1968R1017 — LV — 01.05.2004 — 002.001

Šis dokuments ir izveidots vienīgi dokumentācijas nolūkos, un iestādes neuzņemas nekādu atbildību par tā saturu

Grozīta ar:

Grozīta ar:

▼B

PADOMES REGULA (EEK) Nr. 1017/68

(1968. gada 19. jūlijs),

ar ko konkurences noteikumus attiecina uz pārvadājumiem pa dzelzceļu, autoceļiem un iekšējiem ūdensceļiem

EIROPAS KOPIENU PADOME,

ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 75. un 87. pantu,

ņemot vērā Komisijas priekšlikumu,

ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu ( 1 ),

ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu ( 2 ),

tā kā Padomes Regula Nr. 141 ( 3 ), kas atbrīvo transportu no Regulas Nr. 17 ( 4 ) piemērošanas, nosaka, ka minēto Regulu Nr. 17 nepiemēro nolīgumiem, lēmumiem un saskaņotām darbībām pārvadājumu nozarē, kuru sekas ir fiksēt pārvadājumu likmes un nosacījumus, ierobežot vai kontrolēt transporta piedāvājumu vai sadalīt pārvadājumu tirgus, kā arī nepiemēro dominējošam stāvoklim pārvadājumu tirgū Līguma 86. panta nozīmē;

tā kā Regula Nr. 1002/67/EEK ( 5 ) nosaka, ka šādi atvieglojumi nepastāv ilgāk par 1968. gada 30. jūniju attiecībā uz dzelzceļa pārvadājumiem, autopārvadājumiem un pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem;

tā kā konkurences noteikumu izveide dzelzceļa pārvadājumiem, autopārvadājumiem un pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem ir daļa no kopējās transporta politikas un vispārīgās ekonomikas politikas;

tā kā, iedibinot konkurences noteikumus šajās nozarēs, jāievēro transporta atšķirīgās īpašības;

tā kā transporta konkurences noteikumi atšķiras no vispārīgajiem konkurences noteikumiem, uzņēmumiem jādod iespēja noskaidrot, kuri noteikumi piemērojami katrā konkrētā gadījumā;

tā kā, ieviešot konkurences noteikumu sistēmu attiecībā uz pārvadājumiem, vēlams, lai šie noteikumi vienādi attiektos uz kopfinansējumu vai kopīgu transportlīdzekļu iegādi dažu uzņēmumu grupu kopīgai darbībai, kā arī uz konkrētām darbībām saistībā ar dzelzceļa pārvadājumu, autopārvadājumu un iekšējo ūdensceļu pārvadājumu papildpakalpojumu sniedzējiem;

tā kā, lai nodrošinātu, ka tirdzniecība starp dalībvalstīm netiek ietekmēta vai konkurence kopējā tirgū netiek izkropļota, attiecībā uz iepriekšminētajiem trīs pārvadājumu veidiem principā jāaizliedz visi nolīgumi starp uzņēmumiem, uzņēmumu apvienību lēmumi un saskaņotas darbības starp uzņēmumiem, un visi dominējoša stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas gadījumi kopējā tirgū, kam varētu būt šādas sekas;

tā kā dažus nolīgumu, lēmumu un saskaņotu darbību veidus, kuru mērķis ir tikai ieviest tehniskus uzlabojumus vai panākt tehnisku sadarbību, var atbrīvot no ierobežojošo nolīgumu aizlieguma, ja tie veicina ražīguma uzlabošanu; tā kā, ņemot vērā pieredzi, kas radīsies pēc šīs regulas piemērošanas, Padome var pēc Komisijas priekšlikuma grozīt šo nolīgumu veidu sarakstu;

tā kā, lai varētu veicināt uzlabojumus dažreiz pārāk izkaisītajā autopārvadājumu un iekšējo ūdensceļu pārvadājumu nozaru struktūrā, vajadzētu atbrīvot no ierobežojošo nolīgumu aizlieguma arī tos nolīgumus, lēmumus un saskaņotas darbības, kas paredz uzņēmumu grupu veidošanos un darbību šajās divās pārvadājumu nozarēs, kas vērstas uz pārvadājumu veikšanu, ieskaitot kopfinansējumu vai transportlīdzekļu iegādi kopīgai pakalpojumu sniegšanai; tā kā šādus vispārējus atbrīvojumus var piešķirt tikai ar nosacījumu, ka grupas kopējā pārvadājumu jauda nepārsniedz noteiktu maksimumu un ka atsevišķu grupā ietilpstošu uzņēmumu pārvadājumu jauda nepārsniedz konkrētas robežas, kas noteiktas tā, lai neviens uzņēmums nevarētu ieņemt dominējošu stāvokli grupā; tā kā Komisijai tomēr jābūt pilnvarotai iejaukties, ja atsevišķos gadījumos šādi nolīgumi radītu sekas, kas ir pretrunā ar nosacījumiem, saskaņā ar kuriem ierobežojošs nolīgums var tikt atzīts par likumīgu, un tā būtu atbrīvojuma ļaunprātīga izmantošana; tā kā apstākļi, ka grupas kopējā pārvadājumu jauda ir lielāka par noteikto maksimumu vai atbrīvojums nevar tikt pieprasīts atsevišķa grupas uzņēmuma pārvadājumu jaudas dēļ, tomēr paši par sevi neaizliedz šādai grupai izveidot likumīgu nolīgumu, lēmumu vai saskaņotu darbību, ja tas atbilst šajā regulā minētajiem nosacījumiem;

tā kā gadījumos, kad nolīgums, lēmums vai saskaņotas darbības palīdz uzlabot transporta pakalpojumu kvalitāti vai sekmēt pārvadājumu vajadzību apmierināšanas nepārtrauktību un stabilitāti tirgos, kur pieprasījums un piedāvājums var būt pakļauts ievērojamām īslaicīgām svārstībām, vai uzņēmumu ražības paaugstināšanā, vai tehniskā, vai ekonomiskā progresa veicināšanā, jādod iespēja paziņot, ka aizliegums nav piemērojams, taču vienmēr ar noteikumu, ka nolīgums, lēmums vai saskaņota darbība taisnīgi ņem vērā transporta pakalpojumu izmantotāju intereses un neuzliek attiecīgajiem uzņēmumiem nekādus ierobežojumus, kas nav obligāti vajadzīgi iepriekšminēto mērķu sasniegšanai, kā arī neļauj šādiem uzņēmumiem likvidēt konkurenci attiecīgā pārvadājumu tirgus nozīmīgā daļā, ņemot vērā alternatīvu transporta veidu konkurenci;

tā kā ir vēlams līdz laikam, kad Padome, rīkojoties saskaņā ar kopējo transporta politiku, ieviesīs atbilstīgus pasākumus stabila pārvadājumu tirgus nodrošināšanai, un ar nosacījumu, ka Padome atzīst, ka pastāv krīzes situācija, atļaut attiecīgajam tirgum tādus nolīgumus, kādi ir nepieciešami, lai samazinātu traucējumus, ko rada pārvadājumu tirgus struktūra;

tā kā attiecībā uz dzelzceļa pārvadājumiem, autopārvadājumiem un pārvadājumiem pa iekšējiem ūdensceļiem ir vēlams, lai dalībvalstis neievieš vai neuztur spēkā pasākumus, kas ir pretrunā ar šo regulu, attiecībā uz publiskiem uzņēmumiem vai uzņēmumiem, kam tās piešķir īpašas vai ekskluzīvas tiesības; tā kā ir arī vēlams, lai uzņēmumi, kuriem uzticēta pakalpojumu ar vispārēju ekonomisko nozīmi sniegšana, būtu pakļauti šīs regulas noteikumiem, ciktāl tas netraucē, de jure vai de facto, veikt tiem uzticētos īpašos uzdevumus, vienmēr ar noteikumu, ka tirdzniecība tādējādi netiek ietekmēta tādā mērā, lai tas būtu pretrunā ar Kopienas interesēm; tā kā Komisijai jābūt tiesīgai rūpēties, lai šie principi tiktu piemēroti, un adresēt šajā nolūkā atbilstošas direktīvas vai lēmumus dalībvalstīm;

tā kā sīki izstrādātas normas šīs regulas pamatprincipu piemērošanai jāizstrādā tā, lai tie ne tikai nodrošinātu efektīvu uzraudzību, vienlaikus iespējami vienkāršojot pārvaldi, bet arī apmierinātu uzņēmumu vajadzību pēc noteiktības likumā;

tā kā pirmajā instancē uzņēmumiem pašiem jāizvērtē, vai to nolīgumu, lēmumu vai saskaņotu darbību dominējošās sekas būs konkurences ierobežošana vai ekonomisks ieguvums, pieņemams kā šāda ierobežojuma attaisnojums, un attiecīgi jāizlemj, pašiem uzņemoties atbildību par savu lēmumu, par šo nolīgumu, lēmumu vai saskaņotu darbību likumību vai nelikumību;

tā kā tādējādi uzņēmumiem būtu jāļauj noslēgt vai izmantot nolīgumus, tos nedeklarējot; tā kā tas pakļauj šos nolīgumus riskam tikt anulētiem ar atpakaļejošu datumu pārbaudes rezultātā, kas veikta pēc sūdzības vai pēc pašas Komisijas iniciatīvas, bet nekavē deklarēt tos par likumīgiem ar atpakaļejošu datumu šādas izvērtēšanas gadījumā;

tā kā atsevišķos gadījumos uzņēmumi tomēr var vēlēties kompetentu iestāžu palīdzību, lai pārliecinātos, ka to nolīgumi, lēmumi vai saskaņotas darbības atbilst piemērojamajiem noteikumiem; tā kā šajā nolūkā uzņēmumiem jādara pieejama procedūra, kādā iesniedzami pieteikumi Komisijai un kādā katra šāda pieteikuma kopsavilkumu publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī, dodot iespēju visām ieinteresētajām trešajām personām iesniegt savus komentārus par attiecīgajiem nolīgumiem; tā kā gadījumā, kad nav nekādu sūdzību no dalībvalstīm vai ieinteresētajām trešajām personām un ja Komisija neziņo iesniedzējiem noteiktajā termiņā, ka ir nopietnas šaubas par attiecīgā nolīguma likumību, šis nolīgums būtu jāuzskata par atbrīvotu no aizlieguma attiecībā uz jau pagājušo laikposmu un uz turpmākajiem trim gadiem;

tā kā nolīgumiem, kas vajadzīgi, lai mazinātu traucējumus, ko rada pārvadājumu tirgus struktūras, ir ārkārtējs raksturs, ja Padome ir atzinusi, ka pastāv krīzes stāvoklis, uzņēmumiem, kas vēlas iegūt atļauju šāda nolīguma noslēgšanai, būtu par to jāinformē Komisija; tā kā Komisijas atļaujai vajadzētu stāties spēkā tikai dienā, kad tiek nolemts to piešķirt; tā kā šīs atļaujas derīguma termiņam nevajadzētu pārsniegt trīs gadus no brīža, kad Padome atzinusi krīzes stāvokli; tā kā lēmuma atjaunošanai vajadzētu būt atkarīgai no tā, vai ir atjaunots Padomes atzinums par krīzes stāvokli; tā kā jebkurā gadījumā atļaujas derīguma termiņam vajadzētu beigties ne vēlāk kā sešus mēnešus pēc tam, kad Padome ievieš atbilstīgus pasākumus, lai nodrošinātu stabilitāti pārvadājumu tirgū, uz kuru nolīgums attiecas;

tā kā, lai nodrošinātu vienādu konkurences noteikumu piemērošanu kopējā tirgū, jāparedz noteikumi, pēc kuriem Komisija, darbojoties ciešā un pastāvīgā sadarbībā ar dalībvalstu kompetentajām iestādēm, var veikt pasākumus, kas nepieciešami saskaņā ar šādu konkurences noteikumu piemērošanu;

tā kā šajā nolūkā Komisijai jāsadarbojas ar dalībvalstu kompetentajām iestādēm un jābūt tiesīgai visā kopējā tirgū pieprasīt tādu informāciju un veikt tādu izmeklēšanu, kas nepieciešama, lai atklātu jebkuru nolīgumu, lēmumu vai saskaņotu darbību, ko aizliedz šī regula, vai jebkuru dominējoša stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu, ko aizliedz šī regula;

tā kā, ja, piemērojot šo regulu konkrētā gadījumā, dalībvalsts uzskata, ka tas skar principiālu kopējās transporta politikas jautājumu, Padomei vajadzētu būt iespējai izmeklēt šādus principiālus jautājumus; tā kā vajadzētu būt iespējai vērsties pie Padomes ar jebkuru vispārīgu jautājumu, ko rada konkurences politikas īstenošana pārvadājumu tirgū; tā kā jāparedz procedūra, kas nodrošina, ka jebkuru lēmumu par regulas piemērošanu konkrētā gadījumā Komisija pieņem tikai pēc tam, kad principiālos jautājumus izskatījusi Padome, ņemot vērā politiskās pamatnostādnes, kas izriet no šīs izskatīšanas;

tā kā, lai veiktu savu pienākumu nodrošināt, ka tiek piemēroti šīs regulas noteikumi, Komisijai jādod tiesības adresēt uzņēmumiem vai uzņēmumu apvienībām ieteikumus un lēmumus, lai izbeigtu to šīs regulas noteikumu pārkāpšanu, kuri aizliedz noteiktus nolīgumus, lēmumus vai darbības;

tā kā šajā regulā izklāstīto aizliegumu ievērošana un pienākumu izpilde, ko uzņēmumiem un uzņēmumu apvienībām uzliek šī regula, jāpanāk, paredzot sodanaudu un kavējuma naudu;

tā kā attiecīgajiem uzņēmumiem jāpiešķir tiesības tikt uzklausītiem Komisijā, trešajām personām, kuru intereses varētu iespaidot lēmums, jādod iespēja iesniegt savus komentārus pirms lēmuma pieņemšanas, kā arī jānodrošina, ka pieņemtajiem lēmumiem ir plaša publicitāte;

tā kā saskaņā ar 172. pantu ir vēlams Tiesai piešķirt neierobežotu jurisdikciju attiecībā uz lēmumiem, ar kuriem Komisija uzliek sodanaudu vai kavējuma naudu;

tā kā attiecībā uz nolīgumiem, lēmumiem un saskaņotām darbībām, kas pastāv dienā, kad šo regulu publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī, ir lietderīgi atlikt uz sešiem mēnešiem šajā regulā noteiktā aizlieguma stāšanos spēkā, lai uzņēmumiem būtu vieglāk pielāgot savu darbību atbilstīgi šīs regulas noteikumiem;

tā kā pēc diskusijām ar trešām valstīm, kas parakstījušas Pārskatīto konvenciju par kuģniecību Reinā, un piemērotā termiņā pēc šo diskusiju noslēguma šī regula būtu jāgroza kopumā atbilstīgi tiem pienākumiem, kas izriet no Pārskatītās konvencijas par kuģniecību Reinā;

tā kā šī regula būtu jāgroza atbilstīgi trijos gados uzkrātajai pieredzei; tā kā jo īpaši būs vēlams apsvērt, vai, ievērojot kopējās transporta politikas attīstību šajā laikposmā, šīs regulas darbības jomu vajadzētu paplašināt, attiecinot to arī uz nolīgumiem, lēmumiem un saskaņotām darbībām, un uz dominējoša stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas gadījumiem, kas neiespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm,

IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.