1 Paraugu veidi A Brendijs: aizklātas dublēšanās. B Ķiršu liķieris: aizklātas dublēšanās. C Grapa: aizklātas dublēšanās. D Viskijs: sašķelšanās līmenis (*). E Rums: sašķelšanās līmenis (*).







Starplaboratoriju pārbaudes gads 1 997 Laboratoriju skaits 32 Paraugu skaits 5 Nosakāmā komponente etilacetāts







Paraugi A B C D E Laboratoriju skaits, kas atlicis pēc novēroto galējo noviržu likvidēšanas 24 24 25 24 24 Novēroto galējo noviržu skaits (laboratorijas) 2 2 1 2 2 Apstiprināto rezultātu skaits 48 48 50 48 48 Vidējā vērtība μg/g. 96,8 1 046 120,3 112,5 99,1 91,8 (*) 117,0 (*) Pašatkārtojamības standarts (Sr) μg/g. 2,2 15 2,6 2,1 2,6 Pašatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDr) (%) 2,3 1,4 2,1 2,0 2,4 Pašatkārtojamības robeža (r) μg/g 6,2 40,7 7,2 5,8 7,3 Citatkārtojamības standarta novirze (SR) μg/g 6,4 79 8,2 6,2 7,1 Citatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDR) (%) 6,6 7,6 6,8 6,2 6,6 Citatkārtojamības robeža (R) μg/g 17,9 221,9 22,9 17,5 20,0 Paraugu veidi A Brendijs: aizklātas dublēšanās. B Ķiršu liķieris: aizklātas dublēšanās. C Grapa: aizklātas dublēšanās. D Viskijs: sašķelšanās līmenis (*). E Rums: sašķelšanās līmenis (*).







Starplaboratoriju pārbaudes gads 1 997 Laboratoriju skaits 32 Paraugu skaits 5 Nosakāmā komponente acetāls







Paraugi A B C D E Laboratoriju skaits, kas atlicis pēc novēroto galējo noviržu likvidēšanas 20 21 22 17 21 Novēroto galējo noviržu skaits (laboratorijas) 4 3 2 4 3 Apstiprināto rezultātu skaits 40 42 44 34 42 Vidējā vērtība μg/g. 35,04 36,46 68,5 20,36 15,1 6,60 (*) 28,3 (*) Pašatkārtojamības standarts (Sr) μg/g. 0,58 0,84 1,6 0,82 1,9 Pašatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDr) (%) 1,7 2,3 2,3 6,1 8,7 Pašatkārtojamības robeža (r) μg/g 1,6 2,4 4,4 2,3 5,3 Citatkārtojamības standarta novirze (SR) μg/g 4,2 4,4 8,9 1,4 3,1 Citatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDR) (%) 12,1 12,0 13,0 10,7 14,2 Citatkārtojamības robeža (R) μg/g. 11,8 12,2 25,0 4,0 8,7 Paraugu veidi A Brendijs: aizklātas dublēšanās. B Ķiršu liķieris: aizklātas dublēšanās. C Grapa: aizklātas dublēšanās. D Viskijs: sašķelšanās līmenis (*). E Rums: sašķelšanās līmenis (*).







Starplaboratoriju pārbaudes gads 1 997 Laboratoriju skaits 32 Paraugu skaits 5 Nosakāmā komponente kopā etanāls







Paraugi A B C D E Laboratoriju skaits, kas atlicis pēc novēroto galējo noviržu likvidēšanas 23 19 22 21 22 Novēroto galējo noviržu skaits (laboratorijas) 1 5 2 3 2 Apstiprināto rezultātu skaits 46 38 44 42 44 Vidējā vērtība μg/g. 76,5 85,3 156,5 45,4 32,7 15,8 (*) 61,8 (*) Pašatkārtojamības standarts (Sr) μg/g. 3,5 1,3 6,5 4,4 3,6 Pašatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDr) (%) 4,6 1,5 4,2 14,2 7,6 Pašatkārtojamības robeža (r) μg/g 9,8 3,5 18,3 12,2 10,0 Citatkārtojamības standarta novirze (SR) μg/g 13 15 24,1 7,3 9,0 Citatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDR) (%) 16,4 17,5 15,4 23,7 19,1 Citatkārtojamības robeža (R) μg/g. 35,2 41,8 67,4 20,3 25,2 A Brendijs: aizklātas dublēšanās. B Ķiršu liķieris: aizklātas dublēšanās. C Grapa: aizklātas dublēšanās. D Viskijs: sašķelšanās līmenis (*). E Rums: sašķelšanās līmenis (*).







Starplaboratoriju pārbaudes gads 1 997 Laboratoriju skaits 32 Paraugu skaits 5 Nosakāmā komponente metanols







Paraugi A B C D E Laboratoriju skaits, kas atlicis pēc novēroto galējo noviržu likvidēšanas 26 27 27 28 25 Novēroto galējo noviržu skaits (laboratorijas) 4 3 3 1 4 Apstiprināto rezultātu skaits 52 54 54 56 50 Vidējā vērtība μg/g. 319,8 2 245 1 326 83,0 18,6 61,5 (*) 28,9 (*) Pašatkārtojamības standarts (Sr) μg/g 4,4 27 22 1,5 1,3 Pašatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDr) (%) 1,4 1,2 1,7 2,1 5,6 Pašatkārtojamības robeža (r) μg/g 12,3 74,4 62,5 4,3 3,8 Citatkārtojamības standarta novirze (SR) μg/g 13 99 60 4,5 2,8 Citatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDR) (%) 3,9 4,4 4,6 6,2 11,8 Citatkārtojamības robeža (R) μg/g 35,2 278,3 169,1 12,5 7,9 A Brendijs: aizklātas dublēšanās. B Ķiršu liķieris: aizklātas dublēšanās. C Grapa: aizklātas dublēšanās. D Viskijs: sašķelšanās līmenis (*). E Rums: sašķelšanās līmenis (*).







Starplaboratoriju pārbaudes gads 1 997 Laboratoriju skaits 32 Paraugu skaits 4 Nosakāmā komponente 2-butanols







Paraugi A B C E Laboratoriju skaits, kas atlicis pēc novēroto galējo noviržu likvidēšanas 21 27 29 22 Novēroto galējo noviržu skaits (laboratorijas) 4 3 1 3 Apstiprināto rezultātu skaits 42 54 58 44 Vidējā vērtība μg/g 5,88 250,2 27,57 5,83 14,12 (*) Pašatkārtojamības standarts (Sr) μg/g 0,40 2,2 0,87 0,64 Pašatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDr) (%) 6,8 0,9 3,2 6,4 Pašatkārtojamības robeža (r) μg/g 1,1 6,1 2,5 1,8 Citratkārtojamības standarta novirze (SR) μg/g 0,89 13 3,2 0,87 Citatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDR) (%) 15,2 5,1 11,5 8,7 Citatkārtojamības robeža (R) μg/g 2,5 35,5 8,9 2,4 A Brendijs: aizklātas dublēšanās. B Ķiršu liķieris: aizklātas dublēšanās. C Grapa: aizklātas dublēšanās. E Rums: sašķelšanās līmenis (*).







Starplaboratoriju pārbaudes gads 1 997 Laboratoriju skaits 32 Paraugu skaits 5 Nosakāmā komponente 1-propanols







Paraugi A B C D E Laboratoriju skaits, kas atlicis pēc novēroto galējo noviržu likvidēšanas 29 27 27 29 29 Novēroto galējo noviržu skaits (laboratorijas) 2 4 3 2 2 Apstiprināto rezultātu skaits 58 54 54 58 58 Vidējā vērtība μg/g. 86,4 3 541 159,1 272,1 177,1 229,3 (*) 222,1 (*) Pašatkārtojamības standarts (Sr) μg/g. 3,0 24 3,6 2,3 3,3 Pašatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDr) (%) 3,4 0,7 2,3 0,9 1,6 Pašatkārtojamības robeža (r) μg/g 8,3 68,5 10,0 6,4 9,1 Citatkārtojamības standarta novirze (SR) μg/g 5,3 150 6,5 9,0 8,1 Citatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDR) (%) 6,1 4,1 4,1 3,6 4,1 Citatkārtojamības robeža (R) μg/g. 14,8 407,2 18,2 25,2 22,7 A Brendijs: aizklātas dublēšanās. B Ķiršu liķieris: aizklātas dublēšanās. C Grapa: aizklātas dublēšanās. D Viskijs: sašķelšanās līmenis (*). E Rums: sašķelšanās līmenis (*).







Starplaboratoriju pārbaudes gads 1 997 Laboratoriju skaits 32 Paraugu skaits 5 Nosakāmā komponente 1-propanols







Paraugi A B C Laboratoriju skaits, kas atlicis pēc novēroto galējo noviržu likvidēšanas 20 22 22 Novēroto galējo noviržu skaits (laboratorijas) 4 4 6 Apstiprināto rezultātu skaits 40 44 44 Vidējā vērtība μg/g. 3,79 5,57 7,54 Pašatkārtojamības standarts (Sr) μg/g. 0,43 0,20 0,43 Pašatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDr) (%) 11,2 3,6 5,6 Pašatkārtojamības robeža (r) μg/g 1,1 0,6 1,2 Citratkārtojamības standarta novirze (SR) μg/g 0,59 0,55 0,82 Citatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDR) (%) 15,7 9,8 10,8 Citatkārtojamības robeža (R) μg/g. 1,7 1,5 2,3 A Brendijs: aizklātas dublēšanās. B Ķiršu liķieris: aizklātas dublēšanās. C Grapa: aizklātas dublēšanās (*).







Starplaboratoriju pārbaudes gads 1 997 Laboratoriju skaits 32 Paraugu skaits 5 Nosakāmā komponente 2-metil– 1-propanols







Paraugi A B C D E Laboratoriju skaits, kas atlicis pēc novēroto galējo noviržu likvidēšanas 28 31 30 26 25 Novēroto galējo noviržu skaits (laboratorijas) 3 0 1 5 6 Apstiprināto rezultātu skaits 56 62 60 52 50 Vidējā vērtība μg/g. 174,2 111,7 185,0 291,0 115,99 246,8 (*) 133,87 (*) Pašatkārtojamības standarts (Sr) μg/g. 2,3 1,6 2,5 1,8 0,74 Pašatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDr) (%) 1,3 1,4 1,3 0,7 0,6 Pašatkārtojamības robeža (r) μg/g 6,4 4,5 6,9 5,0 2,1 Citatkārtojamības standarta novirze (SR) μg/g 8,9 8,9 9,7 6,0 6,2 Citatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDR) (%) 5,1 8,0 5,2 2,2 5,0 Citatkārtojamības robeža (R) μg/g. 24,9 24,9 27,2 16,9 17,4 A Brendijs: aizklātas dublēšanās. B Ķiršu liķieris: aizklātas dublēšanās. C Grapa: aizklātas dublēšanās. D Viskijs: sašķelšanās līmenis (*). E Rums: sašķelšanās līmenis (*).







Starplaboratoriju pārbaudes gads 1 997 Laboratoriju skaits 32 Paraugu skaits 5 Nosakāmā komponente 1-metil-1-butanols







Paraugi A B C D E Laboratoriju skaits, kas atlicis pēc novēroto galējo noviržu likvidēšanas 25 26 25 27 25 Novēroto galējo noviržu skaits (laboratorijas) 3 2 3 1 2 Apstiprināto rezultātu skaits 50 52 50 54 50 Vidējā vērtība μg/g. 113,0 48,3 91,6 72,1 39,5 45,2 (*) 61,5 (*) Pašatkārtojamības standarts (Sr) μg/g. 2,1 1,5 1,7 2,3 2,3 Pašatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDr) (%) 1,9 3,1 1,8 3,9 4,5 Pašatkārtojamības robeža (r) μg/g 6,0 4,2 4,7 6,4 6,3 Citatkārtojamības standarta novirze (SR) μg/g 7,4 3,8 6,6 4,7 4,5 Citatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSR) (%) 6,6 7,9 7,2 8,1 8,8 Citatkārtojamības robeža (R) μg/g. 20,8 10,7 18,4 13,3 12,5 Paraugu veidi A Brendijs: aizklātas dublēšanās. B Ķiršu liķieris: aizklātas dublēšanās. C Grapa: aizklātas dublēšanās. D Viskijs: sašķelšanās līmenis (*). E Rums: sašķelšanās līmenis (*).







Starplaboratoriju pārbaudes gads 1 997 Laboratoriju skaits 32 Paraugu skaits 5 Nosakāmā komponente 3-metil-1-butanols







Paraugi A B C D E Laboratoriju skaits, kas atlicis pēc novēroto galējo noviržu likvidēšanas 23 23 24 27 21 Novēroto galējo noviržu skaits (laboratorijas) 5 5 4 1 6 Apstiprināto rezultātu skaits 46 46 48 54 42 Vidējā vērtība μg/g. 459,4 242,7 288,4 142,2 212,3 120,4 (*) 245,6 (*) Pašatkārtojamības standarts (Sr) μg/g. 5,0 2,4 3,4 2,4 3,2 Pašatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDr) (%) 1,1 1,0 1,2 1,8 1,4 Pašatkārtojamības robeža (r) μg/g 13,9 6,6 9,6 6,6 9,1 Citatkārtojamības standarta novirze (SR) μg/g 29,8 13 21 8,5 6,7 Citatkārtojamības relatīvā standarta novirze (RSDR) (%) 6,5 5,2 7,3 6,5 2,9 Citatkārtojamības robeža (R) μg/g. 83,4 35,4 58,8 23,8 18,7 A Brendijs: aizklātas dublēšanās. B Ķiršu liķieris: aizklātas dublēšanās. C Grapa: aizklātas dublēšanās. D Viskijs: sašķelšanās līmenis (*). E Rums: sašķelšanās līmenis (*).

▼M2

III. 3. GAISTOŠĀ SKĀBUMA NOTEIKŠANA ALKOHOLISKAJOS DZĒRIENOS

1. Darbības joma

Metode ir validēta starplaboratoriju pētījumā par rumu, brendiju, augļu izspaidu un augļu spirtu koncentrācijas diapazonā no 30 mg/l līdz 641 mg/l.

2. Normatīvās atsauces

ISO 3696: 1987: Ūdens laboratorijas analīzēm – Specifikācijas un testu metodes.

3. Definīcijas

3.1. Gaistošo skābumu aprēķina, no kopējā skābuma atņemot negaistošo skābumu.

3.2. Kopējais skābums ir tā titrējamo skābumu summa.

3.3. Negaistošais skābums ir tā atlikuma skābums, kas paliek pēc spirta iztvaicēšanas, līdz tas ir sauss.

4. Princips

Kopējo skābumu un negaistošo skābumu nosaka potenciometriski vai titrējot.

5. Reaģenti un materiāli

Veicot analīzi, ja vien nav noteikts citādi, lieto vienīgi atzītas analītiskas kvalitātes reaģentus un ūdeni, kam piemīt vismaz 3. tīrības pakāpe, kā noteikts ISO 3696:1987.

5.1. 0,01 M nātrija hidroksīda šķīdums (NaOH).

5.2. Jaukts indikators. Iesver 0,1 g indigokarmīna un 0,1 g fenolsarkanā. Izšķīdina to 40 ml ūdens un uzpilda ar etanolu līdz 100 ml atzīmei.

6. Iekārtas un aprīkojums

Netiešā laboratorijas iekārta, A klases stikla trauki un:

6.1. Ūdenssūknis.

6.2. Rotācijas ietvaicētājs vai ultraskaņas vanna.

6.3. Iekārtas potenciometriskai titrēšanai (pēc izvēles).

7. Paraugu ņemšana un paraugi

Paraugus pirms analīzes veikšanas glabā istabas temperatūrā.

8. Procedūra

8.1. Kopējais skābums

8.1.1. Parauga sagatavošana

Spirtu apstaro ar ultraskaņu (ultrasonikācija) vai divas minūtes maisa vakuumā, lai atbrīvotu to no oglekļa dioksīda, ja vajadzīgs.

8.1.2. Titrēšana

Ar pipeti pārnes 25 ml spirta 500 ml Erlenmeijera kolbā.

Pievieno apmēram 200 ml vārīta destilēta ūdens (katru dienu gatavo svaigu) un 2–6 pilienus jauktā indikatora šķīduma (5.2.).

Titrē ar 0,01 M nātrija hidroksīda šķīdumu (5.1.), līdz krāsa no dzeltenzaļas mainās uz violetu – bezkrāsainiem alkoholiskajiem dzērieniem –, no dzeltenbrūnas uz sarkanbrūnu – brūnganiem alkoholiskajiem dzērieniem.

Titrēšanu var veikt, arī izmantojot potenciometriju līdz pH 7,5.

Pievienotā 0,01 M nātrija hidroksīda šķīduma tilpumu (ml) apzīmē ar n1.

8.1.3. Aprēķins

Kopējais skābums (TA), kas izteikts miliekvivalentos uz litru, ir vienāds ar 0,4 × n1.

Kopējais skābums (TA′), kas izteikts mg etiķskābes uz litru spirta, ir vienāds ar 24 × n1.

8.2. Negaistošais skābums

8.2.1. Parauga pagatavošana

Iztvaicē 25 ml spirta, līdz tas ir sauss.

Ar pipeti pārnes 25 ml spirta plakandibena cilindriskā ietvaicēšanas bļodiņā, kuras diametrs ir 55 mm. Iztvaicēšanas pirmajā stundā ietvaicēšanas bļodiņa atrodas verdoša ūdens peldē, tā lai šķidrums nevārītos, jo tas varētu izraisīt zudumus izšļakstīšanās rezultātā.

Pabeidz žāvēšanu, ietvaicēšanas bļodiņu uz divām stundām ievietojot žāvēšanas skapī 105 °C temperatūrā. Ļauj ietvaicēšanas bļodiņai atdzist eksikatorā.

8.2.2. Titrēšana

Pēc iztvaicēšanas izšķīdina atlikumu ar atdzesētu vārītu destilēto ūdeni (katru dienu gatavo svaigu) un uzpilda tilpumu līdz apmēram 100 ml, un pievieno 2–6 pilienus jauktā indikatora šķīduma (5.2.).

Titrē ar 0,01 M nātrija hidroksīda šķīdumu (5.1.).

Titrēšanu var veikt, arī izmantojot potenciometriju līdz pH 7,5.

Pievienotā 0,01 M nātrija hidroksīda šķīduma tilpumu (ml) apzīmē ar n2.

8.2.3. Aprēķins

Negaistošais skābums (FA), kas izteikts miliekvivalentos uz litru, ir vienāds ar 0,4 × n2.

Negaistošais skābums (FA), kas izteikts mg etiķskābes uz litru spirta, ir vienāds ar 24 × n2.

9. Gaistošā skābuma aprēķināšana

9.1. Izsakot miliekvivalentos uz litru, pieņem, ka: TA = kopējais skābums miliekvivalentos uz litru, FA = negaistošais skābums miliekvivalentos uz litru Gaistošais skābums (VA) miliekvivalentos uz litru ir vienāds ar: TA – FA,

9.2. Izsakot mg etiķskābes uz litru: pieņem, ka: TA′ = kopējais skābums, kas izteikts mg etiķskābes uz litru FA′ = negaistošais skābums, kas izteikts mg etiķskābes uz litru Gaistošais skābums, VA, kas izteikts mg etiķskābes uz litru, ir vienāds ar: TA′ – FA′.

9.3. Izteikts etiķskābes gramos hektolitrā 100 tilp. % spirta, ir vienāds ar: , kur A ir stiprā alkoholiskā dzēriena spirta tilpumkoncentrācija.

10. Metodes darbības rādītāji (precizitāte)

10.1. Starplaboratoriju pārbaudes statistikas rezultāti.

Šādi dati tika iegūti starptautiskā metodes darbības pētījumā, kas veikts attiecībā uz starptautiski pieņemtām procedūrām [1] [2].







Starplaboratoriju pētījuma gads: 2000 Laboratoriju skaits 18 Paraugu skaits 6







Paraugi A B C D E F Laboratoriju skaits pēc galējo rezultātu izslēgšanas 16 18 18 14 18 18 Galējo rezultātu skaits (laboratorijas) 2 4 Akceptēto rezultātu skaits 32 36 36 28 36 36 Mean value [mg/L] 272* 241* 30 591* 641* 46 107 492 Atkārtojamības standartnovirze, sr [mg/L] 8,0 3,6 15,0 3,7 6,7 8,5 Atkārtojamības relatīvā standartnovirze, (RSDr [%] 3,1 11,8 2,4 8,0 6,2 1,7 Atkārtojamības robeža, r [mg/l] 23 10 42 10 19 24 Reproducējamības standartnovirze, sR [mg/l] 8,5 8,4 25,0 4,55 13,4 24,4 Reproducējamības relatīvā standartnovirze, RSDR [%] 3,3 27,8 4,1 9,9 12,5 5,0 Reproducējamības robeža, R [mg/l] 24 23 70 13 38 68

Paraugu veidi:

A Plum spirit; frakcionēšanās līmenis *

B Rum I; divkārši paraugi

C Rum II; frakcionēšanās līmenis *

D Slivovitz; divkārši paraugi

E Brandy; divkārši paraugi

F Marc spirit; divkārši paraugi

[1] Protocol for the Design, Conduct and Interpretation of Method- Performance Studies, Horwitz, W. (1995) Pure and Applied Chemistry 67, 332-343.

[2] Horwitz, W. (1982) Analytical Chemistry 54, 67A-76A.

▼M1

V. ANETOLS. TRANS-ANETOLA NOTEIKŠANA ALKOHOLISKAJOS DZĒRIENOS, IZMANTOJOT GĀZU HROMATOGRĀFIJAS METODI

1. Darbības joma

Šī metode ir piemērota, lai alkoholiskajos dzērienos ar anīsu noteiktu trans-anetolu, izmantojot kapilāro gāzu hromatogrāfiju.

2. Normatīvās atsauces

ISO 3696: 1987 Ūdens laboratorijas analīzēm – Specifikācijas un testu metodes.

3. Princips

Trans-anetola koncentrāciju alkoholiskā dzērienā nosaka ar gāzu hromatogrāfiju (GH). Testa paraugam un zināmas koncentrācijas trans-anetola standarta šķīdumam pievieno vienādu daudzumu iekšējā standarta, piemēram, havikola metilētera (estragola), ja paraugā nav estragola dabīgā veidā, un abus atšķaida ar 45 % etanola šķīdumu un ievada tieši GH sistēmā. Liķieriem ar lielu cukura daudzumu pirms paraugu sagatavošanas un analīzes jāveic ekstrakcija.

4. Reaģenti un materiāli

Analīzē izmanto vienīgi tādus reaģentus, kuru tīrība ir vismaz 98 %. Jāizmanto vismaz 3. tīrības pakāpes ūdens atbilstoši ISO 3696.

Standarta ķīmiskās vielas jāglabā vēsumā (4 °C temperatūrā), tumšā vietā, alumīnija tvertnēs vai tumšā (brūnā) stikla reaģentu pudelēs. Ieteicams, lai aizbāžņi būtu ar alumīnija aizzīmogojumu. Pirms izmantošanas trans-anetols ir “jāatlaidina” no kristāliskā stāvokļa, tomēr šajā gadījumā tā temperatūra nedrīkst pārsniegt 35 °C.

4.1. Etanols, 96 % (pēc tilpuma) (CAS 64-17-5)

4.2. 1-metoksi-4-(1-propenil) benzols; (trans-anetols) (CAS 4180-23-8)

4.3. Havikola metilēteris, (estragols) (CAS 140-67-0), ieteiktais iekšējais standarts (IS)

4.4. Etanols, 45 % (pēc tilpuma) 378 gramiem 96 % (pēc tilpuma) etanola pievieno 560 gramus destilēta ūdens.

4.5. Standarta šķīdumu sagatavošana Visi standarta šķīdumi jāglabā istabas temperatūrā (15 līdz 35 °C), tumšā vietā, alumīnija tvertnēs vai tumšā (brūnā) stikla reaģentu pudelēs. Ieteicams, lai aizbāznis būtu ar alumīnija aizzīmogojumu. Trans-anetols un estragols praktiski nešķīst ūdenī, tādēļ pirms 45 % etanola (4.4) pievienošanas trans-anetols un estragols jāizšķīdina 96 % etanolā (4.1). Rezerves šķīdumiem jābūt svaigi sagatavotiem katru nedēļu. 4.5.1. Standarta šķīdums A Trans-anetola rezerves šķīdums (koncentrācija: 2 g/l): Iesver 40 mg trans-anetola (4.2) mērkolbā ar tilpumu 20 ml (vai 400 mg mērkolbā ar tilpumu 200 ml, utt.). Pievieno nedaudz 96 % etanolu (4.1), uzpilda līdz atzīmei ar 45 % (pēc tilpuma) etanolu (4.4) un rūpīgi sajauc. 4.5.2. Iekšējā standarta šķīdums B Iekšējā standarta, piem., estragola, rezerves šķīdums (koncentrācija: 2 g/l). Iesver 40 mg estragola (4.3) mērkolbā ar tilpumu 20 ml (vai 400 mg mērkolbā ar tilpumu 200 ml, utt.). Pievieno nedaudz 96 % etanolu (4.1), uzpilda līdz atzīmei ar 45 % etanolu (4.4) un rūpīgi sajauc. 4.5.3. Šķīdumi, ko izmanto, lai pārbaudītu liesmas jonizācijas detektora (FID) atbildes linearitāti Analīzei FID atbildes linearitāte jāpārbauda, ņemot vērā trans-anetola koncentrācijas diapazonu alkoholiskajos dzērienos no 0 g/l līdz 2,5 g/l. Veicot analīzi, analizējamo alkoholisko dzērienu nepazīstamos paraugus atšķaida desmitkārtīgi (8.3). Šajā metodē aprakstītajiem analīzes nosacījumiem rezerves šķīdumus ar trans-anetola koncentrācijām analizējamā paraugā 0, 0,05, 0,1, 0,15, 0,2 un 0,25 g/l sagatavo šādi: ņem 0,5, 1, 1,5, 2 un 2,5 ml rezerves šķīduma A (4.5.1) un ar pipeti iepilina atsevišķās 20 ml mērkolbās; ar pipeti iepilina katrā kolbā 2 ml iekšējā standarta šķīduma B (4.5.2), uzpilda līdz atzīmei ar 45 % (pēc tilpuma) etanolu (4.4) un rūpīgi sajauc. Kā tukšo šķīdumu izmanto šķīdumu 0 g/l (8.4). 4.5.4. Standarta šķīdums C Ņem 2 ml standarta šķīduma A (4.5.1) un ar pipeti iepilina 20 ml mērkolbā, pēc tam pievieno 2 ml iekšējā standarta šķīduma B (4.5.2), uzpilda līdz atzīmei ar 45 % etanolu (4.4) un rūpīgi sajauc.

5. Iekārtas un aprīkojums

5.1. Kapilārais gāzu hromatogrāfs, kas aprīkots ar liesmas jonizācijas detektoru (FID) un integratoru vai cita veida datu apstrādes sistēmu, ar kuru var izmērīt pīķu augstumus vai laukumus, un ar automātisko paraugu ņemšanas ierīci vai iekārtām, kas vajadzīgas parauga ievadīšanai manuāli.

5.2. Inžektors ar plūsmas dalīšanu vai bez tās

5.3. Kapilārā kolonna, piemēram: garums: 50 m iekšējais diametrs: 0,32 mm slāņa biezums: 0,2 μm nekustīgā fāze: FFAP – ar modificētu TPA polietilēnglikolu sašūts porains polimērs.

5.4. Parastais laboratorijas aprīkojums: A klases stikla trauki ar mēriedaļām, analītiskie svari (precizitāte: ± 0,1 mg).

6. Apstākļi hromatogrāfijas veikšanai

Jāizvēlas tāds kolonnas veids un lielums un tādi GH apstākļi, kas ļauj labi nošķirt anetolu un iekšējo standartu, kā arī kādas papildu vielas. Kolonnai, kas kā piemērs ir norādīta 5.3 punktā, raksturīgie apstākļi ir šādi:

6.1. Nesējgāze: laboratorijas hēlijs

6.2. Plūsmas ātrums: 2 ml/min

6.3. Inžektora temperatūra: 250 °C

6.4. Detektora temperatūra: 250 °C

6.5. Žāvēšanas skapja temperatūras nosacījumi: izotermiski, 180 °C, norises ilgums 10 minūtes

6.6. Ievadītais tilpums: 1 μl, sadalot 1:40

7. Paraugi

Paraugi jāglabā istabas temperatūrā, tumšā un pret aukstumu aizsargātā vietā.

8. Procedūra

8.1. Parauga izpēte attiecībā uz estragolu

Lai pārliecinātos, vai paraugs dabīgā veidā nesatur estragolu, jāveic tukšā analīze, nepievienojot iekšējo standartu. Ja konstatēts, ka paraugā dabīgā veidā ir estragols, tad jāizvēlas cits iekšējais standarts (piemēram, mentols).

Ar pipeti iepilina 2 ml parauga 20 ml mērkolbā, uzpilda līdz atzīmei ar 45 % etanolu (4.4) un rūpīgi sajauc.

8.2. Nepazīstamo paraugu sagatavošana

Ar pipeti iepilina 2 ml parauga 20 ml mērkolbā, pievieno 2 ml iekšējā standarta šķīduma B (4.5.2), uzpilda līdz atzīmei ar 45 % etanolu (4.4) un rūpīgi sajauc.

8.3. Tukšā analīze Ar pipeti iepilina 2 ml iekšējā standarta šķīduma B (4.5.2) mērkolbā ar tilpumu 20 ml, uzpilda līdz atzīmei ar 45 % etanolu (4.4) un rūpīgi sajauc.

8.4. Linearitātes tests Pirms analīzes sākšanas FID atbildes linearitāte jāpārbauda, secīgi trīs reizes analizējot katru standarta šķīdumu linearitātes kontrolei (4.5.3). Pēc integratora pīķa laukumiem vai pīķu augstumiem katrai injekcijai grafiski attēlo attiecīgā izejas šķīduma koncentrāciju g/l atkarībā no attiecības R. R = trans-anetola pīķa augstums vai laukums, dalīts ar estragola pīķa augstumu vai laukumu. Būtu jāiegūst lineāra līkne.

8.5. Noteikšana Ievada tukšo šķīdumu (8.3), pēc tam standarta šķīdumu C (4.5.4), pēc tam vienu no linearitātes standartiem (4.5.3), kas darbosies kā kvalitātes kontroles paraugs (to var izvēlēties, ņemot vērā varbūtējo trans-anetola koncentrāciju nepazīstamajā paraugā), pēc tam piecus nepazīstamos paraugus (8.2); ik pēc pieciem nepazīstamajiem paraugiem ievada linearitātes (kvalitātes kontroles) paraugu, lai nodrošinātu analītisko stabilitāti.

9. Signāla attiecības pret masas vienību aprēķināšana

Izmēra vai nu pīķa laukumus (izmantojot integratoru vai cita veida datu apstrādes sistēmu), vai pīķa augstumus (manuāla integrēšana) trans-anetola un iekšējā standarta pīķiem.

9.1. Signāla attiecības pret masas vienību (RFi) aprēķināšana

Signāla attiecību pret masas vienību aprēķina šādi:

RFi = (Ci/laukums vai augstumsi)*(laukums vai augstumsis/Cis)

kur

Ci ir trans-anetola koncentrācija standarta šķīdumā A (4.5.1)

Cis ir iekšējā standarta koncentrācija standarta šķīdumā B (4.5.2)

laukumsi ir trans-anetola pīķa laukums (vai augstums)

laukumsis ir iekšējā standarta pīķa laukums (vai augstums)

RFi aprēķina no pieciem šķīduma C paraugiem (4.5.4).

9.2. Atbildes linearitātes testa šķīdumu analīze

Ievada atbildes linearitātes testa šķīdumus (4.5.3).

9.3. Parauga analīze

Ievada nepazīstamā parauga šķīdumu (8.2).

10. Rezultātu aprēķināšana

Trans-anetola koncentrāciju aprēķina ar šādu formulu:

Ci = Cis * (laukums vai augstumsi/laukums vai augstumsis)*RFi

kur

ci ir nezināmā trans-anetola koncentrācija

Cis ir iekšējā standarta koncentrācija nepazīstamajā paraugā (4.5.2)

laukums vai augstumsi ir trans-anetola pīķa laukums vai augstums

laukums vai augstumsis ir iekšējā standarta pīķa laukums vai augstums

RFi ir atbildes koeficients (aprēķināts saskaņā ar 9.1)

Trans-anetola koncentrāciju izsaka gramos uz litru līdz vienai zīmei aiz komata.

11. Kvalitātes nodrošināšana un kontrole

Hromatogrammām jābūt tādām, kas skaidri nošķir anetolu un iekšējo standartu, kā arī kādas papildu vielas. RFi vērtību aprēķina no rezultātiem attiecībā uz piecām šķīduma C (4.5.4) ievadīšanas reizēm. Ja variācijas koeficients (CV % = (standarta novirze/vidējais)*100)) nepārsniedz +/- 1 % robežas, RFi vidējais lielums ir pieņemams.

Iepriekš norādītais aprēķins jāizmanto, lai aprēķinātu trans-anetola koncentrāciju paraugā, kas kvalitātes kontroles mērķiem atlasīts no linearitātes kontroles šķīdumiem (4.5.3).

Ja vidējie lielumi, kas aprēķināti, analizējot linearitātes kontroles šķīdumu, kas izvēlēts kā kvalitātes kontroles iekšējais standarts, nepārsniedz plus vai mīnus 2,5 % no to teorētiskās vērtības, tad nepazīstamo paraugu rezultāti ir pieņemami.

12. Alkohola paraugu, kuros ir liels daudzums cukura, un liķiera paraugu apstrāde pirms GH analīzes

Spirta ekstrakcija no alkoholiskajiem dzērieniem, kuros ir liels daudzums cukura, lai varētu noteikt trans-anetola koncentrāciju, izmantojot kapilāro gāzu hromatogrāfiju.

12.1. Princips

Liķiera parauga alikvotai daļai pievieno iekšējo standartu tādā koncentrācijā, kas līdzinās nosakāmās vielas (trans-anetola) koncentrācijai liķierī. Tam pievieno nātrija fosfāta dodekahidrātu un bezūdens amonija sulfātu. Radušos maisījumu rūpīgi sakrata un atvēsina, izveidojas divi slāņi, un noņem augšējo spirta slāni. Šā spirta slāņa alikvoto daļu atšķaida ar 45 % (pēc tilpuma) etanola šķīdumu (4.4). (Piezīme: šajā posmā nepievieno iekšējo standartu, jo tas jau ir ticis pievienots). Iegūto šķīdumu analizē ar gāzu hromatogrāfiju.

12.2. Reaģenti un materiāli

Ekstrakcijā izmanto vienīgi tādus reaģentus, kuru tīrība pārsniedz 99 %.

12.2.1. Amonija sulfāts, bezūdens, (CAS 7783-20-2)

12.2.2. Nātrija fosfāts, divbāzisks, dodekahidrāts, (CAS 10039-32-4)

12.3. Iekārtas un aprīkojums

Koniskās mēģenes, nošķiršanas mēģenes, ledusskapis.

12.4. Procedūra

12.4.1. Parauga izpēte attiecībā uz estragolu

Lai pārliecinātos, vai paraugs dabīgā veidā nesatur estragolu, jāveic tukšā ekstrakcija (12.6.2) un analīze, nepievienojot iekšējo standartu. Ja konstatēts, ka paraugā dabīgā veidā ir estragols, tad jāizvēlas cits iekšējais standarts.

12.4.2. Ekstrakcija

Ar pipeti iepilina 5 ml 96 % etanola (4.1) koniskā mēģenē, šajā mēģenē iesver 50 mg iekšējā standarta (4.3) un pievieno 50 ml parauga. Pievieno 12 g bezūdens amonija sulfāta (12.2.1) un 8,6 g divbāziskā nātrija fosfāta, dodekahidrātu (12.2.2). Noslēdz konisko mēģeni ar aizbāzni.

Mēģeni krata vismaz 30 minūtes. Var izmantot mehānisku kratīšanas ierīci, bet ne magnētisku maisītājstienīti ar teflona pārklājumu, jo teflons absorbē nosakāmo vielu. Jāievēro, ka pievienotie sāļi neizšķīst pilnīgi.

Ar aizbāzni noslēgto mēģeni ievieto ledusskapī (T < 5 C) vismaz uz divām stundām.

Paejot šim laikam, jābūt diviem skaidri atšķiramiem šķidruma slāņiem un cietajam atlikumam. Spirta slānim jābūt dzidram; ja tā nav, mēģeni ievieto atpakaļ ledusskapī, līdz panākta skaidra nošķiršanās.

Kad spirta slānis ir dzidrs, uzmanīgi noņem alikvotu daļu (piem., 10 ml), nesakustinot ūdens slāni, ievieto tumša stikla stobriņā un cieši noslēdz.

12.4.3. Ekstrahētā parauga sagatavošana analīzei

Ļauj ekstraktam (12.4.2) sasniegt istabas temperatūru.

No istabas temperatūru ieguvušā ekstrahētā parauga spirta slāņa ņem 2 ml, ar pipeti iepilina 20 ml mērkolbā, uzpilda līdz atzīmei ar 45 % etanolu (4.4) un rūpīgi sajauc.

12.5. Noteikšana

Ievēro procedūru, kas izklāstīta punktā 8.5.

12.6. Rezultātu aprēķināšana

Rezultātus aprēķina pēc šādas formulas:

kur

mis ir paņemtā (12.4.2) iekšējā standarta (4.3) svars (miligramos)

V ir nepazīstamā parauga tilpums (50 ml)

RFi ir signāla attiecība pret masas vienību (9.1)

laukumsi ir trans-anetola pīķa laukums

laukumsis ir iekšējā standarta pīķa laukums.

Rezultātus izsaka gramos uz litru līdz vienai zīmei aiz komata.

12.7. Kvalitātes nodrošināšana un kontrole

Ievēro procedūru, kas jau izklāstīta 11. punktā.

13. Metodes darbības rādītāji (precizitāte)

Starplaboratoriju pārbaudes statistiskie rezultāti:

Tabulās še turpmāk ir vērtības attiecībā uz anetolu.

Šādi dati tika iegūti starptautiskā pētījumā attiecībā uz metodes darbību, kas veikts saskaņā ar starptautiski pieņemtām procedūrām.







Starplaboratoriju pārbaudes veikšanas gads 1 998 Laboratoriju skaits 16 Paraugu skaits 10 Nosakāmā komponente anetols







Paraugi A B C D E F Laboratoriju skaits pēc neloģisko rezultātu atmešanas 15 15 15 13 16 16 Neloģisko rezultātu skaits (laboratorijas) 1 1 1 3 — — Pieņemto rezultātu skaits 30 30 30 26 16 16 Vidējā vērtība g/l 1,477 1,955 1,940 1,833 1,741 1,754 Atkārtojamības standartnovirze (Sr) g/l 0,022 0,033 0,034 0,017 — — Atkārtojamības relatīvā standartnovirze (RSDr) (%) 1,5 1,7 1,8 0,9 — — Atkārtojamības robeža (r) g/l 0,062 0,093 0,096 0,047 — — Sakritības standartnovirze (SR) g/l 0,034 0,045 0,063 0,037 0,058 0,042 Sakritības relatīvā standartnovirze (RSDR) (%) 2,3 2,3 3,2 2,0 3,3 2,4 Sakritības robeža (R) g/l 0,094 0,125 0,176 0,103 0,163 0,119

Paraugu veidi:

A pastiss, divkāršs paraugs

B pastiss, divkāršs paraugs

C pastiss, divkāršs paraugs

D pastiss, divkāršs paraugs

E pastiss, viens paraugs

F pastiss, viens paraugs

Citi alkoholiskie dzērieni ar anīsu:







Paraugi G H I J Laboratoriju skaits pēc neloģisko rezultātu atmešanas 16 14 14 14 Neloģisko rezultātu skaits (laboratorijas) — 2 1 1 Pieņemto rezultātu skaits 32 28 28 28 Vidējā vērtība g/l 0,778 0,530 (*) 1,742 0,351 0,599 Atkārtojamības standartnovirze (Sr) g/l 0,020 0,012 0,013 0,014 Atkārtojamības relatīvā standartnovirze (RSDr) (%) 3,1 0,7 3,8 2,3 Atkārtojamības robeža (r) g/l 0,056 0,033 0,038 0,038 Sakritības standartnovirze (SR) g/l 0,031 0,029 0,021 0,030 Sakritības relatīvā standartnovirze (RSDR) (%) 4,8 1,6 5,9 5,0 Sakritības robeža (R) g/l 0,088 0,080 0,058 0,084

Paraugu veidi:

G ūzo, divkāršs paraugs, ar diviem koncentrācijas līmeņiem (*)

H anīss, divkāršs paraugs

I liķieris ar anīsu, divkāršs paraugs

J liķieris ar anīsu, divkāršs paraugs.

VI. GLICIRIZĪNSKĀBE. GLIZIRIZĪNSKĀBES NOTEIKŠANA, IZMANTOJOT AUGSTAS IZŠĶIRTSPĒJAS ŠĶIDRUMA HROMATOGRĀFIJU

1. Darbības joma

Šī metode ir piemērota, lai alkoholiskajos dzērienos ar anīsu noteiktu glicirizīnskābi, izmantojot augstas izšķirtspējas šķidruma hromatogrāfiju (HPLC). Regulā (EEK) Nr. 1576/89 ir noteikts, ka glicirizīnskābes daudzumam ar anīsu aromatizētā alkoholiskā dzērienā, kas saukts par “pastisu”, jābūt robežās no 0,05 līdz 0,5 g uz litru.

2. Normatīvās atsauces

ISO 3696: 1987 Ūdens laboratorijas analīzēm – Specifikācijas un testu metodes.

3. Princips

Glicirizīnskābes koncentrāciju nosaka, izmantojot augstas izšķirtspējas šķidruma hromatogrāfiju (HPLC) ar UV staru detektoru. Standarta šķīdumu un analizējamo paraugu filtrē, un tos katru atsevišķi ievada tieši HPLC sistēmā.

4. Reaģenti un materiāli

Analīzē izmanto vienīgi HPLC tīrības pakāpes reaģentus, absolūto spirtu un 3. tīrības pakāpes ūdeni atbilstoši ISO 3696.

4.1. Etanols, 96 % (pēc tilpuma) (CAS 64-17-5)

4.2. Amonja glicirizināts, C42H62O16.NH3 (glicirizīnskābes amonija sāls) (molmasa: 839,98) (CAS 53956-04-0): tīrības pakāpe vismaz 90 % (molmasa: glicirizīnskābe 822,94)

4.3. Ledus etiķskābe, CH3COOH, (CAS 64-19-7)

4.4. Metanols, CH3OH (CAS 67-56-1)

4.5. Etanols, 50 % (pēc tilpuma) Daudzumam 1 000 ml 20 °C temperatūrā: — 96 % (pēc tilpuma) etanols (4.1): 521 ml, — ūdens (2.0): 511 ml.

4.6. HPLC eluēšanas šķīdumu sagatavošana 4.6.1. Eluēšanas šķīdums A (piemērs): 80 (tilpuma) daļas ūdens (2.0) 20 (tilpuma) daļas etiķskābes (4.3). Eluēšanas šķīdumu piecas minūtes degazē. Piezīme: Ja izmantojamais ūdens nav mikrofiltrēts, sagatavoto eluēšanas šķīdumu ieteicams filtrēt organiskiem šķīdinātājiem paredzētā filtrā, kam poru izmērs ir mazāks vai vienāds ar 0,45 μm. 4.6.2. Eluēšanas šķīdums B Metanols (4.4)

4.7. Standarta šķīdumu gatavošana Visiem standarta šķīdumiem pēc diviem mēnešiem jābūt svaigi pagatavotiem no jauna. 4.7.1. Standartšķīdums C Ar precizitāti līdz 0,1 mg 100 ml tilpuma mērkolbā iesver 25 mg amonija glicirizināta (4.2). Pievieno 50 % (pēc tilpuma) etanolu (4.5) un izšķīdina amonija glicirizinātu. Kad tas ir izšķīdis, uzpilda līdz atzīmei ar 50 % (pēc tilpuma) etanolu (4.5). Filtrē caur organiskiem šķīdinātājiem paredzētu filtru. 4.7.2. Standarta šķīdumi, ko izmanto, lai pārbaudītu ierīču atbildes linearitāti Rezerves šķīdumu ar koncentrāciju 1,0 g/l pagatavo, ar precizitāti līdz 0,1 mg iesverot 100 mg amonija glicirizināta 100 ml mērkolbā. Pievieno 50 % (pēc tilpuma) etanolu (4.5) un izšķīdina amonija glicirizinātu. Kad tas ir izšķīdis, uzpilda līdz atzīmei ar 50 % (pēc tilpuma) etanolu (4.5). Pagatavo vismaz četrus citus šķīdumus, kas atbilst amonija glicirizināta koncentrācijām 0,05, 0,1, 0,25 un 0,5 g/l, ar pipeti iepilinot, attiecīgi, 5 ml, 10 ml, 25 ml un 50 ml rezerves šķīduma ar koncentrāciju 1,0 g/l atsevišķās 100 ml mērkolbās. Pēc tam tās uzpilda līdz atzīmei ar 50 % (pēc tilpuma) etanolu (4.5) un rūpīgi sajauc. Visus šķīdumus filtrē caur organiskiem šķīdinātājiem paredzētu filtru.

5. Iekārtas un aprīkojums

5.1. Atdalīšanas sistēma

5.1.1. Augstas izšķirtspējas šķidruma hromatogrāfs

5.1.2. Sūknēšanas sistēma, kas ļauj sasniegt un uzturēt pastāvīgu vai ieprogrammētu caurplūdumu ar lielu precizitāti

5.1.3. Ultravioleto staru spektrofotometriskā detektēšanas sistēma: noregulējama uz 254 nm

5.1.4. Šķīdinātāja degazēšanas sistēma

5.2. Datorizēts integrators vai reģistrēšanas iekārta, kuras darbība ir saderīga ar pārējo sistēmu

5.3. Kolonna (piemērs): materiāls: nerūsējošais tērauds vai stikls iekšējais diametrs: 4 līdz 5 mm garums: 100 līdz 250 mm nekustīgā fāze: ar oktadecila funkcionālo grupu (C 18) (vēlams, sfērisku) sašūts silīcija oksīds; daļiņu maksimālais izmērs 5 μm.

5.4. Laboratorijas aprīkojums 5.4.1. Analītiskie svari ar precizitāti 0,1 mg 5.4.2. A klases stikla trauki ar mēriedaļām 5.4.3. Mikromembrānas filtrēšanas iekārta nelieliem daudzumiem

6. Apstākļi hromatogrāfijas veikšanai

6.1. Eluēšanas raksturlielumi: (piemērs) — plūsmas ātrums: 1 ml/minūtē, — šķīdinātājs A = 30 %, — šķīdinātājs B = 70 %.

6.2. Detektēšana: — UV = 254 nm

7. Procedūra

7.1. Alkohola parauga sagatavošana

Vajadzības gadījumā filtrē caur organiskiem šķīdinātājiem paredzētu filtru (poru diametrs: 0,45 μm).

7.2. Noteikšana

Tiklīdz ir nostabilizējušies hromatogrāfijas apstākļi,

— ievada 20 μl standarta šķīduma C (4.7.1),

— ievada 20 μl parauga šķīduma,

— salīdzina abas hromatogrammas. Glicirizīnskābes pīķus identificē pēc to izdalīšanās laika. Izmēra to laukumus (vai augstumus) un aprēķina koncentrāciju g/l ar precizitāti līdz diviem cipariem aiz komata, izmantojot šādu vienādojumu: —

kur

c ir glicirizīnskābes koncentrācija analizējamā alkoholā gramos uz litru

C ir amonija glicirizināta koncentrācija standarta šķīdumā gramos uz litru

h ir analizējamā alkohola glicirizīnskābes pīķa laukums (vai augstums)

H ir standarta šķīduma glicirizīnskābes pīķa laukums (vai augstums)

P ir standarta amonija glicirizināta tīrības pakāpe ( %)

823 ir glicirizīnskābes viena mola masa

840 ir amonija glicirizināta viena mola masa.

8. Metodes darbības rādītāji (precizitāte)

Starplaboratoriju pārbaudes statistikas rezultāti:

turpmāk dotajā tabulā sniegtas vērtības attiecībā uz glicirizīnskābi.

Šādi dati tika iegūti starptautiskā metodes darbības pētījumā, kas veikts pēc starptautiski pieņemtām procedūrām.







Starplaboratoriju pārbaudes veikšanas gads 1 998 laboratoriju skaits 16 paraugu skaits 5 nosakāmā komponente glicirizīnskābe







Paraugi A B C D E Laboratoriju skaits pēc neloģisko rezultātu atmešanas 13 14 15 16 16 Neloģisko rezultātu skaits (laboratorijas) 3 2 1 — — Pieņemto rezultātu skaits 26 28 30 32 32 Vidējā vērtība g/l 0,046 0,092 (*)0,099 0,089 0,249 0,493 Atkārtojamības standartnovirze (Sr) g/l 0,001 0,001 0,001 0,002 0,003 Atkārtojamības relatīvā standartnovirze (RSDr) (%) 1,5 1,3 0,7 1,0 0,6 Atkārtojamības robeža (r) g/l 0,002 0,004 0,002 0,007 0,009 Sakritības standartnovirze (SR) g/l 0,004 0,007 0,004 0,006 0,013 Sakritības relatīvā standartnovirze (RSDR) (%) 8,6 7,2 4,0 2,5 2,7 Sakritības robeža (R) g/l 0,011 0,019 0,010 0,018 0,037

Paraugu veidi:

A pastiss, divkāršs paraugs

B pastiss, divkāršs paraugs, divi dažādi koncentrācijas līmeņi (*)

C pastiss, divkāršs paraugs

D pastiss, divkāršs paraugs

E pastiss, divkāršs paraugs

VII. HALKONS. AUGSTAS IZŠĶIRTSPĒJAS ŠĶIDRUMA HROMATOGRĀFIJAS METODE, LAI NOTEIKTU HALKONA KLĀTBŪTNI PASTISĀ

1. Darbības joma

Šī metode ir piemērota, lai noteiktu, vai alkoholiskie dzērieni satur vai nesatur halkonu. Halkons ir lakricas saknēs (Glycyrrhiza glabra) sastopama dabiska krāsviela, kas pieder pie flavonoīdiem.

Alkoholiskais dzēriens ar anīsu tikai tad ir saucams par “pastisu”, ja tas satur halkonu (Regula (EEK) Nr. 1576/89).

2. Normatīvās atsauces

ISO 3696: 1987, Ūdens laboratorijas analīzēm – Specifikācijas un testu metodes.

3. Princips

Sagatavo standarta lakricas ekstrakta šķīdumu. Halkona klātbūtni nosaka, izmantojot augstas izšķirtspējas šķidruma hromatogrāfiju (HPLC) ar UV staru detektoru.

4. Reaģenti un materiāli

Analīzē izmanto vienīgi HPLC tīrības pakāpes reaģentus. Jāizmanto 96 % (pēc tilpuma) etanols. Jāizmanto vienīgi tāds ūdens, kuram piemīt vismaz 3. tīrības pakāpe atbilstoši ISO 3696.

4.1. Etanols, 96 % (pēc tilpuma) (CAS 64-17-5)

4.2. Acetonitrils, CH3CN, (CAS 75-05-8)

4.3. Standarta izejmateriāls: Glycyrrhiza glabra : lakrica, “saldsaknīte” Rupji samaltas lakricas saknes (Glycyrrhiza glabra). Nūjiņām līdzīgo daļiņu vidējie izmēri: garums: 10 līdz 15 mm, platums: 1 līdz 3 m

4.4. Nātrija acetāts, CH3COONa, (CAS 127-09-3)

4.5. Ledus etiķskābe, CH3COOH, (CAS 64-19-7)

4.6. Šķīdumu sagatavošana 4.6.1. Etanols, 50 % (pēc tilpuma) Daudzumam 1 000 ml 20 °C temperatūrā: — 96 % (pēc tilpuma) etanols (4.1): 521 ml, — ūdens (2.0): 511 ml. 4.6.2. Šķīdinātājs A: acetonitrils Acetonitrils (4.2) ar HPLC analītisko kvalitāti. Degazē. 4.6.3. Šķīdinātājs B: 0,1 M nātrija acetāta buferšķīdums, pH 4,66 Mērkolbā iesver 8,203 g nātrija acetāta (4.4), pievieno 6,005 g ledus etiķskābes (4.5) un ar ūdeni (2) uzpilda līdz 1 000 ml tilpumam.

5. Standarta ekstrakta pagatavošana no Glycyrrhiza glabra (4.3)

5.1. Nosver 10 g maltas lakricas saknes (Glycyrrhiza glabra) (4.3) un ievieto pārtvaices apaļkolbā, — pievieno 100 ml 50 % (pēc tilpuma) etanola (4.6.1), — vāra vienu stundu, izmantojot atteces dzesinātāju, — filtrē, — filtrātu atliek malā vēlākai izmantošanai.

5.2. Ņem lakricas ekstraktu no filtra, — ievieto pārtvaices apaļkolbā, — pievieno 100 ml 50 % (pēc tilpuma) etanola (4.6.1), — vāra vienu stundu, izmantojot atteces dzesinātāju, — filtrē. Filtrātu atliek malā vēlākai izmantošanai.

5.3. Lakricas saknes ekstrakcija jāveic trīs reizes pēc kārtas.

5.4. Visus trīs filtrātus apvieno.

5.5. Iztvaicē šķīdinātāja fāzi (no 5.4) ar rotācijas iztvaicētāju.

5.6. Noņem atlikuma ekstraktu (no 5.5), izmantojot 100 ml 50 % (pēc tilpuma) etanolu (4.6.1).

6. Iekārtas un aprīkojums

6.1. Atdalīšanas sistēma

6.1.1. Augstas izšķirtspējas šķidruma hromatogrāfs

6.1.2. Sūknēšanas sistēma, kas var sasniegt un uzturēt pastāvīgu vai ieprogrammētu caurplūdumu ar augstu spiedienu

6.1.3. Ultravioleto/redzamā spektra staru spektrofotometriskās detektēšanas sistēma, kuru var noregulēt uz 254 un 370 nm

6.1.4. Šķīdinātāja degazēšanas sistēma

6.1.5. Kolonnas termostats, kam var noregulēt temperatūru 40 ± 0,1 °C

6.2. Datorizēts integrators vai reģistrēšanas iekārta, kuras darbība ir saderīga ar pārējo atdalīšanas sistēmu.

6.3. Kolonna Materiāls: nerūsējošais tērauds vai stikls Iekšējais diametrs: 4 līdz 5 mm Nekustīgā fāze: ar atvasinātu oktadecila funkcionālo grupu (C 18) sašūts silīcija oksīds; maksimālais daļiņu izmērs: 5 μm (sašūtā fāze).

6.4. Parastais laboratoriju aprīkojums, to skaitā: 6.4.1. Analītiskie svari (precizitāte: ± 0,1 mg) 6.4.2. Destilācijas aparāts ar atteces dzesinātāju, kurā ietilpst, piemēram: — apaļkolba, 250 m1 tilpuma, ar standartizētu pieslīpēta stikla savienojumu, — atteces dzesinātājs, 30 cm garš, un — siltuma avots (veicot attiecīgus pasākumus, jānovērš jebkāda ekstraktvielu aizdegšanās). 6.4.3. Rotācijas iztvaicētājs 6.4.4. Filtrēšanas ierīce (piemēram, Bihnera piltuve)

6.5. Apstākļi hromatogrāfijas veikšanai (piemērs) 6.5.1. Šķīdinātāju A (4.6.2) un B (4.6.3) eluēšanas raksturlielumu vērtības: — gradienta nobīde no 20/80 (v/v) uz 50/50 (v/v) 15 minūšu laikā, — gradienta nobīde no 50/50 (v/v) uz 75/25 (v/v) piecu minūšu laikā, — vienāds stiprums 75/25 (v/v) piecas minūtes, — kolonnas nostabilizēšanās laikā starp divām ievadīšanas reizēm, — vienāds stiprums 20/80 (v/v) piecas minūtes. 6.5.2. Plūsmas ātrums: 1 ml/minūtē 6.5.3. UV detektora iestatījumi: detektors jānoregulē uz 370 nm, lai konstatētu halkonu, un – uz 254 nm, lai konstatētu glicirizīnskābi. Piezīme: viļņu garums jāmaina (no 370 nm uz 254 nm) 30 sekundes pirms glicirizīnskābes eluēšanas pīķa sākuma.

7. Procedūra

7.1. Alkohola parauga sagatavošana

Filtrē caur organiskiem šķīdinātājiem paredzētu filtru (poru diametrs: 0,45 μm).

7.2. Atlikuma lakricas ekstrakta pagatavošana (5.6)

Pirms analīzes atšķaida ar 50 % (pēc tilpuma) etanolu attiecībā “viens pret desmit”.

7.3. Noteikšana

7.3.1. Ievada 20 μl pagatavotā lakricas ekstrakta (7.2). Analīzi veic tādos hromatogrāfijas apstākļos, kas aprakstīti iepriekš (6.5).

7.3.2. Ievada 20 μl parauga (7.1) (ar anīsu aromatizēta alkohola paraugs). Analīzi veic tādos hromatogrāfijas apstākļos, kas aprakstīti iepriekš (6.5).

7.3.3. Salīdzina abas hromatogrammas. Starp abām hromatogrammām jābūt lielai līdzībai halkona izejas zonā (tad, kad veic detektēšanu pie 379 nm, iepriekš aprakstītajos analīzes apstākļos) (Skat. 1. attēlu).

8. Pastisam raksturīga hromatogramma

1. attēls

Hromatogramma, ko iegūst ar iepriekš aprakstīto metodi, norāda halkona klātesamību “pastisā”. Pīķis Nr. 1 līdz Nr. 8 atbilst halkonam, un pīķis Nr. 9 atbilst glicirizīnskābei.

9. Metodes darbības rādītāji (precizitāte)

Starplaboratoriju pārbaudes rezultāti:

turpmāk dotajā tabulā sniegti dati attiecībā uz izpildi, nosakot halkona klātbūtni vai neesamību pastisā un alkoholā ar anīsu.

Šādi dati tika iegūti starptautiskā metodes darbības pētījumā, kas veikts attiecībā pēc starptautiski pieņemtām procedūrām.







Starplaboratoriju pārbaudes veikšanas gads 1 998 laboratoriju skaits 14 paraugu skaits 11 nosakāmā komponente halkons







Paraugi A B C D E F Laboratoriju skaits pēc galējo rezultātu atmešanas 14 14 14 14 14 13 Neloģisko rezultātu skaits (laboratorijas) — — — — — 10 (1) Pieņemto rezultātu skaits 28 14 14 28 28 26 Rezultātu skaits attiecībā uz halkona klātbūtni 28 14 14 0 28 0 Rezultātu skaits attiecībā uz halkona neesamību 0 0 0 28 0 26 Pareizo rezultātu daudzums procentos (%) 100 100 100 100 100 100 (1) Pretrunīgi rezultāti attiecībā uz divkāršiem paraugiem sakarā ar paraugu ņemšanas kļūdu







Paraugi G H I J K Laboratoriju skaits pēc galējo rezultātu atmešanas 14 14 14 14 14 Neloģisko rezultātu skaits (laboratorijas) – – – – – Pieņemto rezultātu skaits 28 14 14 28 28 Rezultātu skaits attiecībā uz halkona klātbūtni 0 0 0 0 0 Rezultātu skaits attiecībā uz halkona neesamību 28 14 14 28 28 Pareizo rezultātu daudzums procentos (%) 100 100 100 100 100

Paraugu veidi:

A pastiss, divkāršs paraugs

B pastiss, viens paraugs

C pastiss, viens paraugs

D “pastiss” (nesatur halkonu), divkāršs paraugs

E “pastiss” (nesatur halkonu), divkāršs paraugs

F liķieris ar anīsu (nesatur halkonu), divkāršs paraugs

G liķieris ar anīsu (nesatur halkonu), divkāršs paraugs

H ūzo (nesatur halkonu), viens paraugs

I ūzo (nesatur halkonu), viens paraugs

J anīss (nesatur halkonu), divkāršs paraugs

K “pastiss” (nesatur halkonu), divkāršs paraugs

▼M2

VIII. CUKURI KOPĀ

1. Darbības joma

HPLC–RI metodi izmanto, lai noteiktu cukurus kopā (izteikti invertcukurā) stiprajos alkoholiskajos dzērienos, izņemot liķierus, kas satur olu un piena produktus.

Metode ir apstiprināta starplaboratoriju pētījumā par pastis, destilētu anīsa stipro alkoholisko dzērienu, kiršu liķieri, crème de (kam seko izmantotā augļa vai izejvielas nosaukums) un crème de cassis koncentrācijā no 10,86 g/l līdz 509,7 g/l. Tomēr instrumenta rādījuma linearitāte ir tikusi pierādīta koncentrācijā 2,5 g/l līdz 20,0 g/l.

Šī metode nav paredzēta nelielas cukuru koncentrācijas noteikšanai.

2. Normatīvās atsauces

ISO 3696:1987: Ūdens laboratorijas analīzēm – Specifikācijas un testu metodes.

3. Princips

Cukuru šķīdumu analīze ar augstas izšķirtspējas šķidruma hromatogrāfiju, lai noteiktu to glikozes, fruktozes, saharozes, maltozes un laktozes koncentrāciju.

Šī metode izmanto alkilamīna stacionāro fāzi un noteikšanu ar diferenciālo refraktometriju un ir dota kā piemērs. Būtu iespējama arī anjonu apmaiņas sveķu izmantošana par stacionāro fāzi.

4. Reaģenti un materiāli

4.1. Glikoze (CAS 50-99-7) ar vismaz 99 % tīrību.

4.2. Fruktoze (CAS 57-48-7) ar vismaz 99 % tīrību.

4.3. Saharoze (CAS 57-50-1) ar vismaz 99 % tīrību.

4.4. Laktoze (CAS 5965-66-2) ar vismaz 99 % tīrību.

4.5. Maltozes monohidrāts (CAS 6363-53-7) ar vismaz 99 % tīrību.

4.6. Tīrs acetonitrils (CAS 75-05-8) HPLC analīzei.

4.7. Destilēts vai demineralizēts ūdens, vēlams, mikrofiltrēts.

4.8. Šķīdinātāji (piemērs) Eluēšanas šķīdinātāju veido: 75 tilpumdaļas acetonitrila (4.6), 25 tilpumdaļas destilēta ūdens (4.7). Laiž cauri hēliju lēnā tempā (5–10 minūtes) pirms atgāzēšanas. Ja izmantojamais ūdens nav mikrofiltrēts, šķīdinātājs jāfiltrē ar organiskiem šķīdinātājiem paredzētā filtrā, kam poru izmērs nepārsniedz 0,45 μm.

4.9. Absolūtais etanols (CAS 64-17-5).

4.10. Etanols, 5 % šķīdums (v/v).

4.11. Izejas standartšķīduma (20 g/l) pagatavošana Iesver 2 g analizējamos cukurus (4.1. līdz 4.5.), bez zudumiem pārnes tos 100 ml tilpuma kolbā. (NB. 2,11 g maltozes monohidrāta ir līdzvērtīgi 2 g maltozes). Koriģē līdz 100 ml ar 5 % spirta šķīduma (4.10.), sakrata un glabā aptuveni + 4 °C. Reizi nedēļā sagatavo jaunu izejas šķīdumu.

4.12. Darba standartšķīdumu pagatavošana (2,5 g/l, 5,0 g/l, 7,5 g/l, 10,0 g/l un 20,0 g/l) Izšķīdina 20 g/l (4.11.) izejas šķīduma aptuveni ar 5 % spirta šķīduma (4.10.), lai iegūtu piecus darba standartšķīdumus 2,5 g/l, 5,0 g/l, 7,5 g/l, 10,0 g/l un 20,0 g/l. Filtrē ar filtru, kura poru izmērs nepārsniedz 0,45 μm (5.3.).

5. Iekārtas un aprīkojums

5.1. HPLC sistēma, kas spēj sasniegt pamata izšķirtspēju visiem cukuriem.

5.1.1. Augstas izšķirtspējas šķidruma hromatogrāfs ar sešceļu inžekcijas vārstu, kas aprīkots ar 10 μl cilpu vai kādu citu automātisku vai manuālu ierīci mikroapjomu inžekcijai ar pietiekamu uzticamību.

5.1.2. Sūknēšanas sistēma, kas ļauj sasniegt un uzturēt pastāvīgu vai ieprogrammētu caurplūdumu ar lielu precizitāti.

5.1.3. Diferenciālrefraktometrs.

5.1.4. Datorizēts integrators vai reģistrēšanas iekārta, kuras darbībspēja ir saderīga ar pārējo sistēmu.

5.1.5. Priekškolonna Ir ieteicams, lai analītiskajai kolonnai būtu piestiprināta piemērota priekškolonna.

5.1.6. Kolonna (piemērs)



Materiāls: nerūsošais tērauds vai stikls. Iekšējais diametrs: 2–5 mm. Garums: 100–250 mm (atkarībā no iepakojuma daļiņu izmēra), piemēram, 250 mm, ja daļiņas ir 5 μm diametrā. Nekustīgā fāze: ar alkilamīna funkcionālo grupu saturošiem radikāļiem savienots silīcija oksīds ar maksimālo daļiņu izmēru 5 μm.

5.1.7. Apstākļi hromatogrāfijas veikšanai (piemērs) Eluēšanas šķīdinātājs (4.8.), mazs tecēšanas ātrums – 1 ml/minūtē. Detektēšana: ar diferenciālrefraktometriju. Lai nodrošinātu, ka detektors ir absolūti stabils, tas ir jāieslēdz dažas stundas pirms izmantošanas. References kivetei jābūt piepildītai ar eluēšanas šķīdinātāju.

5.2. Analītiskie svari ar precizitāti līdz 0,1 mg.

5.3. Filtrēšanas ierīce maziem apjomiem, izmantojot 0,45 μm mikromembrānu.

6. Paraugu uzglabāšana

Paraugus saņemot, tie pirms analīzes veikšanas jāglabā istabas temperatūrā.

7. Procedūra

7.1. A DAĻA. Paraugu sagatavošana

7.1.1. Paraugu sakrata.

7.1.2. Paraugu filtrē ar filtru, kura poru izmērs nepārsniedz 0,45 μm (5.3).

7.2. B DAĻA. HPLC

7.2.1. Noteikšana

Inžektē 10 μl standartšķīdumu (4.12.) un paraugus (7.1.2.). Analīzi veic piemērotos hromatogrāfijas apstākļos, piemēram, tādos, kādi norādīti iepriekš.

7.2.2. Ja kādai no parauga smailēm ir lielāks laukums (vai augstums) nekā atbilstošajai smailei viskoncentrētākajā standartšķīdumā, tad paraugu atšķaida ar destilētu ūdeni un analizē no jauna.

8. Aprēķins

Salīdzina abas – standartšķīduma un spirta – hromatogrammas. Identificē smailes ar to aiztures laikiem. Izmēra to laukumus (vai augstumus) un aprēķina koncentrāciju ar ārējo standarta metodi. Ņem vērā visus parauga atšķaidījumus.

Galīgais rezultāts ir saharoze, laktoze, maltoze, glikoze un fruktoze, izteiktas invertcukura saturā g/l.

Invertcukuru aprēķina kā esošo monosaharīdu un reducējošo disaharīdu summu, kam pieskaita stehiometrisko glikozes un fruktozes apjomu, kurš aprēķināts no esošās saharozes.

Invertcu