02017R1939 — LV — 10.01.2021 — 001.001

Šis dokuments ir tikai informatīvs, un tam nav juridiska spēka. Eiropas Savienības iestādes neatbild par tā saturu. Attiecīgo tiesību aktu un to preambulu autentiskās versijas ir publicētas Eiropas Savienības “Oficiālajā Vēstnesī” un ir pieejamas datubāzē “Eur-Lex”. Šie oficiāli spēkā esošie dokumenti ir tieši pieejami, noklikšķinot uz šajā dokumentā iegultajām saitēm

Grozīta ar:





Labota ar:









▼B

PADOMES REGULA (ES) 2017/1939

(2017. gada 12. oktobris),

ar ko īsteno ciešāku sadarbību Eiropas Prokuratūras (EPPO) izveidei







I NODAĻA

PRIEKŠMETS UN DEFINĪCIJAS

1. pants

Priekšmets

Ar šo regulu izveido Eiropas Prokuratūru (EPPO) un paredz noteikumus par tās darbību.

2. pants

Definīcijas

Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:

1) “dalībvalsts” – ja vien nav norādīts citādi, jo īpaši VIII nodaļā, – ir dalībvalsts, kas iesaistās ciešākā sadarbībā EPPO izveidei un par kuru ir uzskatāms, ka tai ir piešķirta atļauja saskaņā ar LESD 86. panta 1. punkta trešo daļu vai pamatojoties uz lēmumu, kas pieņemts saskaņā ar LESD 331. panta 1. punkta otro vai trešo daļu;

2) “persona” ir jebkura fiziska vai juridiska persona;

3) “Savienības finanšu intereses” ir visi ieņēmumi, izdevumi un aktīvi, kas paredzēti, kādam piešķirti vai maksājami Savienības budžetā un to iestāžu, struktūru, biroju un aģentūru budžetā, kuras izveidotas saskaņā ar Līgumiem, un budžetā, ko tās pārvalda un pārrauga;

4) “EPPO darbinieki” ir personāls centrālajā līmenī, kurš atbalsta Kolēģijas, Pastāvīgo palātu, Eiropas galvenā prokurora, Eiropas prokuroru, Eiropas deleģēto prokuroru un administratīvā direktora ikdienas darbu saistībā ar šīs Prokuratūras uzdevumu izpildi saskaņā ar šo regulu;

5) “Eiropas deleģētais prokurors, kurš nodarbojas ar lietu” ir Eiropas deleģētais prokurors, kurš ir atbildīgs par izmeklēšanu un kriminālvajāšanu, ko tas ir uzsācis, kas tam ir iedalīta vai ko tas ir pārņēmis, īstenojot pārņemšanas tiesības saskaņā ar 27. pantu;

6) “asistējošais Eiropas deleģētais prokurors” ir Eiropas deleģētais prokurors, kas atrodas dalībvalstī, kura nav Eiropas deleģētā prokurora, kas nodarbojas ar lietu, dalībvalsts un kurā tiks veikta viņam uzdota izmeklēšana vai cits pasākums;

7) “personas dati” ir jebkura informācija, kas attiecas uz identificētu vai identificējamu fizisku personu (“datu subjekts”); identificējama fiziska persona ir tāda, kuru var tieši vai netieši identificēt, jo īpaši atsaucoties uz identifikatoru, piemēram, minētās fiziskās personas vārdu, uzvārdu, identifikācijas numuru, atrašanās vietas datiem, tiešsaistes identifikatoru vai vienu vai vairākiem minētajai fiziskajai personai raksturīgiem fiziskās, fizioloģiskās, ģenētiskās, garīgās, ekonomiskās, kultūras vai sociālās identitātes faktoriem;

8) “apstrāde” ir jebkura ar personas datiem vai personas datu kopumiem veikta darbība vai darbību kopums, ko veic ar vai bez automatizētiem līdzekļiem, piemēram, vākšana, reģistrācija, organizēšana, strukturēšana, glabāšana, pielāgošana vai pārveidošana, atgūšana, aplūkošana, izmantošana, izpaušana, nosūtot, izplatot vai citādi darot tos pieejamus, saskaņošana vai kombinēšana, ierobežošana, dzēšana vai iznīcināšana;

9) “apstrādes ierobežošana” ir uzglabātu personas datu iezīmēšana ar mērķi ierobežot to apstrādi nākotnē;

10) “profilēšana” ir jebkura veida automatizēta personas datu apstrāde, kas izpaužas kā personas datu izmantošana nolūkā izvērtēt konkrētus ar fizisku personu saistītus personiskus aspektus, jo īpaši analizēt vai prognozēt aspektus saistībā ar minētās fiziskās personas sniegumu darbā, ekonomisko situāciju, veselību, personīgām vēlmēm, interesēm, uzticamību, uzvedību, atrašanās vietu vai pārvietošanos;

11) “pseidonimizācija” ir personas datu apstrāde, ko veic tādā veidā, lai personas datus bez papildu informācijas izmantošanas vairs nebūtu iespējams saistīt ar konkrētu datu subjektu, ar noteikumu, ka šāda papildu informācija tiek turēta atsevišķi un tai piemēro tehniskus un organizatoriskus pasākumus, lai nodrošinātu, ka personas dati netiek saistīti ar identificētu vai identificējamu fizisku personu;

12) “kartotēka” ir jebkurš strukturēts personas datu kopums, kas ir pieejams saskaņā ar konkrētiem kritērijiem, neatkarīgi no tā, vai datu kopums ir centralizēts, decentralizēts vai izkliedēts, pamatojoties uz funkcionālu vai ģeogrāfisku motivāciju;

13) “pārzinis” ir EPPO vai cita kompetentā iestāde, kas viena pati vai kopīgi ar citām iestādēm nosaka personas datu apstrādes nolūkus un līdzekļus; ja šādas apstrādes nolūkus un līdzekļus nosaka ar Savienības tiesību aktiem vai Eiropas Savienības dalībvalsts tiesību aktiem, pārzini vai tā iecelšanas konkrētos kritērijus var paredzēt Savienības tiesību aktos vai Eiropas Savienības dalībvalsts tiesību aktos;

14) “apstrādātājs” ir fiziska vai juridiska persona, publiska iestāde, aģentūra vai cita struktūra, kura pārziņa vārdā apstrādā personas datus;

15) “saņēmējs” ir fiziska vai juridiska persona, publiska iestāde, aģentūra vai jebkura cita struktūra, kurai izpauž personas datus – neatkarīgi no tā, vai tā ir trešā persona vai nav. Tomēr Eiropas Savienības dalībvalstu publiskās iestādes, kas nav Direktīvas (ES) 2016/680 3. panta 7. punkta a) apakšpunktā definētās kompetentās iestādes un kas saņem personas datus saistībā ar konkrētu izmeklēšanu EPPO, netiek uzskatītas par saņēmējiem; minēto datu apstrāde, ko veic minētās publiskās iestādes, atbilst piemērojamiem datu aizsardzības noteikumiem saskaņā ar apstrādes nolūkiem;

16) “personas datu aizsardzības pārkāpums” ir drošības pārkāpums, kura rezultātā notiek nejauša vai nelikumīga nosūtīto, uzglabāto vai citādi apstrādāto personas datu iznīcināšana, nozaudēšana, pārveidošana, neatļauta izpaušana vai piekļuve tiem;

17) “administratīvie personas dati” ir visi personas dati, ko EPPO apstrādā papildus operatīvajiem personas datiem;

18) “operatīvie personas dati” ir visi personas dati, ko EPPO apstrādā 49. pantā noteiktajos nolūkos;

19) “ģenētiskie dati” ir personas dati, kas attiecas uz fiziskas personas pārmantotajām vai iegūtajām ģenētiskajām pazīmēm, sniedz unikālu informāciju par minētās fiziskās personas fizioloģiju vai veselību un kas izriet jo īpaši no attiecīgās fiziskās personas bioloģiskā parauga analīzes;

20) “biometriskie dati” ir personas dati pēc specifiskas tehniskas apstrādes, kuri attiecas uz fiziskas personas fiziskajām, fizioloģiskajām vai uzvedības pazīmēm, kas ļauj veikt vai apstiprina minētās fiziskās personas unikālu identifikāciju, piemēram, sejas attēli vai daktiloskopijas dati;

21) “veselības dati” ir personas dati, kas saistīti ar fiziskas personas fizisko vai garīgo veselību, tostarp veselības aprūpes pakalpojumu sniegšanu, un kas atspoguļo informāciju par tās veselības stāvokli;

22) “uzraudzības iestāde” ir neatkarīga publiska iestāde, ko Eiropas Savienības dalībvalsts izveido, ievērojot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 ( 1 ) 51. pantu vai ievērojot Direktīvas (ES) 2016/680 41. pantu;

23) “starptautiska organizācija” ir organizācija un tai pakārtotas struktūras, kas ir starptautisko publisko tiesību subjekti, vai jebkura cita struktūra, kas ir izveidota ar divu vai vairāku valstu nolīgumu vai uz tā pamata.







II NODAĻA

EPPO IZVEIDE, UZDEVUMI UN PAMATPRINCIPI

3. pants

Izveide

1. Ar šo kā Savienības struktūra tiek izveidota EPPO .

2. EPPO ir tiesību subjekts.

3. EPPO sadarbojas ar Eurojust un paļaujas uz tā atbalstu saskaņā ar 100. pantu.

4. pants

Uzdevumi

EPPO ir atbildīga par izmeklēšanu, kriminālvajāšanu un apsūdzības celšanu pret tādu noziedzīgo nodarījumu izdarītājiem un līdzdalībniekiem, kas skar Savienības finanšu intereses un kas paredzēti Direktīvā (ES) 2017/1371, un noteikti ar šo regulu. Šajā nolūkā EPPO uzsāk izmeklēšanu un veic kriminālvajāšanas darbības, un pilda prokurora funkcijas dalībvalstu kompetentajās tiesās līdz brīdim, kad lieta tiek pilnībā pabeigta.

5. pants

Darbības pamatprincipi

1. EPPO nodrošina, lai tās darbībās tiktu ievērotas hartā nostiprinātās tiesības.

2. EPPO visās darbībās ir saistoši tiesiskuma un proporcionalitātes principi.

3. Izmeklēšanu un kriminālvajāšanu, ko veic EPPO vārdā, reglamentē ar šo regulu. Valsts tiesību aktus piemēro tiktāl, ciktāl jautājums netiek reglamentēts ar šo regulu. Ja vien šajā regulā nav noteikts citādi, piemērojamie valsts tiesību akti ir tās dalībvalsts tiesību akti, kuras Eiropas deleģētais prokurors nodarbojas ar lietu saskaņā ar 13. panta 1. punktu. Ja jautājumu reglamentē gan ar valsts tiesību aktiem, gan ar šo regulu, noteicošā ir regula.

4. EPPO veic izmeklēšanu objektīvi un meklē visus būtiskos pierādījumus – gan apsūdzošos, gan attaisnojošos.

5. EPPO izmeklēšanu sāk un veic bez liekas kavēšanās.

6. Kompetentās valsts iestādes aktīvi palīdz un sniedz atbalstu EPPO veiktajā izmeklēšanā un kriminālvajāšanā. Jebkurā rīcībā, politikā vai procedūrā, ko īsteno saskaņā ar šo regulu, tiek ievērots lojālas sadarbības princips.

6. pants

Neatkarība un pārskatatbildība

1. EPPO ir neatkarīga. Eiropas galvenais prokurors, Eiropas galvenā prokurora vietnieki, Eiropas prokurori, Eiropas deleģētie prokurori, administratīvais direktors, kā arī EPPO darbinieki, pildot savus pienākumus saskaņā ar šo regulu, darbojas visas Savienības interesēs, kā tas definēts tiesību aktos, un nelūdz un nepieņem norādījumus no personām, kas nav saistītas ar EPPO , kā arī no Eiropas Savienības dalībvalstīm vai Savienības iestādēm, struktūrām, birojiem vai aģentūrām. Eiropas Savienības dalībvalstis un Savienības iestādes, struktūras, biroji un aģentūras respektē EPPO neatkarību un necenšas to ietekmēt, kad tā pilda savus uzdevumus.

2. EPPO atskaitās Eiropas Parlamentam, Padomei un Komisijai par savām vispārējām darbībām un izdod gada pārskatus saskaņā ar 7. pantu.

7. pants

Ziņošana

1. EPPO katru gadu Savienības iestāžu oficiālajās valodās sagatavo un izdod publisku gada pārskatu par savām vispārējām darbībām. Tā minēto pārskatu nosūta Eiropas Parlamentam un valstu parlamentiem, kā arī Padomei un Komisijai.

2. Reizi gadā Eiropas galvenais prokurors ierodas Eiropas Parlamentā un Padomē, un dalībvalstu valsts parlamentos pēc to lūguma, lai sniegtu pārskatu par EPPO vispārējām darbībām, neskarot EPPO pienākumu ievērot diskrētumu un konfidencialitāti attiecībā uz atsevišķām lietām un personas datiem. Valstu parlamentu organizētās uzklausīšanās Eiropas galveno prokuroru var aizstāt viens no Eiropas galvenā prokurora vietniekiem.







III NODAĻA

EPPO STATUSS, STRUKTŪRA UN ORGANIZĀCIJA







1. IEDAĻA

EPPO statuss un struktūra

8. pants

EPPO struktūra

1. EPPO ir nedalāma Savienības struktūra, kas darbojas kā viena vienota iestāde ar decentralizētu uzbūvi.

2. EPPO ir organizēta centrālā līmenī un decentralizētā līmenī.

3. Centrālo līmeni veido Centrālais birojs EPPO mītnesvietā. Centrālo biroju veido Kolēģija, Pastāvīgās palātas, Eiropas galvenais prokurors, Eiropas galvenā prokurora vietnieki, Eiropas prokurori un administratīvais direktors.

4. Decentralizēto līmeni veido Eiropas deleģētie prokurori, kuri atrodas dalībvalstīs.

5. Centrālajam birojam un Eiropas deleģētajiem prokuroriem saskaņā ar šo regulu uzticēto pienākumu izpildē palīdz EPPO darbinieki.

9. pants

Kolēģija

1. EPPO Kolēģijas sastāvā ir Eiropas galvenais prokurors un pa vienam Eiropas prokuroram no katras dalībvalsts. Eiropas galvenais prokurors vada Kolēģijas sanāksmes un ir atbildīgs par to sagatavošanu.

2. Kolēģija rīko regulāras sanāksmes un ir atbildīga par EPPO darbību vispārējo uzraudzību. Tā pieņem lēmumus par stratēģiskiem jautājumiem un par vispārējiem jautājumiem, kuri izriet no atsevišķām lietām, jo īpaši, lai visās dalībvalstīs nodrošinātu EPPO kriminālvajāšanas politikas saskaņotību, efektivitāti un konsekvenci, kā arī par citiem jautājumiem, kas norādīti šajā regulā. Kolēģija nepieņem operatīvus lēmumus atsevišķās lietās. EPPO reglamentā paredz kārtību, kādā Kolēģija īsteno vispārējās uzraudzības darbības un pieņem lēmumus par stratēģiskiem jautājumiem un vispārējiem jautājumiem saskaņā ar šo pantu.

3. Pēc Eiropas galvenā prokurora priekšlikuma un saskaņā ar EPPO reglamentu Kolēģija izveido Pastāvīgās palātas.

4. Kolēģija pieņem EPPO reglamentu saskaņā ar 21. pantu un arī nosaka pienākumus attiecībā uz Kolēģijas locekļu un EPPO darbinieku funkciju izpildi.

5. Kolēģija lēmumus pieņem ar vienkāršu balsu vairākumu, ja vien šajā regulā nav noteikts citādi. Ikvienam Kolēģijas loceklim ir tiesības ierosināt balsošanu par jautājumiem, par kuriem Kolēģijai ir jāpieņem lēmums. Katram Kolēģijas loceklim ir viena balss. Gadījumā, ja kādā jautājumā, par kuru Kolēģijai ir jāpieņem lēmums, balsis sadalās vienādi, izšķirošā ir Eiropas galvenā prokurora balss.

10. pants

Pastāvīgās palātas

1. Pastāvīgās palātas vada Eiropas galvenais prokurors vai viens no Eiropas galvenā prokurora vietniekiem, vai Eiropas prokurors, kuru par priekšsēdētāju ieceļ saskaņā ar EPPO reglamentu. Papildus priekšsēdētājam Pastāvīgajās palātās ir divi pastāvīgie locekļi. Pastāvīgo palātu skaitu un to sastāvu, kā arī kompetenču sadalījumu starp palātām nosaka saskaņā ar EPPO reglamentu, pienācīgi ņemot vērā EPPO funkcionālās vajadzības.

EPPO reglaments nodrošina darba slodzes vienlīdzīgu sadalījumu, pamatojoties uz sistēmu lietu sadalei pēc nejaušības principa, un izņēmuma gadījumos nosaka procedūras, kas Eiropas galvenajam prokuroram ļauj pieņemt lēmumu atkāpties no sadales pēc nejaušības principa, ja tas nepieciešams EPPO pienācīgas darbības nodrošināšanai.

2. Pastāvīgās palātas pārrauga un vada izmeklēšanu un kriminālvajāšanu, ko veic Eiropas deleģētie prokurori, saskaņā ar šā panta 3., 4. un 5. punktu. Tās arī nodrošina izmeklēšanas un kriminālvajāšanas koordinēšanu pārrobežu lietās un to, ka tiek īstenoti saskaņā ar 9. panta 2. punktu pieņemtie Kolēģijas lēmumi.

3. Pastāvīgās palātas saskaņā ar šajā regulā izklāstītajiem nosacījumiem un procedūrām – attiecīgā gadījumā pēc Eiropas deleģētā prokurora, kurš nodarbojas ar lietu, ierosinātā lēmuma projekta izskatīšanas – pieņem lēmumus par šādiem jautājumiem: a) lietas nodošana tiesai saskaņā ar 36. panta 1., 3. un 4. punktu; b) lietas izbeigšana saskaņā ar 39. panta 1. punkta a) līdz g) apakšpunktu; c) vienkāršotas kriminālvajāšanas procedūras piemērošana un norādījumu sniegšana Eiropas deleģētajam prokuroram rīkoties, lai pilnībā pabeigtu lietu saskaņā ar 40. pantu; d) lietas nodošana valsts iestādēm saskaņā ar 34. panta 1., 2., 3. vai 6. punktu; e) izmeklēšanas atsākšana saskaņā ar 39. panta 2. punktu.

4. Attiecīgā gadījumā Pastāvīgās palātas saskaņā ar šajā regulā izklāstītajiem nosacījumiem un procedūrām pieņem lēmumus par: a) norādījumu sniegšanu Eiropas deleģētajam prokuroram uzsākt izmeklēšanu saskaņā ar 26. panta 1. līdz 4. punkta noteikumiem, ja izmeklēšana nav uzsākta; b) norādījumu sniegšanu Eiropas deleģētajam prokuroram īstenot pārņemšanas tiesības saskaņā ar 27. panta 6. punktu, ja lieta nav pārņemta; c) to, lai nodotu Kolēģijai stratēģiskus jautājumus vai vispārējus jautājumus, kas izriet no atsevišķām lietām saskaņā ar 9. panta 2. punktu; d) lietas iedalīšanu saskaņā ar 26. panta 3. punktu; e) lietas nodošanu citam saskaņā ar 26. panta 5. punktu vai 28. panta 3. punktu; f) to, lai apstiprinātu Eiropas prokurora lēmumu pašam veikt izmeklēšanu saskaņā ar 28. panta 4. punktu.

5. Kompetentā Pastāvīgā palāta, rīkojoties ar tā Eiropas prokurora starpniecību, kurš uzrauga izmeklēšanu vai kriminālvajāšanu, var – atbilstīgi piemērojamajiem valsts tiesību aktiem – konkrētā lietā sniegt norādījumus Eiropas deleģētajam prokuroram, kurš nodarbojas ar lietu, ja tas ir nepieciešams izmeklēšanas vai kriminālvajāšanas efektīvai norisei, tiesiskuma interesēs vai lai nodrošinātu EPPO saskaņotu darbību.

6. Pastāvīgā palāta lēmumus pieņem ar vienkāršu balsu vairākumu. Palāta balso pēc jebkura tās locekļa pieprasījuma. Katram loceklim ir viena balss. Gadījumā, kad balsis sadalās vienādi, izšķirošā ir priekšsēdētāja balss. Lēmumus pieņem pēc apspriešanas palātas sanāksmēs, attiecīgā gadījumā pamatojoties uz lēmuma projektu, ko ierosina Eiropas deleģētais prokurors, kurš nodarbojas ar lietu.

Visi lietas materiāli pēc pieprasījuma ir pieejami kompetentajai Pastāvīgajai palātai lēmumu sagatavošanas nolūkā.

7. Šā panta 3. punkta a) vai b) apakšpunktā noteiktās lēmumu pieņemšanas pilnvaras un b) punktā minētajā gadījumā tikai attiecībā uz 39. panta 1. punkta a) līdz f) apakšpunktā izklāstītajiem noteikumiem Pastāvīgās palātas var deleģēt Eiropas prokuroram, kurš uzrauga lietu saskaņā ar 12. panta 1. punktu, ja šādu deleģēšanu var pienācīgi pamatot, atsaucoties uz nodarījuma smaguma pakāpi vai procesa sarežģītību konkrētajā lietā, attiecībā uz nodarījumu, kurš ir radījis vai var radīt kaitējumu Savienības finanšu interesēm, kas ir mazāks par EUR 100 000 . EPPO reglamentā paredz pamatnostādnes, lai nodrošinātu konsekventu piemērošanu EPPO .

Pastāvīgā palāta informē Eiropas galveno prokuroru par jebkuru lēmumu deleģēt lēmumu pieņemšanas pilnvaras. Saņemot minēto informāciju, Eiropas galvenais prokurors trīs dienu laikā var lūgt Pastāvīgo palātu pārskatīt savu lēmumu, ja Eiropas galvenais prokurors uzskata, ka tas vajadzīgs, lai nodrošinātu EPPO veiktās izmeklēšanas un kriminālvajāšanas saskaņotību. Ja Eiropas galvenais prokurors ir attiecīgās Pastāvīgās palātas loceklis, tiesības lūgt minēto pārskatīšanu izmanto viens no Eiropas galvenā prokurora vietniekiem. Uzraugošais Eiropas prokurors paziņo Pastāvīgajai palātai par lietas galīgo pabeigšanu, kā arī jebkādu informāciju vai apstākļus, ko viņš uzskata par tādiem, kuru dēļ, visticamāk, būtu no jauna jāizvērtē iespēja saglabāt deleģējumu, jo īpaši apstākļos, kas minēti 36. panta 3. punktā.

Lēmumu deleģēt lēmumu pieņemšanas pilnvaras var jebkurā laikā atsaukt pēc Pastāvīgās palātas locekļa lūguma, un par to lemj saskaņā ar šā panta 6. punktu. Deleģējumu atsauc, ja saskaņā ar 16. panta 7. punktu Eiropas prokuroru ir aizstājis Eiropas deleģētais prokurors.

Lai nodrošinātu deleģēšanas principa saskaņotu piemērošanu, katra Pastāvīgā palāta ik gadu ziņo Kolēģijai par deleģēšanas izmantošanu.

8. Ar EPPO reglamentu Pastāvīgajām palātām atļauj pieņemt lēmumus ar rakstiskas procedūras starpniecību, kas ir sīki jāizklāsta EPPO reglamentā.

Visus saskaņā ar 3., 4., 5. un 7. punktu pieņemtos lēmumus un sniegtos norādījumus dokumentē rakstiski, un tie kļūst par daļu no lietas materiāliem.

9. Pastāvīgajā palātā notiekošajā apspriešanā papildus pastāvīgajiem locekļiem piedalās Eiropas prokurors, kas uzrauga izmeklēšanu vai kriminālvajāšanu saskaņā ar 12. panta 1. punktu. Eiropas prokuroram ir tiesības balsot, izņemot attiecībā uz Pastāvīgās palātas lēmumiem par lietas deleģēšanu vai deleģēšanas atsaukšanu saskaņā ar šā panta 7. punktu, par iedalīšanu un nodošanu citam saskaņā ar 26. panta 3., 4. un 5. punktu un 27. panta 6. punktu un par lietas nodošanu tiesai saskaņā ar 36. panta 3. punktu, ja vairāk nekā vienai dalībvalstij ir jurisdikcija attiecīgajā lietā, kā arī 31. panta 8. punktā aprakstītajās situācijās.

Pastāvīgā palāta – pēc Eiropas prokurora vai Eiropas deleģētā prokurora pieprasījuma vai pēc savas iniciatīvas – var arī uzaicināt citus Eiropas prokurorus vai Eiropas deleģētos prokurorus, uz kuriem lieta attiecas, apmeklēt tās sanāksmes bez tiesībām balsot.

10. Pastāvīgo palātu priekšsēdētāji saskaņā ar EPPO reglamentu informē Kolēģiju par lēmumiem, kas pieņemti, ievērojot šo pantu, lai tādējādi Kolēģija varētu pildīt savus pienākumus saskaņā ar 9. panta 2. punktu.

11. pants

Eiropas galvenais prokurors un Eiropas galvenā prokurora vietnieki

1. Eiropas galvenais prokurors ir EPPO vadītājs. Eiropas galvenais prokurors organizē EPPO darbu, vada tās darbības un pieņem lēmumus saskaņā ar šo regulu un EPPO reglamentu.

2. Tiek iecelti divi Eiropas galvenā prokurora vietnieki, kas palīdz Eiropas galvenajam prokuroram viņa pienākumu izpildē un kas darbojas kā aizvietotāji viņa prombūtnes laikā vai tad, ja viņš nespēj pildīt minētos pienākumus.

3. Eiropas galvenais prokurors pārstāv EPPO saziņā ar Savienības un Eiropas Savienības dalībvalstu iestādēm un trešām personām. Eiropas galvenais prokurors savus ar pārstāvību saistītos uzdevumus var deleģēt vienam no Eiropas galvenā prokurora vietniekiem vai kādam no Eiropas prokuroriem.

12. pants

Eiropas prokurori

1. Eiropas prokurori Pastāvīgās palātas vārdā un atbilstīgi jebkādiem norādījumiem, kādus tā ir sniegusi saskaņā ar 10. panta 3., 4. un 5. punktu, uzrauga izmeklēšanu un kriminālvajāšanu, par ko atbildīgi ir Eiropas deleģētie prokurori, kuri nodarbojas ar lietu savā izcelsmes dalībvalstī. Eiropas prokurori iesniedz kopsavilkumus par lietām, kas ir viņu uzraudzībā, un attiecīgā gadījumā – priekšlikumus lēmumiem, kuri jāpieņem minētajai Palātai, pamatojoties uz Eiropas deleģēto prokuroru sagatavoto lēmumu projektiem.

Neskarot 16. panta 7. punktu, EPPO reglamentā paredz mehānismu Eiropas prokuroru savstarpējai aizstāšanai, ja uzraugošais Eiropas prokurors atrodas pagaidu prombūtnē no saviem pienākumiem vai citu iemeslu dēļ nav pieejams saistībā ar Eiropas prokuroru funkciju veikšanu. Eiropas prokurora aizstājējs var pildīt jebkuru Eiropas prokurora funkciju, izņemot iespēju veikt izmeklēšanu, kas paredzēta 28. panta 4. punktā.

2. Eiropas prokurors, pamatojoties uz darba slodzi, kas izriet no izmeklēšanas un kriminālvajāšanas lietu skaita Eiropas prokurora izcelsmes dalībvalstī, vai personīga interešu konflikta dēļ, izņēmuma kārtā var lūgt, lai atsevišķu lietu, ar kurām nodarbojas Eiropas deleģētie prokurori viņa izcelsmes dalībvalstī, izmeklēšanas un kriminālvajāšanas uzraudzību piešķir citiem Eiropas prokuroriem ar viņu piekrišanu. Eiropas galvenais prokurors par lūgumu pieņem lēmumu, balstoties uz Eiropas prokurora darba slodzi. Gadījumā, ja Eiropas prokuroram rodas interešu konflikts, Eiropas galvenais prokurors apmierina minēto lūgumu. EPPO reglamentā paredz principus, ar kuriem reglamentē minēto lēmumu un procedūru turpmākai attiecīgo lietu sadalei. Šīs regulas 28. panta 4. punktu nepiemēro izmeklēšanai un kriminālvajāšanai, ko uzrauga saskaņā ar šo punktu.

3. Uzraugošie Eiropas prokurori saskaņā ar piemērojamiem valsts tiesību aktiem un norādījumiem, kurus sniegusi kompetentā Pastāvīgā palāta, var konkrētā lietā sniegt norādījumus Eiropas deleģētajam prokuroram, kurš nodarbojas ar attiecīgo lietu, kad vien tas ir nepieciešams izmeklēšanas vai kriminālvajāšanas efektīvai norisei vai tiesiskuma interesēs, vai lai nodrošinātu EPPO saskaņotu darbību.

4. Ja dalībvalsts tiesību aktos ir paredzēta noteiktu aktu iekšēja pārskatīšana valsts prokuratūras struktūrā, šādu Eiropas deleģētā prokurora pieņemtu aktu pārskatīšana saskaņā ar EPPO reglamentu ietilpst uzraugošā Eiropas prokurora uzraudzības pilnvarās, neskarot Pastāvīgās palātas uzraudzības un pārraudzības pilnvaras.

5. Eiropas prokurori darbojas kā sadarbības koordinatori un informācijas kanāli starp Pastāvīgajām palātām un Eiropas deleģētajiem prokuroriem savās attiecīgajās izcelsmes dalībvalstīs. Viņi, cieši konsultējoties ar Eiropas deleģētajiem prokuroriem, pārrauga EPPO uzdevumu īstenošanu savās attiecīgajās dalībvalstīs. Viņi saskaņā ar šo regulu un EPPO reglamentu nodrošina, lai visa attiecīgā informācija no Centrālā biroja tiktu sniegta Eiropas deleģētajiem prokuroriem un otrādi.

13. pants

Eiropas deleģētie prokurori

1. Eiropas deleģētie prokurori rīkojas EPPO vārdā savās attiecīgajās dalībvalstīs, un viņiem ir tādas pašas pilnvaras kā valsts prokuroriem attiecībā uz izmeklēšanu, kriminālvajāšanu un lietu nodošanu tiesai – papildus tiem piešķirtajām īpašajām pilnvarām un statusam un atkarībā no šīm īpašajām pilnvarām un statusa, un saskaņā ar šajā regulā izklāstītajiem nosacījumiem.

Eiropas deleģētie prokurori ir atbildīgi par izmeklēšanu un kriminālvajāšanu, ko tie ir uzsākuši, kas tiem ir iedalīta vai ko tie ir pārņēmuši, īstenojot pārņemšanas tiesības. Eiropas deleģētie prokurori seko par lietu atbildīgās Pastāvīgās palātas vadībai un norādījumiem, kā arī uzraugošā Eiropas prokurora sniegtajiem norādījumiem.

Eiropas deleģētie prokurori ir atbildīgi arī par lietas nodošanu tiesai, jo īpaši tiem ir pilnvaras uzturēt apsūdzību tiesā, piedalīties pierādījumu iegūšanā un izmantot pieejamos tiesiskās aizsardzības līdzekļus saskaņā ar valsts tiesību aktiem.

2. Katrā dalībvalstī ir divi vai vairāki Eiropas deleģētie prokurori. Eiropas galvenais prokurors pēc apspriešanās un vienošanās panākšanas ar attiecīgajām dalībvalstu iestādēm apstiprina Eiropas deleģēto prokuroru skaitu, kā arī kompetenču funkcionālo un teritoriālo sadalījumu starp Eiropas deleģētajiem prokuroriem katrā dalībvalstī.

3. Eiropas deleģētie prokurori var arī pildīt funkcijas kā valsts prokurori tiktāl, ciktāl tas neliedz viņiem īstenot savus pienākumus saskaņā ar šo regulu. Tie informē uzraugošo Eiropas prokuroru par šādām funkcijām. Gadījumā, kad šādu valsts prokurora funkciju veikšanas dēļ Eiropas deleģētais prokurors kādā konkrētā brīdī vairs nespēj pildīt savas funkcijas kā Eiropas deleģētais prokurors, viņš par to paziņo uzraugošajam Eiropas prokuroram, kurš apspriežas ar kompetentajām valsts kriminālvajāšanas iestādēm, lai noteiktu, vai prioritāte būtu piešķirama viņa funkcijām, kas noteiktas šajā regulā. Eiropas prokurors var Pastāvīgajai palātai ierosināt lietu nodot citam Eiropas deleģētajam prokuroram tajā pašā dalībvalstī vai ka viņš pats veiks izmeklēšanu saskaņā ar 28. panta 3. un 4. punktu.







2. IEDAĻA

EPPO locekļu iecelšana un atbrīvošana no amata

14. pants

Eiropas galvenā prokurora iecelšana un atbrīvošana no amata

1. Eiropas galveno prokuroru uz septiņu gadu pilnvaru termiņu, kas nav atjaunojams, ieceļ Eiropas Parlaments un Padome, kopīgi par to vienojoties. Padome lēmumu pieņem ar vienkāršu balsu vairākumu.

2. Eiropas galveno prokuroru izvēlas no kandidātiem: a) kuri tajā brīdī ir dalībvalstu prokuratūru vai tiesu iestāžu locekļi vai kuri tajā brīdī ir Eiropas prokurori; b) kuru neatkarība ir neapšaubāma; c) kuriem ir kvalifikācija, kas to attiecīgajās dalībvalstīs ļauj ieņemt augstākos amatus prokuratūrā vai tiesā, un attiecīga praktiskā pieredze saistībā ar valstu tiesību sistēmām, finanšu izmeklēšanu un tiesu iestāžu starptautisko sadarbību krimināllietās vai kuri ir strādājuši par Eiropas prokuroriem; un d) kuriem ir pietiekama vadības pieredze un kvalifikācija, lai ieņemtu attiecīgo amatu.

3. Atlases pamatā ir atklāts kandidātu konkurss, par ko tiek publicēts paziņojums Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī ; pēc konkursa atlases komiteja sagatavo kvalificēto kandidātu gala sarakstu, kas jāiesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei. Atlases komitejas sastāvā ir divpadsmit personas, kuras izvēlētas no Tiesas un Revīzijas palātas bijušo locekļu, bijušo Eurojust valstu locekļu, valstu augstāko tiesu locekļu, augsta līmeņa prokuroru un vispāratzītu kompetentu juristu vidus. Vienu no izvēlētajām personām ierosina Eiropas Parlaments. Padome nosaka atlases komitejas darbības noteikumus un pieņem lēmumu, ar ko pēc Komisijas priekšlikuma ieceļ tās locekļus.

4. Ja Eiropas prokurors tiek iecelts par Eiropas galveno prokuroru, konkrētā Eiropas prokurora amata vieta tiek nekavējoties aizpildīta saskaņā ar procedūru, kas izklāstīta 16. panta 1. un 2. punktā.

5. Tiesa, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta, Padomes vai Komisijas pieteikumu, var Eiropas galveno prokuroru atbrīvot no amata, ja tā konstatē, ka viņš vairs nespēj pildīt savus pienākumus vai ka viņš ir vainīgs smagā pārkāpumā.

6. Ja Eiropas galvenais prokurors atkāpjas no amata, ja viņš tiek atbrīvots no amata vai to atstāj jebkādu iemeslu dēļ, šī amata vieta tiek nekavējoties aizpildīta saskaņā ar procedūru, kas izklāstīta 1., 2. un 3. punktā.

15. pants

Eiropas galvenā prokurora vietnieku iecelšana un atbrīvošana no amata

1. Kolēģija divus Eiropas prokurorus ieceļ par Eiropas galvenā prokurora vietniekiem uz trīs gadu pilnvaru termiņu, kurš ir atjaunojams, bet kurš nepārsniedz viņu kā Eiropas prokuroru pilnvaru termiņus. Atlases process tiek regulēts ar EPPO reglamentu. Eiropas galvenā prokurora vietnieki saglabā savu Eiropas prokuroru statusu.

2. EPPO reglamentā izklāsta noteikumus un nosacījumus Eiropas galvenā prokurora vietnieka funkciju izpildei. Ja Eiropas prokurors vairs nespēj pildīt savus Eiropas galvenā prokurora vietnieka pienākumus, Kolēģija saskaņā ar EPPO reglamentu var pieņemt lēmumu atbrīvot Eiropas galvenā prokurora vietnieku no minētā amata.

3. Ja Eiropas galvenā prokurora vietnieks atkāpjas no amata, tiek atbrīvots no amata vai atstāj Eiropas galvenā prokurora vietnieka amatu jebkādu iemeslu dēļ, šī amata vieta tiek bez kavēšanās aizpildīta saskaņā ar procedūru, kas izklāstīta šā panta 1. punktā. Viņš turpina pildīt Eiropas prokurora pienākumus, ievērojot 16. panta noteikumus.

16. pants

Eiropas prokuroru iecelšana un atbrīvošana no amata

1. Katra dalībvalsts izvirza trīs kandidātus Eiropas prokurora amatam no tādu kandidātu vidus: a) kuri tajā brīdī ir attiecīgās dalībvalsts prokuratūras vai tiesu iestāžu locekļi; b) kuru neatkarība ir neapšaubāma; un c) kuriem ir kvalifikācija, kas to attiecīgajās dalībvalstīs prasīta, lai ieņemtu augstus amatus prokuratūrā vai tiesā, un kuriem ir attiecīga praktiskā pieredze saistībā ar valsts tiesību sistēmām, finanšu izmeklēšanu un tiesu iestāžu starptautisko sadarbību krimināllietās.

2. Saņēmusi 14. panta 3. punktā minētās atlases komitejas motivēto atzinumu, Padome izraugās un ieceļ vienu no kandidātiem par attiecīgās dalībvalsts Eiropas prokuroru. Ja atlases komiteja secina, ka kandidāts neatbilst nosacījumiem, kas nepieciešami Eiropas prokurora pienākumu veikšanai, tās atzinums Padomei ir saistošs.

3. Padome ar vienkāršu balsu vairākumu izraugās un ieceļ Eiropas prokurorus uz sešu gadu pilnvaru termiņu, kas nav atjaunojams. Sešu gadu termiņa beigās Padome var nolemt pilnvaras pagarināt vēl uz laiku, kas nepārsniedz trīs gadus.

4. Ik pēc trim gadiem veic daļēju nomaiņu, aizstājot vienu trešdaļu Eiropas prokuroru. Padome ar vienkāršu balsu vairākumu pieņem pārejas noteikumus par Eiropas prokuroru iecelšanu uz pirmo pilnvaru termiņu un tā laikā.

5. Tiesa, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta, Padomes vai Komisijas pieteikumu, Eiropas prokuroru var atbrīvot no amata, ja tā konstatē, ka viņš vairs nespēj pildīt savus pienākumus vai ka viņš ir vainīgs smagā pārkāpumā.

6. Ja Eiropas prokurors atkāpjas no amata, tiek atbrīvots no tā vai atstāj amatu jebkādu citu iemeslu dēļ, šī amata vieta tiek bez kavēšanās aizpildīta saskaņā ar procedūru, kas izklāstīta 1. un 2. punktā. Ja attiecīgais Eiropas prokurors pilda arī Eiropas galvenā prokurora vietnieka pienākumus, viņš tiek automātiski atbrīvots no šā pēdējā amata.

7. Pēc katra Eiropas prokurora izvirzīšanas Kolēģija izraugās vienu no tās pašas dalībvalsts Eiropas deleģētajiem prokuroriem, lai tas aizstātu Eiropas prokuroru gadījumā, ja viņš nespēj pildīt savas funkcijas vai ir atstājis amatu saskaņā ar 5. un 6. punktu.

Ja Kolēģija atzīst nepieciešamību pēc aizstāšanas, izraudzītā persona uz laikposmu, kas nepārsniedz trīs mēnešus, rīkojas kā pagaidu Eiropas prokurors līdz brīdim, kamēr tiek aizstāts vai atgriežas attiecīgais Eiropas prokurors. Kolēģija pēc pieprasījuma var pagarināt minēto laikposmu, ja tas ir nepieciešams. Pagaidu aizstāšanas mehānismus un kārtību nosaka un regulē ar EPPO reglamentu.

17. pants

Eiropas deleģēto prokuroru iecelšana un atbrīvošana no amata

1. Kolēģija pēc Eiropas galvenā prokurora priekšlikuma ieceļ dalībvalstu nominētos Eiropas deleģētos prokurorus. Kolēģija var noraidīt nominētu personu, ja tā neatbilst 2. punktā minētajiem kritērijiem. Eiropas deleģētos prokurorus ieceļ uz piecu gadu termiņu, kurš ir atjaunojams.

2. Eiropas deleģētie prokurori – kopš brīža, kad viņi tiek iecelti par Eiropas deleģētajiem prokuroriem, līdz atbrīvošanai no amata – ir to attiecīgo dalībvalstu prokuratūras vai tiesu iestāžu locekļi, kuras viņus ir izvirzījušas. Viņu neatkarība ir neapšaubāma, un viņiem ir nepieciešamā kvalifikācija un atbilstoša praktiskā pieredze saistībā ar attiecīgo valstu tiesību sistēmām.

3. Kolēģija Eiropas deleģēto prokuroru atbrīvo no amata, ja tā konstatē, ka viņš vairs neatbilst 2. punktā izklāstītajām prasībām, nespēj pildīt savus pienākumus vai ir vainīgs smagā pārkāpumā.

4. Ja dalībvalsts nolemj atbrīvot no amata vai saukt pie disciplināras atbildības valsts prokuroru, kas ir iecelts par Eiropas deleģēto prokuroru, tādu iemeslu dēļ, kuri nav saistīti ar viņa pienākumiem saskaņā ar šo regulu, tā – pirms šādi rīkoties – informē Eiropas galveno prokuroru. Dalībvalsts bez Eiropas galvenā prokurora piekrišanas nedrīkst atbrīvot no amata vai saukt pie disciplināras atbildības Eiropas deleģēto prokuroru tādu iemeslu dēļ, kuri saistīti ar viņa pienākumiem saskaņā ar šo regulu. Ja Eiropas galvenais prokurors nesniedz piekrišanu, attiecīgā dalībvalsts var lūgt Kolēģiju izskatīt šo jautājumu.

5. Ja Eiropas deleģētais prokurors atkāpjas no amata, ja viņa pakalpojumi vairs nav nepieciešami EPPO pienākumu pildīšanai vai ja viņš tiek atbrīvots no amata vai atstāj amatu jebkādu citu iemeslu dēļ, attiecīgā dalībvalsts nekavējoties informē Eiropas galveno prokuroru un vajadzības gadījumā izvirza citu prokuroru, kas jāieceļ par jauno Eiropas deleģēto prokuroru saskaņā ar 1. punktu.

18. pants

Administratīvā direktora statuss

1. Administratīvo direktoru pieņem darbā kā EPPO pagaidu darbinieku saskaņā ar Nodarbināšanas kārtības 2. panta a) punktu.

2. Administratīvo direktoru ieceļ Kolēģija no Eiropas galvenā prokurora ierosināto kandidātu saraksta pēc atklātas un pārredzamas atlases procedūras saskaņā ar EPPO reglamentu. Lai noslēgtu administratīvā direktora līgumu, EPPO pārstāv Eiropas galvenais prokurors.

3. Administratīvā direktora pilnvaru termiņš ir četri gadi. Līdz minētā termiņa beigām Kolēģija veic novērtējumu, kurā ņem vērā administratīvā direktora darbības rezultātu izvērtējumu.

4. Kolēģija, rīkojoties pēc Eiropas galvenā prokurora priekšlikuma, kurā ņemts vērā 3. punktā minētais novērtējums, var pagarināt administratīvā direktora pilnvaru termiņu vienu reizi uz laikposmu, kas nepārsniedz četrus gadus.

5. Administratīvais direktors, kura pilnvaru termiņš ir pagarināts, kopējā termiņa beigās nedrīkst piedalīties citā atlases procedūrā uz to pašu amatu.

6. Administratīvais direktors atskaitās Eiropas galvenajam prokuroram un Kolēģijai.

7. Administratīvo direktoru var atbrīvot no amata EPPO ar Kolēģijas lēmumu, ko tā pieņem, pamatojoties uz tās locekļu divu trešdaļu vairākuma balsojumu un neskarot Civildienesta noteikumos un nodarbināšanas kārtībā paredzētos noteikumus, kas piemērojami līguma izbeigšanai.

19. pants

Administratīvā direktora pienākumi

1. Administratīvām un budžeta vajadzībām EPPO vada tās administratīvais direktors.

2. Neskarot Kolēģijas vai Eiropas galvenā prokurora pilnvaras, administratīvais direktors, pildot savus pienākumus, ir neatkarīgs un nelūdz un nepieņem nevienas valdības vai kādas citas struktūras norādījumus.

3. Administratīvais direktors ir EPPO juridiskais pārstāvis administratīvos un budžeta nolūkos. Administratīvais direktors nodrošina EPPO budžeta izpildi.

4. Administratīvais direktors ir atbildīgs par EPPO uzdoto administratīvo uzdevumu īstenošanu, jo īpaši par: a) EPPO ikdienas darba vadību un personāla pārvaldību; b) Eiropas galvenā prokurora vai Kolēģijas pieņemto lēmumu īstenošanu; c) gada un daudzgadu plānošanas dokumenta priekšlikuma sagatavošanu un iesniegšanu Eiropas galvenajam prokuroram; d) gada un daudzgadu plānošanas dokumentu īstenošanu un ziņošanu Kolēģijai par to īstenošanu; e) EPPO darbību gada ziņojuma administratīvo un budžeta daļu sagatavošanu; f) rīcības plāna sagatavošanu, reaģējot uz secinājumiem, kuri izriet no iekšējās vai ārējās revīzijas ziņojumiem, izvērtējumiem un izmeklēšanām, tostarp Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāja un OLAF veiktiem, un ziņošanu divreiz gadā tiem un Kolēģijai; g) EPPO iekšējas krāpšanas apkarošanas stratēģijas sagatavošanu un tās iesniegšanu Kolēģijai apstiprināšanai; h) EPPO piemērojamo finanšu noteikumu projekta priekšlikuma sagatavošanu un iesniegšanu Eiropas galvenajam prokuroram; i) EPPO ieņēmumu un izdevumu tāmes projekta priekšlikuma sagatavošanu un iesniegšanu Eiropas galvenajam prokuroram; j) nepieciešamā administratīvā atbalsta sniegšanu, lai sekmētu EPPO operatīvo darbu; k) atbalsta sniegšanu Eiropas galvenajam prokuroram un Eiropas galvenā prokurora vietniekiem viņu pienākumu veikšanā.

20. pants

EPPO pagaidu administratīvā kārtība

1. Pamatojoties uz pagaidu budžeta apropriācijām, kas piešķirtas Komisijas budžetā, Komisija ir atbildīga par EPPO izveidi un tās sākotnējo administratīvo darbību, līdz EPPO ir spēja īstenot pašai savu budžetu. Tālab Komisija: a) pēc konsultācijām ar Padomi var iecelt Komisijas amatpersonu, kas darbojas kā pagaidu administratīvais direktors un pilda administratīvajam direktoram uzticētos pienākumus – tostarp pilnvaras, kas ar Civildienesta noteikumiem un nodarbināšanas kārtību piešķirtas iecēlējinstitūcijai saistībā ar EPPO administratīvo personālu, – attiecībā uz visām amata vietām, kuras jāaizpilda, pirms administratīvais direktors sāk pildīt savus pienākumus saskaņā ar18. pantu; b) var piedāvāt palīdzību EPPO, jo īpaši, norīkojot ierobežotu skaitu Komisijas ierēdņu, kas nepieciešami, lai pagaidu administratīvā direktora atbildībā veiktu EPPO administratīvās darbības.

2. Pagaidu administratīvais direktors var atļaut veikt visus maksājumus, ko sedz EPPO budžetā iekļautās apropriācijas, un var noslēgt līgumus, tostarp darbinieku līgumus.

3. Tiklīdz Kolēģija sāk pildīt savus pienākumus saskaņā ar 9. panta 1. punktu, pagaidu administratīvais direktors pilda savus pienākumus saskaņā ar 18. pantu. Pagaidu administratīvais direktors minētās funkcijas beidz pildīt, tiklīdz administratīvais direktors ir sācis pildīt savus pienākumus pēc tam, kad Kolēģija viņu ir iecēlusi saskaņā ar 18. pantu.

4. Kamēr Kolēģija nav sākusi pildīt savus pienākumus saskaņā ar 9. panta 1. punktu, Komisija pilda savas šajā pantā izklāstītās funkcijas, konsultējoties ar ekspertu grupu, ko veido dalībvalstu pārstāvji.







3. IEDAĻA

EPPO reglaments

21. pants

EPPO reglaments

1. EPPO darba organizāciju nosaka tās reglaments.

2. Kad EPPO ir izveidota, Eiropas galvenais prokurors bez kavēšanās sagatavo EPPO reglamenta priekšlikumu, kas Kolēģijai jāpieņem ar divu trešdaļu balsu vairākumu.

3. Grozījumus EPPO reglamentā var ierosināt ikviens Eiropas prokurors, un tos pieņem, ja Kolēģija tā izlemj ar divu trešdaļu balsu vairākumu.







IV NODAĻA

EPPO KOMPETENCE UN KOMPETENCES ĪSTENOŠANA







1. IEDAĻA

EPPO kompetence

22. pants

EPPO materiāltiesiskā kompetence

1. EPPO kompetencē ir noziedzīgie nodarījumi, kas skar Savienības finanšu intereses un kas paredzēti Direktīvā (ES) 2017/1371, kuru īsteno ar valsts tiesību aktiem, neatkarīgi no tā, vai tādu pašu noziedzīgu rīcību varētu klasificēt kā cita veida nodarījumu saskaņā ar valsts tiesību aktiem. Attiecībā uz nodarījumiem, kas minēti 3. panta 2. punkta d) apakšpunktā Direktīvā (ES) 2017/1371, ko īsteno ar valsts tiesību aktiem, EPPO ir kompetenta vienīgi tad, ja tīšai darbībai vai bezdarbībai, kā paredzēts minētajā noteikumā, ir saikne ar divu vai vairāk dalībvalstu teritoriju un kopējais kaitējums ir vismaz EUR 10 miljoni.

2. EPPO kompetencē ir arī nodarījumi saistībā ar līdzdalību noziedzīgā organizācijā, kā definēts Pamatlēmumā 2008/841/TI, ko īsteno ar valsts tiesību aktiem, ja šādas noziedzīgas organizācijas noziedzīgās darbības galvenais nolūks ir izdarīt kādu no 1. punktā minētajiem nodarījumiem.

3. EPPO kompetencē ir arī jebkādi citi noziedzīgi nodarījumi, kas ir nesaraujami saistīti ar šā panta 1. punkta darbības jomā esošu noziedzīgu rīcību. Kompetenci attiecībā uz šādiem noziedzīgiem nodarījumiem var īstenot tikai saskaņā ar 25. panta 3. punktu.

4. EPPO kompetencē nekādā gadījumā nav noziedzīgi nodarījumi, kas attiecas uz valstu tiešajiem nodokļiem, tostarp nodarījumi, kas nesaraujami ar tiem saistīti. Šī regula neietekmē dalībvalstu nodokļu administrācijas struktūru un darbību.

23. pants

EPPO teritoriālā un personāla kompetence

EPPO kompetencē ir 22. pantā minētie nodarījumi, ja:

a) šādi nodarījumi ir pilnībā vai daļēji izdarīti vienas vai vairāku dalībvalstu teritorijā;

b) šādus nodarījumus izdarījis kādas dalībvalsts valstspiederīgais ar noteikumu, ka dalībvalstij ir jurisdikcija attiecībā uz šādiem nodarījumiem, kad tie izdarīti ārpus tās teritorijas; vai

c) šādus nodarījumus ārpus a) punktā minētajām teritorijām izdarījusi persona, uz kuru nodarījuma izdarīšanas brīdī attiecās Civildienesta noteikumi vai Nodarbināšanas kārtība, ar noteikumu, ka dalībvalstij ir jurisdikcija attiecībā uz šādiem nodarījumiem, kad tie izdarīti ārpus tās teritorijas.







2. IEDAĻA

EPPO kompetences īstenošana

24. pants

Informācijas ziņošana, reģistrēšana un pārbaude

1. Savienības iestādes, struktūras, biroji un aģentūras un tās dalībvalstu iestādes, kas ir kompetentas saskaņā ar piemērojamajiem valsts tiesību aktiem, bez liekas kavēšanās EPPO ziņo par jebkādu noziedzīgu rīcību, kas varētu būt tās kompetencē saskaņā ar 22. pantu un 25. panta 2. un 3. punktu.

2. Ja dalībvalsts tiesu vai tiesībaizsardzības iestāde sāk izmeklēt noziedzīgu nodarījumu, kas varētu būt EPPO kompetencē saskaņā ar 22. pantu, 25. panta 2. un 3. punktu, vai ja kādā brīdī pēc izmeklēšanas uzsākšanas dalībvalsts kompetentajai tiesu vai tiesībaizsardzības iestādei kļūst skaidrs, ka izmeklēšana attiecas uz šādu nodarījumu, minētā iestāde bez liekas kavēšanās informē EPPO , lai tā varētu izlemt, vai īstenot pārņemšanas tiesības saskaņā ar 27. pantu.

3. Ja dalībvalsts tiesu vai tiesībaizsardzības iestāde sāk izmeklēt noziedzīgu nodarījumu, kā definēts 22. pantā, un uzskata, ka EPPO saskaņā ar 25. panta 3. punktu varētu neīstenot savu kompetenci, tā par to informē EPPO .

4. Ziņojumā ietver vismaz šādus datus: faktu aprakstu, tostarp izvērtējumu par kaitējumu, kas ir radīts vai ko var radīt, iespējamo juridisko kvalifikāciju un jebkādu pieejamu informāciju par varbūtējiem cietušajiem, aizdomās turētajiem un jebkādām citām iesaistītām personām.

5. EPPO saskaņā ar šā panta 1. un 2. punktu informē arī tajos gadījumos, kad nav iespējams izvērtēt, vai ir izpildīti 25. panta 2. punktā noteiktie kritēriji.

6. EPPO sniegto informāciju reģistrē un pārbauda saskaņā ar savu reglamentu. Pārbaudē izvērtē, vai, balstoties uz informāciju, kas sniegta saskaņā ar 1. un 2. pantu, ir pamats sākt izmeklēšanu vai īstenot pārņemšanas tiesības.

7. Ja pēc pārbaudes EPPO nolemj, ka nav pamata sākt izmeklēšanu saskaņā ar 26. pantu vai īstenot pārņemšanas tiesības saskaņā ar 27. pantu, iemeslus norāda lietu pārvaldības sistēmā.

EPPO informē iestādi, kas saskaņā ar 1. vai 2. punktu ziņoja par noziedzīgo rīcību, kā arī šajā noziegumā cietušos un, ja tas paredzēts valsts tiesību aktos, citas personas, kas ziņoja par noziedzīgo rīcību.

8. Ja EPPO rīcībā nonāk ziņas, ka var būt izdarīts noziedzīgs nodarījums, kas nav EPPO kompetencē, tā bez liekas kavēšanās informē kompetentās valsts iestādes un pārsūta tām visus attiecīgos pierādījumus.

9. Konkrētos gadījumos EPPO var pieprasīt būtisku papildinformāciju, kas ir pieejama Savienības iestādēm, struktūrām, birojiem un aģentūrām un dalībvalstu iestādēm. Pieprasītā informācija var attiekties uz pārkāpumiem, kuri ir radījuši kaitējumu tādām Savienības finanšu interesēm, kas nav EPPO kompetencē saskaņā ar 25. panta 2. punktu.

10. EPPO var pieprasīt citu informāciju, lai Kolēģija saskaņā ar 9. panta 2. punktu varētu izdot vispārējas pamatnostādnes par to, kā interpretēt pienākumu informēt EPPO par lietām, kas ietilpst 25. panta 2. punkta darbības jomā.

25. pants

EPPO kompetences īstenošana

1. EPPO savu kompetenci īsteno, vai nu sākot izmeklēšanu saskaņā ar 26. pantu, vai arī nolemjot īstenot pārņemšanas tiesības saskaņā ar 27. pantu. Ja EPPO nolemj īstenot savu kompetenci, kompetentās valsts iestādes attiecībā uz šo pašu noziedzīgo rīcību savu kompetenci neīsteno.

2. Ja noziedzīgs nodarījums, kas ir 22. panta darbības jomā, ir radījis vai var radīt tādu kaitējumu Savienības finanšu interesēm, kas ir mazāks par EUR 10 000 , EPPO var īstenot savu kompetenci tikai tad, ja: a) lieta izraisa tādas sekas Savienības līmenī, kuru dēļ izmeklēšana ir jāveic EPPO; vai b) pastāv aizdomas, ka minēto nodarījumu varētu būt izdarījuši Savienības ierēdņi vai citi darbinieki, vai iestāžu locekļi.

Attiecīgā gadījumā EPPO apspriežas ar kompetentajām valsts iestādēm vai Savienības struktūrām, lai konstatētu, vai ir izpildīti pirmās daļas a) un b) apakšpunktā izklāstītie kritēriji.

3. EPPO atturas izmantot savu kompetenci attiecībā uz jebkādiem nodarījumiem, kas ir 22. panta darbības jomā, un pēc apspriešanās ar kompetentajām valsts iestādēm bez liekas kavēšanās nodod tām minēto lietu saskaņā ar 34. pantu, ja: a) maksimālais sods, kas valsts tiesību aktos paredzēts par nodarījumu, kurš ietilpst 22. panta 1. punkta darbības jomā, ir vienāds ar vai mazāks par maksimālo sodu, kas paredzēts par 22. panta 3. punktā minēto nesaraujami saistīto nodarījumu, ja vien pēdējais minētais nodarījums nav bijis izšķirīgs, lai izdarītu nodarījumu, kurš ietilpst 22. panta 1. punkta darbības jomā; vai b) ir pamats uzskatīt, ka kaitējums, ko nodarījums ir radījis vai var radīt Savienības finanšu interesēm, kā minēts 22. pantā, nav lielāks par kaitējumu, kas ir radīts vai var tikt radīts citam cietušajam.

Šā punkta pirmās daļas b) apakšpunktu nepiemēro nodarījumiem, kas minēti 3. panta 2. punkta a), b) un d) apakšpunktā Direktīvā (ES) 2017/1371, kuru īsteno ar valsts tiesību aktiem.

4. EPPO ar kompetento valsts iestāžu piekrišanu var īstenot savu kompetenci attiecībā uz 22. pantā minētajiem nodarījumiem gadījumos, kas citkārt būtu izslēgti šā panta 3. punkta b) apakšpunkta piemērošanas dēļ, ja šķiet, ka EPPO ir labākas iespējas veikt izmeklēšanu vai kriminālvajāšanu.

5. EPPO bez liekas kavēšanās kompetentās valsts iestādes informē par lēmumu īstenot vai atturēties īstenot savu kompetenci.

6. Ja EPPO un valstu kriminālvajāšanas iestādēm ir domstarpības par to, vai noziedzīgā rīcība ir 22. panta 2. vai 3. punkta vai 25. panta 2. vai 3. punkta darbības jomā, valsts iestādes, kas ir kompetentas lemt par kompetenču sadalījumu attiecībā uz kriminālvajāšanu valsts līmenī, nolemj, kā kompetencē ir izmeklēt minēto lietu. Dalībvalstis precizē valsts iestādi, kas pieņems lēmumu par kompetences sadalījumu.







V NODAĻA

NOTEIKUMI PAR IZMEKLĒŠANU, IZMEKLĒŠANAS PASĀKUMIEM, KRIMINĀLVAJĀŠANU UN KRIMINĀLVAJĀŠANAS ALTERNATĪVĀM







1. IEDAĻA

Noteikumi par izmeklēšanu

26. pants

Izmeklēšanas uzsākšana un kompetenču sadalījums EPPO

1. Ja saskaņā ar piemērojamajiem valsts tiesību aktiem ir pamatots iemesls uzskatīt, ka tiek vai ir ticis izdarīts nodarījums, kas ir EPPO kompetencē, Eiropas deleģētais prokurors dalībvalstī, kuras kompetencē saskaņā ar tās valsts tiesību aktiem ir minētais nodarījums, neskarot noteikumus 25. panta 2. un 3. punktā izklāstītos noteikumus, uzsāk izmeklēšanu un atzīmē to lietu pārvaldības sistēmā.

2. Ja EPPO pēc pārbaudes saskaņā ar 24. panta 6. punktu nolemj uzsākt izmeklēšanu, tā bez liekas kavēšanās informē iestādi, kura ziņoja par noziedzīgo rīcību saskaņā ar 24. panta 1. vai 2. punktu.

3. Ja Eiropas deleģētais prokurors nav uzsācis izmeklēšanu, Pastāvīgā palāta, kurai lieta piešķirta, ievērojot 1. punktā izklāstītos nosacījumus, uzdod Eiropas deleģētajam prokuroram uzsākt izmeklēšanu.

4. Lietu parasti ierosina un izskata Eiropas deleģētais prokurors no tās dalībvalsts, kura ir attiecīgās noziedzīgās rīcības centrālā vieta, vai, ja ir izdarīti vairāki EPPO kompetencē esoši saistīti nodarījumi, – no tās dalībvalsts, kurā izdarīta liela šo nodarījumu daļa. Eiropas deleģētais prokurors no citas dalībvalsts, kurai ir jurisdikcija attiecībā uz lietu, izmeklēšanu var uzsākt, vai arī no kompetentās Pastāvīgās palātas saņemt uzdevumu to uzsākt vienīgi tādā gadījumā, ja atkāpe no iepriekšējā teikumā izklāstītā noteikuma ir pienācīgi pamatota, ņemot vērā šādus kritērijus prioritārā secībā: a) aizdomās turētā vai apsūdzētā pastāvīgā dzīvesvieta; b) aizdomās turētā vai apsūdzētā valstspiederība; c) vieta, kurā ir radies galvenais finansiālais kaitējums.

5. Līdz tiek pieņemts lēmums par kriminālvajāšanas sākšanu saskaņā ar 36. pantu, kompetentā Pastāvīgā palāta lietā, uz kuru attiecas vairāk nekā vienas dalībvalsts jurisdikcija, apspriedusies ar attiecīgajiem Eiropas prokuroriem un/vai Eiropas deleģētajiem prokuroriem, var nolemt: a) nodot lietu Eiropas deleģētajam prokuroram citā dalībvalstī; b) apvienot vai sadalīt lietas un katrā lietā izvēlēties Eiropas deleģēto prokuroru, kurš ar to nodarbojas;

ja šādi lēmumi ir vispārējās tiesiskuma interesēs un saskan ar kritērijiem, kas atbilstoši šā panta 4. punktam ir pamats tā Eiropas deleģētā prokurora izvēlei, kurš nodarbojas ar lietu.

6. Kad Pastāvīgā palāta pieņem lēmumu nodot, apvienot vai sadalīt lietu, tā pienācīgi ņem vērā to, kādā posmā tobrīd ir izmeklēšana.

7. EPPO bez liekas kavēšanās kompetentās valsts iestādes informē par jebkādu lēmumu sākt izmeklēšanu.

27. pants

Pārņemšanas tiesības

1. Pēc tam, kad ir saņemta visa attiecīgā informācija saskaņā ar 24. panta 2. punktu, EPPO pēc iespējas drīz, bet ne vēlāk kā piecas dienas pēc minētās informācijas saņemšanas no valsts iestādēm, pieņem lēmumu, vai īstenot pārņemšanas tiesības, un par šo lēmumu informē minētās valsts iestādes. Konkrētos gadījumos Eiropas galvenais prokurors var pieņemt motivētu lēmumu minēto termiņu pagarināt par laikposmu, kas nepārsniedz piecas dienas, un viņš par to attiecīgi informē minētās valsts iestādes.

2. Šā panta 1. punktā minēto termiņu laikā valsts iestādes atturas pieņemt jebkādus lēmumus saskaņā ar valsts tiesību aktiem, kas EPPO var liegt izmantot pārņemšanas tiesības.

Minētās valsts iestādes veic jebkādus steidzamus pasākumus, kas nepieciešami, saskaņā ar valsts tiesību aktiem, lai nodrošinātu efektīvu izmeklēšanu un kriminālvajāšanu.

3. Ja EPPO kādā citādā veidā, nevis no 24. panta 2. punktā minētās informācijas, kļūst zināms fakts, ka kādas dalībvalsts kompetentās iestādes jau ir uzsākušas izmeklēt noziedzīgu nodarījumu, kas varētu būt tās kompetencē, tā nekavējoties informē šīs iestādes. Pēc tam, kad EPPO ir pienācīgi saņēmusi informāciju saskaņā ar 24. panta 2. punktu, tā pieņem lēmumu par to, vai īstenot pārņemšanas tiesības. Minēto lēmumu pieņem šā panta 1. punktā noteiktajos termiņos.

4. Pirms EPPO pieņem lēmumu par to, vai īstenot pārņemšanas tiesības, tā attiecīgā gadījumā apspriežas ar attiecīgās dalībvalsts kompetentajām iestādēm.

5. Ja EPPO īsteno pārņemšanas tiesības, dalībvalstu kompetentās iestādes lietas materiālus pārsūta EPPO un atturas no turpmāku izmeklēšanas darbību veikšanas attiecībā uz šo pašu nodarījumu.

6. Šajā pantā paredzētās pārņemšanas tiesības var īstenot Eiropas deleģētais prokurors no jebkuras dalībvalsts, kuras kompetentās iestādes ir sākušas izmeklēt nodarījumu, kas ir 22. un 23. panta darbības jomā.

Ja Eiropas deleģētais prokurors, kas ir saņēmis informāciju saskaņā ar 24. panta 2. punktu, nolemj neīstenot pārņemšanas tiesības, viņš ar savas dalībvalsts Eiropas prokurora starpniecību informē kompetento Pastāvīgo palātu, lai šī Pastāvīgā palāta varētu pieņemt lēmumu saskaņā ar 10. panta 4. punktu.

7. Ja EPPO ir atturējusies īstenot savu kompetenci, tā bez liekas kavēšanās informē kompetentās valsts iestādes. Kompetentās valsts iestādes procesa laikā jebkurā brīdī EPPO informē par jebkādiem jauniem faktiem, kas EPPO varētu dot pamatu pārskatīt savu lēmumu neīstenot kompetenci.

Pēc šādas informācijas saņemšanas EPPO var īstenot pārņemšanas tiesības, ja valsts izmeklēšana jau nav pabeigta un ja apsūdzība nav iesniegta tiesai. Minēto lēmumu pieņem 1. punktā noteiktajā termiņā.

8. Ja attiecībā uz nodarījumiem, kuri ir radījuši vai var radīt tādu kaitējumu Savienības finanšu interesēm, kas ir mazāks par EUR 100 000 , Kolēģija uzskata, ka, atsaucoties uz nodarījuma smaguma pakāpi vai procesa sarežģītību konkrētajā lietā, nav vajadzības veikt izmeklēšanu vai kriminālvajāšanu Savienības līmenī, tā saskaņā ar 9. panta 2. punktu izdod vispārīgas pamatnostādnes, kas ļauj Eiropas deleģētajam prokuroram neatkarīgi un bez liekas kavēšanās izlemt nepārņemt lietu.

Pamatnostādnēs ar visu vajadzīgo detalizēto informāciju – nosakot skaidrus kritērijus – precizē apstākļus, uz kuriem tās attiecas, sevišķi ņemot vērā nodarījuma raksturu, situācijas steidzamību un kompetento valsts iestāžu apņemšanos veikt visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai pilnībā atlīdzinātu Savienības finanšu interesēm nodarīto kaitējumu.

9. Lai nodrošinātu pamatnostādņu saskaņotu piemērošanu, Eiropas deleģētais prokurors kompetento Pastāvīgo palātu informē par katru lēmumu, kas pieņemts saskaņā ar 8. punktu, un katra Pastāvīgā palāta Kolēģijai ik gadus ziņo par pamatnostādņu piemērošanu.

28. pants

Izmeklēšanas veikšana

1. Eiropas deleģētais prokurors, kurš nodarbojas ar lietu, saskaņā ar šo regulu un valsts tiesību aktiem var izmeklēšanas pasākumus un citus pasākumus veikt vai nu pats, vai uzdot to savas dalībvalsts kompetentajām iestādēm. Minētās iestādes saskaņā ar valsts tiesību aktiem nodrošina, lai visi norādījumi tiktu ievēroti, un apņemas veikt tām uzticētos pasākumus. Eiropas pilnvarotais prokurors, kurš nodarbojas ar lietu, saskaņā ar EPPO reglamentā paredzētajiem noteikumiem ar lietu pārvaldības sistēmas starpniecību ziņo kompetentajam Eiropas prokuroram un Pastāvīgajai palātai par jebkādiem nozīmīgiem pavērsieniem attiecīgajā lietā.

2. Jebkurā EPPO veiktas izmeklēšanas posmā kompetentās valsts iestādes veic tādus steidzamus pasākumus saskaņā ar valsts tiesību aktiem, kuri vajadzīgi, lai nodrošinātu efektīvu izmeklēšanu, pat ja tās nerīkojas saskaņā ar konkrētu norādījumu, ko devis Eiropas deleģētais prokurors, kurš nodarbojas ar lietu. Valsts iestādes bez liekas kavēšanās informē Eiropas deleģēto prokuroru, kurš nodarbojas ar lietu, par to veiktajiem steidzamajiem pasākumiem.

3. Kompetentā Pastāvīgā palāta, pamatojoties uz uzraugošā Eiropas prokurora izteiktu priekšlikumu, var nolemt lietu nodot citam Eiropas deleģētajam prokuroram tajā pašā dalībvalstī, ja Eiropas deleģētais prokurors, kurš nodarbojas ar lietu: a) nevar veikt izmeklēšanu vai kriminālvajāšanu; vai b) neievēro kompetentās Pastāvīgās palātas vai Eiropas prokurora sniegtos norādījumus.

4. Izņēmuma gadījumos, kad ir saņemts kompetentās Pastāvīgās palātas apstiprinājums, uzraugošais Eiropas prokurors var pieņemt motivētu lēmumu pats personīgi veikt izmeklēšanu, vai nu izmeklēšanas pasākumus un citu pasākumus veicot pats personīgi, vai arī uzdodot tos savas dalībvalsts kompetentajām iestādēm, ja tas šķiet nepieciešams izmeklēšanas vai kriminālvajāšanas efektivitātes interesēs, pamatojoties uz vienu vai vairākiem turpmāk minētajiem kritērijiem: a) nodarījuma smagums, jo īpaši ņemot vērā tā iespējamo ietekmi Savienības līmenī; b) ja izmeklēšana attiecas uz Savienības ierēdņiem vai pārējiem darbiniekiem vai Savienības iestāžu locekļiem; c) gadījumā, ja nedarbojas 3. punktā paredzētais nodošanas mehānisms.

Šādos izņēmuma apstākļos dalībvalstis nodrošina, ka Eiropas prokuroram ir tiesības uzdot vai lūgt veikt izmeklēšanas pasākumus un citus pasākumus un ka viņam ir visas Eiropas deleģētā prokurora pilnvaras, atbildība un pienākumi saskaņā ar šo regulu un valsts tiesību aktiem.

Kompetentās valsts iestādes un Eiropas deleģētie prokurori, kuri ir iesaistīti lietā, tiek bez liekas kavēšanās informēti par lēmumu, kas pieņemts saskaņā ar šo punktu.

29. pants

Privilēģiju vai imunitātes atcelšana

1. Ja EPPO izmeklēšanā ir iesaistītas personas, kuru privilēģijas vai imunitāte ir aizsargāta ar valsts tiesību aktiem, un šādas privilēģijas vai imunitāte traucē veikt konkrēto izmeklēšanu, Eiropas galvenais prokurors iesniedz motivētu rakstisku pieprasījumu par to atcelšanu saskaņā ar minētajos valsts tiesību aktos noteiktajām procedūrām.

2. Ja EPPO izmeklēšanā ir iesaistītas personas, kuru privilēģijas vai imunitāte ir aizsargāta ar Savienības tiesību aktiem, jo īpaši saskaņā ar Protokolu par Eiropas Savienības privilēģijām un imunitāti, un šādas privilēģijas vai imunitāte traucē veikt konkrēto izmeklēšanu, Eiropas galvenais prokurors iesniedz motivētu rakstisku pieprasījumu par to atcelšanu saskaņā ar Savienības tiesību aktos noteiktajām procedūrām.







2. IEDAĻA

Noteikumi par izmeklēšanas pasākumiem un citiem pasākumiem

30. pants

Izmeklēšanas pasākumi un citi pasākumi

1. Vismaz gadījumos, kad par izmeklēto nodarījumu maksimālais sods ir brīvības atņemšana uz vismaz četriem gadiem, dalībvalstis nodrošina, ka Eiropas deleģētajiem prokuroriem ir tiesības uzdot vai lūgt šādus izmeklēšanas pasākumus: a) pārmeklēt jebkuras telpas, teritorijas, transportlīdzekļus, privātmājas, apģērbu un jebkuru citu personisko īpašumu vai datorsistēmu un veikt jebkādus aizsardzības pasākumus, kas vajadzīgi, lai saglabātu to integritāti vai nepieļautu pierādījumu zudumu vai sabojāšanu; b) pieprasīt iesniegt jebkādu attiecīgu priekšmetu vai dokumentu vai nu tā sākotnējā formātā, vai kādā citā noteiktā formātā; c) pieprasīt iesniegt datorā glabātus šifrētus vai atšifrētus datus to sākotnējā vai kādā citā noteiktā formātā, tostarp banku kontu datus un informācijas plūsmas datus, izņemot datus, kas konkrēti saglabāti saskaņā ar valsts tiesību aktiem, ievērojot Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/58/EK ( 2 ) 15. panta 1. punkta otro teikumu; d) iesaldēt nozieguma rīkus vai noziedzīgi iegūtus līdzekļus, tostarp aktīvus, par kuriem paredzams, ka tos varētu konfiscēt lietas izskatīšanas tiesa, ja ir pamats uzskatīt, ka minēto nozieguma rīku vai noziedzīgi iegūtus līdzekļu īpašnieks, valdītājs vai tos kontrolējošā persona centīsies traucēt sprieduma par konfiskāciju izpildi; e) pārtvert elektroniskos sakarus, kuri sūtīti aizdomās turētajam vai apsūdzētajam un kurus sūtījis aizdomās turētais vai apsūdzētais, jebkādos elektronisko sakaru līdzekļos, ko izmanto aizdomās turētais vai apsūdzētais; f) ar tehniskiem līdzekļiem noteikt objekta atrašanās vietu un izsekot to, tostarp preču kontrolētas piegādes.

2. Neskarot 29. pantu, uz šā panta 1. punktā izklāstītajiem izmeklēšanas pasākumiem var attiecināt nosacījumus saskaņā ar piemērojamiem valsts tiesību aktiem, ja valsts tiesību akti satur konkrētus ierobežojumus, kas ir piemērojami konkrētām tādu personu vai speciālistu kategorijām, kuriem ir juridiski saistošs pienākums ievērot konfidencialitāti.

3. Uz izmeklēšanas pasākumiem, kas izklāstīti šā panta 1. punkta c), e) un f) apakšpunktā, var attiecināt papildu nosacījumus, tostarp ierobežojumus, kas paredzēti piemērojamos valsts tiesību aktos. Jo īpaši dalībvalstis var ierobežot šā panta 1. punkta e) un f) apakšpunkta piemērošanu un to piemērot tikai konkrētiem smagiem nodarījumiem. Dalībvalsts, kura iecerējusi izmantot šādu ierobežojumu, paziņo EPPO attiecīgo sarakstu ar konkrētiem smagiem noziegumiem saskaņā ar 117. pantu.

4. Eiropas deleģētajiem prokuroriem ir tiesības lūgt vai uzdot veikt jebkādus citus pasākumus savās dalībvalstīs, kas prokuroriem ir pieejami līdzīgos gadījumos konkrētajā valstī saskaņā ar valsts tiesību aktiem, papildus 1. punktā minētajiem pasākumiem.

5. Eiropas deleģētie prokurori 1. un 2. punktā minētos pasākumus var uzdot tikai tad, ja ir pamatots iemesls uzskatīt, ka konkrētais pasākums varētu sniegt izmeklēšanai noderīgu informāciju vai pierādījumus, un ja nav pieejams mazāk ierobežojošs pasākums, ar kuru var sasniegt to pašu mērķi. Pasākumu īstenošanas procedūras un kārtību reglamentē piemērojamie valsts tiesību akti.

31. pants

Pārrobežu izmeklēšanas

1. Eiropas deleģētie prokurori rīkojas ciešā sadarbībā, sniedzot savstarpēju atbalstu un regulāri savstarpēji apspriežoties pārrobežu lietās. Ja pasākums ir jāīsteno dalībvalstī, kas nav tā Eiropas deleģētā prokurora dalībvalsts, kurš nodarbojas ar lietu, minētais Eiropas deleģētais prokurors lemj par vajadzīgā pasākuma pieņemšanu un to uzdod Eiropas deleģētajam prokuroram, kas atrodas dalībvalstī, kurā šis pasākums ir jāveic.

2. Eiropas deleģētais prokurors, kurš nodarbojas ar lietu, var uzdot jebkādus pasākumus, kas viņam ir pieejami saskaņā ar 30. pantu. Šādu pasākumu pamatošanu un pieņemšanu reglamentē tā Eiropas deleģētā prokurora dalībvalsts tiesību akti, kurš nodarbojas ar lietu. Ja Eiropas deleģētais prokurors, kurš nodarbojas ar lietu, izmeklēšanas pasākumu uzdod veikt vienam vai vairākiem Eiropas deleģētajiem prokuroriem no citas dalībvalsts, viņš vienlaikus par to ziņo savam uzraugošajam Eiropas prokuroram.

3. Ja saskaņā ar asistējošā Eiropas deleģētā prokurora dalībvalsts tiesību aktiem šim pasākumam ir vajadzīga tiesas atļauja, asistējošais Eiropas deleģētais prokurors šādu atļauju saņem saskaņā ar minētās dalībvalsts tiesību aktiem.

Ja tiesas atļauja uzdotajam pasākumam tiek atteikta, Eiropas deleģētais prokurors, kurš nodarbojas ar lietu, pasākuma uzdevumu atsauc.

Tomēr, ja asistējošā Eiropas deleģētā prokurora dalībvalsts tiesību aktos netiek prasīta šāda tiesas atļauja, bet tāda tiek prasīta tā Eiropas deleģētā prokurora dalībvalsts tiesību aktos, kurš nodarbojas ar lietu, šādu atļauju saņem pēdējais minētais Eiropas deleģētais prokurors un iesniedz kopā ar pasākuma uzdevumu.

4. Asistējošais Eiropas deleģētais prokurors veic uzdoto pasākumu vai arī uzdod to veikt kompetentajai valsts iestādei.

5. Ja asistējošais Eiropas deleģētais prokurors uzskata, ka: a) pasākuma uzdevums ir nepilnīgs vai ietver acīmredzamu būtisku kļūdu; b) pamatotu un objektīvu iemeslu dēļ pasākumu nevar veikt laikposmā, kas noteikts pasākuma uzdevumā; c) ar alternatīvu, bet mazāk ierobežojošu pasākumu var sasniegt tādu pašu rezultātu kā ar uzdoto pasākumu; vai d) uzdotais pasākums nepastāv vai nebūtu pieejams līdzīgā iekšējā lietā saskaņā ar viņa dalībvalsts tiesību aktiem,

viņš ziņo savam uzraugošajam Eiropas prokuroram un apspriežas ar Eiropas deleģēto prokuroru, kurš nodarbojas ar lietu, lai divpusēji šo jautājumu atrisinātu.

6. Ja uzdotais pasākums nepastāv pilnīgi iekšējā situācijā, bet būtu pieejams pārrobežu situācijā, uz kuru attiecas juridiskie instrumenti par savstarpēju atzīšanu vai pārrobežu sadarbību, attiecīgie Eiropas deleģētie prokurori, vienojoties ar attiecīgajiem uzraugošajiem Eiropas prokuroriem, var izmantot šādus instrumentus.

7. Ja Eiropas deleģētie prokurori nevar atrisināt jautājumu septiņu darba dienu laikā un pasākuma uzdevums tiek saglabāts, jautājumu nodod kompetentajai Pastāvīgajai palātai. Tas pats attiecas uz gadījumiem, kad uzdotais pasākums nav veikts laikposmā, kas noteikts pasākuma uzdevumā, vai saprātīgā laikposmā.

8. Kompetentā Pastāvīgā palāta tiktāl, ciktāl vajadzīgs, uzklausa Eiropas deleģētos prokurorus, uz kuriem lieta attiecas, un pēc tam saskaņā ar piemērojamajiem valsts tiesību aktiem un šo regulu bez liekas kavēšanās pieņem lēmumu, vai un kad ir vajadzīgs uzdotais pasākums vai aizstājējpasākums, kas jāveic asistējošam Eiropas deleģētajam prokuroram, un ar kompetentā Eiropas prokurora starpniecību paziņo šo lēmumu minētajam Eiropas deleģētajam prokuroram.

32. pants

Uzdoto pasākumu izpilde

Uzdotos pasākumus veic saskaņā ar šo regulu un asistējošā Eiropas deleģētā prokurora dalībvalsts tiesību aktiem. Tiek ievērotas formalitātes un procedūras, ko nepārprotami norādījis Eiropas deleģētais prokurors, kurš nodarbojas ar lietu, ja vien šādas formalitātes un procedūras nav pretrunā asistējošā Eiropas deleģētā prokurora dalībvalsts tiesību pamatprincipiem.

33. pants

Pirmstiesas apcietināšana un pārrobežu nodošana

1. Eiropas deleģētais prokurors, kurš nodarbojas ar lietu, var uzdot vai lūgt veikt aizdomās turētā vai apsūdzētā aizturēšanu vai pirmstiesas apcietināšanu saskaņā ar valsts tiesību aktiem, kas piemērojami līdzīgās iekšējās lietās.

2. Ja ir jāaiztur vai jānodod tāda persona, kas neatrodas dalībvalstī, kurā atrodas Eiropas deleģētais prokurors, kurš nodarbojas ar lietu, minētais prokurors izdod vai lūdz minētās dalībvalsts kompetento iestādi izdot Eiropas apcietināšanas orderi saskaņā ar Padomes Pamatlēmumu 2002/584/TI ( 3 ).







3. IEDAĻA

Noteikumi par kriminālvajāšanu

34. pants

Kriminālprocesa nodošana un pārsūtīšana valsts iestādēm

1. Ja EPPO veiktajā izmeklēšanā atklājas, ka fakti, kas tiek izmeklēti, neveido noziedzīgu nodarījumu, kas ir tās kompetencē saskaņā ar 22. un 23. pantu, kompetentā Pastāvīgā palāta nolemj lietu bez liekas kavēšanās nodot kompetentajām valsts iestādēm.

2. Ja EPPO veiktajā izmeklēšanā atklājas, ka vairs netiek izpildīti 25. panta 2. un 3. punktā paredzētie konkrētie nosacījumi tās kompetences īstenošanai, kompetentā Pastāvīgā palāta bez liekas kavēšanās un pirms lietas nodošanas izskatīšanai valsts tiesās nolemj lietu nodot kompetentajām valsts iestādēm.

3. Ja attiecībā uz nodarījumiem, kuri ir radījuši vai var radīt tādu kaitējumu Savienības finanšu interesēm, kas ir mazāks par EUR 100 000 , Kolēģija uzskata, ka, atsaucoties uz nodarījuma smaguma pakāpi vai procesa sarežģītību konkrētajā lietā, nav vajadzības veikt lietas izmeklēšanu vai kriminālvajāšanu Savienības līmenī un ka tas būtu lietderīgi izmeklēšanas vai kriminālvajāšanas efektivitātei, tā saskaņā ar 9. panta 2. punktu izdod vispārīgas pamatnostādnes, kas ļauj pastāvīgajām palātām lietu nodot kompetentajām valsts iestādēm.

Šādas pamatnostādnes arī atļauj Pastāvīgajām palātām nodot lietu kompetentajām valsts iestādēm, ja EPPO īsteno kompetenci attiecībā uz Direktīvas (ES) 2017/1371 3. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktā minētajiem nodarījumiem un ja kaitējums, kas ir radīts vai var tikt radīts Savienības finanšu interesēm, nav lielāks par kaitējumu, kas ir radīts vai var tikt radīts citam cietušajam.

Lai nodrošinātu pamatnostādņu saskaņotu piemērošanu, katra pastāvīgā palāta ik gadu ziņo Kolēģijai par pamatnostādņu piemērošanu.

Šāda nodošana ietver arī jebkādus citus nesaraujami saistītus nodarījumus, kas ir EPPO kompetencē, kā norādīts 22. panta 3. punktā.

4. Jebkuru lēmumu par lietas nodošanu valsts iestādēm, pamatojoties uz 3. punktu, Pastāvīgā palāta paziņo Eiropas galvenajam prokuroram. Trīs dienu laikā pēc šādas informācijas saņemšanas Eiropas galvenais prokurors var lūgt Pastāvīgo palātu pārskatīt lēmumu, ja viņš uzskata, ka tas vajadzīgs, lai nodrošinātu EPPO lietu nodošanas politikas saskaņotību. Ja Eiropas galvenais prokurors ir attiecīgās Pastāvīgās palātas loceklis, tiesības lūgt minēto pārskatīšanu izmanto viens no Eiropas galvenā prokurora vietniekiem.

5. Ja kompetentās valsts iestādes laikposmā, kas nepārsniedz 30 dienas, nepiekrīt pārņemt lietu saskaņā ar 2. un 3. punktu, EPPO kompetencē arī turpmāk ir veikt kriminālvajāšanu vai izbeigt lietu saskaņā ar šajā regulā izklāstītajiem noteikumiem.

6. Ja EPPO apsver lietas izbeigšanu saskaņā ar 39. panta 3. punktu un ja valsts iestāde to prasa, Pastāvīgā palāta nekavējoties nodod lietu minētajai iestādei.

7. Ja pēc lietas nodošanas saskaņā ar šā panta 1., 2. vai 3. punktu un 25. panta 3. punktu valsts iestāde nolemj uzsākt izmeklēšanu, EPPO pārsūta lietas materiālus minētajai valsts iestādei, atturas no turpmākiem izmeklēšanas vai kriminālvajāšanas pasākumiem un slēdz lietu.

8. Ja lietas materiāli tiek pārsūtīti saskaņā ar šā panta 1., 2. vai 3. punktu un 25. panta 3. punktu, EPPO par šo pārsūtīšanu informē attiecīgās Savienības iestādes, struktūras, birojus un aģentūras un attiecīgā gadījumā saskaņā ar valsts tiesību aktiem arī aizdomās turētos vai apsūdzētos un noziegumā cietušos.

35. pants

Izmeklēšanas izbeigšana

1. Ja Eiropas deleģētais prokurors, kurš nodarbojas ar lietu, uzskata, ka izmeklēšana ir pabeigta, viņš iesniedz ziņojumu uzraugošajam Eiropas prokuroram, kurā ir iekļauts lietas kopsavilkums un projekts lēmumam par to, vai veikt lietas nodošanu izskatīšanai valsts tiesā vai arī apsvērt lietas nodošanu, izbeigšanu vai vienkāršotu kriminālvajāšanas procedūru saskaņā ar 34., 39. vai 40. pantu. Uzraugošais Eiropas prokurors pārsūta minētos dokumentus kompetentajai Pastāvīgajai palātai, tos papildinot, ja viņš to uzskata par vajadzīgu, ar savu novērtējumu. Ja Pastāvīgā palāta saskaņā ar 10. panta 3. punktu pieņem lēmumu, kā ierosinājis Eiropas deleģētais prokurors, viņš attiecīgi turpina lietu.

2. Ja Pastāvīgā palāta, balstoties uz saņemtajiem ziņojumiem, uzskata, ka tā nepieņems Eiropas deleģētā prokurora ierosināto lēmumu, tā vajadzības gadījumā pati pārskata lietas materiālus, pirms pieņemt galīgo lēmumu vai sniegt turpmākus norādījumus Eiropas deleģētajam prokuroram.

3. Attiecīgā gadījumā Eiropas deleģētā prokurora ziņojumā tiek sniegts arī pietiekams pamatojums, lai lietu nodotu vai nu tās dalībvalsts tiesai, kurā viņš atrodas, vai arī saskaņā ar 26. panta 4. punktu citas dalībvalsts tiesai, kuras jurisdikcijā ir lieta.

36. pants

Lietas nodošana izskatīšanai valsts tiesās

1. Ja Eiropas deleģētais prokurors iesniedz lēmuma projektu, ar ko ierosina lietu nodot tiesai, Pastāvīgā palāta, ievērojot 35. pantā paredzētās procedūras, pieņem lēmumu par šo projektu 21 dienas laikā. Pastāvīgā palāta nevar nolemt lietu izbeigt, ja lēmuma projektā ir ierosināts lietu nodot tiesai.

2. Ja Pastāvīgā palāta nepieņem lēmumu 21 dienas laikā, Eiropas deleģētā prokurora ierosināto lēmumu uzskata par pieņemtu.

3. Ja minētā lieta ir vairāk nekā vienas dalībvalsts jurisdikcijā, Pastāvīgā palāta principā nolemj lietu ierosināt tā Eiropas deleģētā prokurora dalībvalstī, kurš nodarbojas ar lietu. Tomēr Pastāvīgā palāta, ņemot vērā saskaņā ar 35. panta 1. punktu iesniegto ziņojumu, var nolemt ierosināt lietu citā dalībvalstī, ja ir pietiekami pamatoti iemesli tā darīt, ņemot vērā 26. panta 4. un 5. punktā paredzētos kritērijus, un attiecīgi dot norādījumus minētās dalībvalsts Eiropas deleģētajam prokuroram.

4. Pirms pieņemt lēmumu par lietas nodošanu tiesai, kompetentā Pastāvīgā palāta pēc Eiropas deleģētā prokurora, kurš nodarbojas ar lietu, priekšlikuma var nolemt apvienot vairākas lietas, ja dažādi Eiropas deleģētie prokurori ir veikuši izmeklēšanas attiecībā uz to pašu personu(-ām), lai šīs lietas ierosinātu vienas dalībvalsts tiesā(-ās), kurai(-ām) saskaņā ar tās tiesību aktiem ir jurisdikcija attiecībā uz katru no minētajām lietām.

5. Kad ir pieņemts lēmums par dalībvalsti, kurā tiks ierosināta lieta, saskaņā ar valsts tiesību aktiem nosaka kompetento valsts tiesu minētajā dalībvalstī.

6. Ja tas vajadzīgs līdzekļu atgūšanas, turpmāku administratīvu pasākumu vai pārraudzības nolūkos, centrālais birojs par lēmumu nodot lietu izskatīšanai tiesā informē kompetentās valsts iestādes, ieinteresētās personas un attiecīgās Savienības iestādes, struktūras, biroji un aģentūras.

7. Ja pēc tiesas sprieduma apsūdzības uzturētājam jālemj, vai iesniegt pārsūdzību, Eiropas deleģētais prokurors kompetentajai Pastāvīgajai palātai iesniedz ziņojumu, kurā iekļauts lēmuma projekts, un gaida šīs palātas norādījumus. Ja minētos norādījumus nav iespējams sagaidīt valsts tiesību aktos paredzētajā termiņā, Eiropas deleģētais prokurors ir tiesīgs iesniegt pārsūdzību bez iepriekšējiem Pastāvīgās palātas norādījumiem un pēc tam nekavējoties iesniedz ziņojumu Pastāvīgajai palātai. Pastāvīgā palāta tad uzdod Eiropas deleģētajam prokuroram vai nu uzturēt, vai atsaukt pārsūdzību. Tādu pašu procedūru piemēro, ja tiesvedības laikā un saskaņā ar piemērojamiem valsts tiesību aktiem Eiropas deleģētais prokurors, kurš nodarbojas ar lietu, ieņem nostāju, kas noved pie lietas izbeigšanas.

37. pants

Pierādījumi

1. Pierādījumus, ko tiesai iesniedz EPPO prokurori vai apsūdzētais, nevar uzskatīt par nepieņemamiem tikai tāpēc vien, ka pierādījumi savākti citā dalībvalstī vai saskaņā ar citas dalībvalsts tiesību aktiem.

2. Šī regula neietekmē lietas izskatīšanas tiesas pilnvaras brīvi izvērtēt apsūdzētā vai EPPO prokuroru iesniegtos pierādījumus.

38. pants

Rīcība ar konfiscētajiem aktīviem

Ja saskaņā ar prasībām un procedūrām, kas noteiktas valsts tiesību aktos, tostarp tiesību aktos, ar ko transponē Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2014/42/ES ( 4 ), kompetentā valsts tiesa ar galīgu nolēmumu ir nolēmusi konfiscēt jebkādu īpašumu, kas saistīts ar nodarījumu, kurš ir EPPO kompetencē, vai līdzekļus, kas iegūti no šāda nodarījuma, ar šādiem aktīviem vai līdzekļiem rīkojas saskaņā ar piemērojamiem valsts tiesību aktiem. Šāda rīcība negatīvi neietekmē Savienības vai citu cietušo tiesības saņemt kompensāciju par tiem nodarīto kaitējumu.







4. IEDAĻA

Noteikumi par lietas nodošanas tiesā alternatīvām

39. pants

Lietas izbeigšana

1. Ja, ievērojot Eiropas deleģētā prokurora, kurš nodarbojas ar lietu, dalībvalsts tiesību aktus, kriminālvajāšana ir kļuvusi neiespējama, Pastāvīgā palāta, balstoties uz ziņojumu, ko saskaņā ar 35. panta 1. punktu iesniedz Eiropas deleģētais prokurors, kurš nodarbojas ar lietu, nolemj lietu pret personu izbeigt jebkura šāda iemesla dēļ: a) aizdomās turētā vai apsūdzētā nāve vai aizdomās turētas vai apsūdzētas juridiskās personas likvidācija; b) aizdomās turētā vai apsūdzētā nepieskaitāmība; c) aizdomās turētajam vai apsūdzētajam pasludināta amnestija; d) aizdomās turētajam vai apsūdzētajam piešķirta imunitāte, ja vien tā nav atcelta; e) beidzies valsts tiesību aktos paredzētais noilguma termiņš kriminālvajāšanai; f) aizdomās turētā vai apsūdzētā lieta jau ir pilnībā pabeigta attiecībā uz tiem pašiem nodarījumiem; g) attiecīgu pierādījumu trūkums.

2. Lēmums saskaņā ar 1. punktu neliedz veikt turpmāku izmeklēšanu, balstoties uz jauniem faktiem, kas EPPO nebija zināmi nolēmuma pieņemšanas brīdī un kas kļuva zināmi pēc lēmuma pieņemšanas. Kompetentā Pastāvīgā palāta, balstoties uz šādiem jauniem faktiem, pieņem lēmumu atsākt izmeklēšanu.

3. Ja EPPO ir kompetenta saskaņā ar 22. panta 3. punktu, tā izbeidz lietu tikai pēc apspriešanās ar 25. panta 6. punktā minētajām dalībvalsts valsts iestādēm. Attiecīgā gadījumā Pastāvīgā palāta lietu nodod kompetentajām valsts iestādēm saskaņā ar 34. panta 6., 7. un 8. punktu.

Tas pats attiecas uz gadījumiem, kad Eiropas Prokuratūra īsteno kompetenci attiecībā uz Direktīvas (ES) 2017/1371 3. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktā minētajiem nodarījumiem un kad kaitējums, kas ir radīts vai var tikt radīts Savienības finanšu interesēm, nepārsniedz kaitējumu, kas ir radīts vai var tikt radīts citam cietušajam.

4. Ja lieta ir izbeigta, EPPO par šādu izbeigšanu oficiāli paziņo kompetentajām valsts iestādēm un informē attiecīgās Savienības iestādes, struktūras, birojus un aģentūras, kā arī – attiecīgā gadījumā saskaņā ar valsts tiesību aktiem – aizdomās turēto vai apsūdzēto un noziegumā cietušos. Izbeigtās lietas var arī nodot OLAF vai kompetentām valsts administratīvām vai tiesu iestādēm līdzekļu atgūšanas vai citu turpmāku administratīvu pasākumu nolūkā.







5. IEDAĻA

Noteikumi par vienkāršotām procedūrām

40. pants

Vienkāršotas kriminālvajāšanas procedūras

1. Ja piemērojamos valsts tiesību aktos ir paredzēta vienkāršota kriminālvajāšanas procedūra, kuras mērķis ir lietu pabeigt, pamatojoties uz nosacījumiem, par ko panākta vienošanās ar aizdomās turēto, Eiropas deleģētais prokurors, kurš nodarbojas ar lietu, saskaņā ar 10. panta 3. punktu un 35. panta 1. punktu var ierosināt kompetentajai Pastāvīgajai palātai piemērot minēto procedūru saskaņā ar valsts tiesību aktos paredzētajiem nosacījumiem.

Ja EPPO īsteno kompetenci attiecībā uz Direktīvas (ES) 2017/1371 3. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktā minētajiem nodarījumiem un ja kaitējums, kas ir radīts vai var tikt radīts Savienības finanšu interesēm, nav lielāks par kaitējumu, kas ir radīts vai var tikt radīts citam cietušajam, tad Eiropas deleģētais prokurors, kurš nodarbojas ar lietu, pirms viņš ierosina piemērot vienkāršotu kriminālvajāšanas procedūru, apspriežas ar valsts kriminālvajāšanas iestādēm.

2. Lēmumu par minēto priekšlikumu, ko ierosinājis Eiropas deleģētais prokurors, kurš nodarbojas ar lietu, Pastāvīgā palāta pieņem, ņemot vērā šādus kritērijus: a) nodarījuma smagums, jo īpaši pamatojoties uz radīto kaitējumu; b) aizdomās turētā likumpārkāpēja vēlme labot nelikumīgās rīcības rezultātā nodarīto kaitējumu; c) procedūras izmantošana būtu saskaņā ar EPPO vispārējiem mērķiem un pamatprincipiem, kā noteikts šajā regulā.

Kolēģija saskaņā ar 9. panta 2. punktu pieņem pamatnostādnes par minēto kritēriju piemērošanu.

3. Ja Pastāvīgā palāta piekrīt priekšlikumam, Eiropas deleģētais prokurors, kurš nodarbojas ar lietu, piemēro vienkāršoto kriminālvajāšanas procedūru saskaņā ar nosacījumiem, kas paredzēti valsts tiesību aktos, un reģistrē to lietu pārvaldības sistēmā. Kad līdz ar to nosacījumu izpildi, par kuriem ir panākta vienošanās ar aizdomās turēto, vienkāršotā kriminālvajāšanas procedūra ir izbeigta, Pastāvīgā palāta uzdod Eiropas deleģētajam prokuroram rīkoties, lai pilnībā pabeigtu lietu.







VI NODAĻA

PROCESUĀLĀS GARANTIJAS

41. pants

Aizdomās turēto un apsūdzēto tiesību apjoms

1. EPPO darbības veic, pilnībā ievērojot aizdomās turēto un apsūdzēto tiesības, kas nostiprinātas hartā, tostarp tiesības uz taisnīgu tiesu un tiesības uz aizstāvību.

2. Jebkuram EPPO kriminālprocesā aizdomās turētajam un apsūdzētajam kā minimums ir procesuālās tiesības, kas paredzētas Savienības tiesību aktos, tostarp direktīvās par kriminālprocesā aizdomās turēto un apsūdzēto tiesībām, ko īsteno ar valsts tiesību aktiem, proti: a) tiesības uz mutisku un rakstisku tulkojumu, kas paredzētas Direktīvā 2010/64/ES; b) tiesības uz informāciju un piekļuvi lietas materiāliem, kas paredzētas Direktīvā 2012/13/ES; c) tiesības uz advokātu un tiesības sazināties ar trešajām personām un informēt tās aizturēšanas gadījumā, kas paredzētas Direktīvā 2013/48/ES; d) tiesības klusēt un tiesības uz nevainīguma prezumpciju, kas paredzētas Direktīvā (ES) 2016/343; e) tiesības uz juridisko palīdzību, kas paredzētas Direktīvā (ES) 2016/1919.

3. Neskarot šajā nodaļā minētās tiesības, aizdomās turētajiem un apsūdzētajiem, kā arī citām personām, kuras iesaistītas EPPO procesos, ir visas procesuālās tiesības, kas tām pieejamas saskaņā ar piemērojamiem valsts tiesību aktiem, tostarp iespēja iesniegt pierādījumus, lūgt iecelt ekspertus vai ekspertam veikt ekspertīzi un nopratināt lieciniekus, un lūgt EPPO iegūt šādus pasākumus aizstāvības puses vārdā.

42. pants

Tiesiskuma pārbaude

1. EPPO procesuālajiem aktiem, ar kuriem ir iecerēts radīt tiesiskas sekas trešām personām, piemēro pārbaudi kompetentajās valsts tiesās saskaņā ar valsts tiesību aktos izklāstītajām prasībām un procedūrām. To pašu piemēro, kad EPPO nav pieņēmusi procesuālus aktus, ar kuriem ir iecerēts radīt tiesiskas sekas trešām personām un kurus tai bija juridisks pienākums pieņemt saskaņā ar šo regulu.

2. Tiesai saskaņā ar LESD 267. pantu ir jurisdikcija sniegt prejudiciālus nolēmumus par: a) EPPO procesuālo aktu spēkā esību, ciktāl šāds spēkā esības jautājums kādā no dalībvalsts tiesām ir ierosināts, tiešā veidā pamatojoties uz Savienības tiesību aktiem; b) Savienības tiesību aktu, tostarp šīs regulas, noteikumu interpretāciju vai spēkā esību; c) šīs regulas 22. un 25. panta interpretāciju attiecībā uz jebkuru kolīziju starp EPPO un kompetento valsts iestāžu kompetencēm.

3. Atkāpjoties no šā panta 1. punkta, EPPO lēmumiem izbeigt lietu, ciktāl tie tiek apstrīdēti, tiešā veidā pamatojoties uz Savienības tiesību aktiem, piemēro pārbaudi Tiesā saskaņā ar LESD 263. panta ceturto daļu.

4. Tiesai saskaņā ar LESD 268. pantu ir jurisdikcija jebkurā strīdā, kas saistīts ar kompensāciju par EPPO radītu kaitējumu.

5. Tiesai saskaņā ar LESD 272. pantu ir jurisdikcija jebkurā strīdā, kas saistīts ar EPPO noslēgtajos līgumos iekļautajām šķīrējtiesas klauzulām.

6. Tiesai saskaņā ar LESD 270. pantu ir jurisdikcija jebkurā strīdā, kas saistīts ar personāla lietām.

7. Tiesai ir jurisdikcija par Eiropas galvenā prokurora vai Eiropas prokuroru atbrīvošanu no amata saskaņā ar attiecīgi 14. panta 5. punktu un 16. panta 5. punktu.

8. Šis pants neskar tiesiskuma pārbaudi Tiesā saskaņā ar LESD 263. panta ceturto daļu attiecībā uz tādiem EPPO lēmumiem, kas ietekmē VIII nodaļā paredzētās datu subjektu tiesības, un tādiem EPPO lēmumiem, kas nav procesuāli akti, piemēram, EPPO lēmumiem par tiesībām publiski piekļūt dokumentiem vai lēmumiem par Eiropas deleģēto prokuroru atbrīvošanu no amata, kuri pieņemti, ievērojot šīs regulas 17. panta 3. punktu, vai jebkādiem citiem administratīviem lēmumiem.







VII NODAĻA

INFORMĀCIJAS APSTRĀDE

43. pants

EPPO piekļuve informācijai

1. Eiropas deleģētajiem prokuroriem ir iespēja iegūt jebkādu attiecīgu informāciju, ko glabā valsts kriminālizmeklēšanas un tiesībaizsardzības datubāzēs, kā arī citos attiecīgos publisku iestāžu reģistros, ar tiem pašiem nosacījumiem, ko līdzīgos gadījumos piemēro saskaņā ar valsts tiesību aktiem.

2. EPPO ir arī iespēja iegūt jebkādu attiecīgu informāciju, kas ir tās kompetencē un ko glabā Savienības iestāžu, struktūru, biroju un aģentūru datubāzēs un reģistros.

44. pants

Lietu pārvaldības sistēma

1. EPPO izveido lietu pārvaldības sistēmu, kuru uztur un pārvalda saskaņā ar šajā regulā un EPPO reglamentā paredzētajiem noteikumiem.

2. Lietu pārvaldības sistēmas uzdevums ir: a) atbalstīt EPPO veiktas izmeklēšanas un kriminālvajāšanas pārvaldību, jo īpaši pārvaldot iekšējās informācijas darbplūsmas un atbalstot izmeklēšanas darbu pārrobežu lietās; b) nodrošināt, lai centrālajā birojā un Eiropas deleģētajiem prokuroriem būtu droša piekļuve informācijai par izmeklēšanu un kriminālvajāšanu; c) radīt iespēju sniegt informācijas mijnorādes un izgūt datus operatīvās analīzes un statistikas nolūkos; d) veicināt pārraudzību, lai nodrošinātu, ka operatīvo personas datu apstrāde ir likumīga un atbilst attiecīgajiem šīs regulas noteikumiem.

3. Var izveidot lietu pārvaldības sistēmas saikni ar drošu tālsakaru savienojumu, kas minēts Padomes Lēmuma 2008/976/TI 9. pantā ( 5 ).

4. Lietu pārvaldības sistēmā ietver: a) tādas informācijas reģistru, kuru EPPO ieguvusi saskaņā ar 24. pantu, tostarp saskaņā ar jebkādiem lēmumiem, kas saistīti ar minēto informāciju; b) visu lietas materiālu indeksu; c) visu informāciju no lietas materiāliem, ko glabā elektroniski lietu pārvaldības sistēmā saskaņā ar 45. panta 3. punktu.

Indeksā nav būt nekādu operatīvo personas datu, izņemot datus, kas ir vajadzīgi, lai identificētu lietas vai izveidotu savstarpējas saiknes starp dažādiem lietas materiāliem.

5. Operatīvo personas datu apstrādei EPPO tādu automatizētu datu datnes, kas nav lietas materiāli, var izveidot tikai saskaņā ar šo regulu un EPPO reglamentu. Informāciju par šādām citām automatizētu datu datnēm paziņo Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājam.

45. pants

EPPO lietas materiāli

1. Ja EPPO nolemj sākt izmeklēšanu vai izmantot pārņemšanas tiesības saskaņā ar šo regulu, Eiropas deleģētais prokurors, kurš nodarbojas ar lietu, uzsāk lietas materiālu apkopošanu.

Lietas materiālos iekļauj visu Eiropas deleģētajam prokuroram pieejamo informāciju un pierādījumus, kas saistīti ar EPPO veiktu izmeklēšanu vai kriminālvajāšanu.

Tiklīdz ir uzsākta izmeklēšana, informācija no 44. panta 4. punkta a) apakšpunktā minētā reģistra kļūst par daļu no lietas materiāliem.

2. Lietas materiālus saskaņā ar savas dalībvalsts tiesību aktiem pārvalda Eiropas deleģētais prokurors, kurš nodarbojas ar lietu.

EPPO reglamentā var ietvert noteikumus par lietas materiālu organizēšanu un pārvaldīšanu tādā mērā, kādā tas vajadzīgs, lai nodrošinātu EPPO kā vienotas iestādes darbību. Aizdomās turēto un apsūdzēto, kā arī citu procesā iesaistīto personu piekļuvi lietas materiāliem nodrošina Eiropas deleģētais prokurors, kurš nodarbojas ar lietu, saskaņā ar šā prokurora dalībvalsts tiesību aktiem.

3. Lai centrālais birojs varētu pildīt savas funkcijas saskaņā ar šo regulu, EPPO lietu pārvaldības sistēmā no lietas materiāliem iekļauj visu to informāciju un pierādījumus, ko var glabāt elektroniski. Eiropas deleģētais prokurors, kurš nodarbojas ar lietu, nodrošina, ka lietu pārvaldības sistēmā iekļautās informācijas saturs visu laiku atbilst lietas materiāliem, jo īpaši to, ka lietu pārvaldības sistēmā ietvertie operatīvie personas dati tiek dzēsti vai laboti, tiklīdz šādi dati ir dzēsti vai laboti attiecīgajos lietas materiālos.

46. pants

Piekļuve lietu pārvaldības sistēmai

Eiropas galvenajam prokuroram, Eiropas galvenā prokurora vietniekiem, citiem Eiropas prokuroriem un Eiropas deleģētajiem prokuroriem ir tieša piekļuve reģistram un indeksam.

Uzraugošajam Eiropas prokuroram, kā arī kompetentajai Pastāvīgajai palātai, īstenojot savu kompetenci saskaņā ar 10. un 12. pantu, ir tieša piekļuve lietu pārvaldības sistēmā elektroniski glabātai informācijai. Uzraugošajam Eiropas prokuroram arī ir tieša piekļuve lietas materiāliem. Kompetentajai Pastāvīgajai palātai ir piekļuve lietas materiāliem pēc tās pieprasījuma.

Citi Eiropas deleģētie prokurori var pieprasīt piekļuvi lietu pārvaldības sistēmā elektroniski glabātai informācijai, kā arī jebkādiem lietas materiāliem. Eiropas deleģētais prokurors, kurš nodarbojas ar lietu, lemj par šādas piekļuves piešķiršanu citiem Eiropas deleģētajiem prokuroriem saskaņā ar piemērojamiem valsts tiesību aktiem. Ja piekļuve netiek piešķirta, lietu var nodot kompetentajai Pastāvīgajai palātai. Kompetentā Pastāvīgā palāta, ciktāl tas nepieciešams, uzklausa attiecīgos Eiropas deleģētos prokurorus un pēc tam pieņem lēmumu saskaņā ar piemērojamiem valsts tiesību aktiem, kā arī saskaņā ar šo regulu.

EPPO reglamentā izklāsta sīkākus noteikumus par piekļuves tiesībām un procedūru, lai noteiktu līmeni, kādā lietu pārvaldības sistēmai var piekļūt Eiropas galvenais prokurors, Eiropas galvenā prokurora vietnieki, citi Eiropas prokurori, Eiropas deleģētie prokurori un EPPO darbinieki, ciktāl tas ir nepieciešams viņu pienākumu izpildei.







VIII NODAĻA

DATU AIZSARDZĪBA

47. pants

Personas datu apstrādes principi

1. Personas dati: a) tiek apstrādāti likumīgi un godprātīgi (“likumīgums un godprātība”); b) tiek vākti konkrētos, skaidros un leģitīmos nolūkos, un to turpmāku apstrādi neveic ar minētajiem nolūkiem nesaderīgā veidā; turpmāku apstrādi arhivēšanas nolūkos sabiedrības interesēs, zinātniskās vai vēstures pētniecības nolūkos vai statistikas nolūkos neuzskata par nesaderīgu ar sākotnējiem nolūkiem ar noteikumu, ka EPPO sniedz atbilstošas garantijas datu subjektu tiesībām un brīvībām (“nolūka ierobežojumi”); c) ir adekvāti un būtiski un nav pārmērīgi, ņemot vērā nolūkus, kādos tos apstrādā (“datu minimizēšana”); d) ir precīzi un, ja vajadzīgs, atjaunināti; ir jāveic visi attiecīgie pasākumi, lai nodrošinātu, ka neprecīzi personas dati, ņemot vērā nolūkus, kādos tie tiek apstrādāti, bez kavēšanās tiktu dzēsti vai laboti (“precizitāte”); e) tiek glabāti veidā, kas pieļauj datu subjektu identifikāciju, ne ilgāk kā nepieciešams nolūkiem, kādos attiecīgos personas datus apstrādā; personas datus var glabāt ilgāk, ciktāl personas datus apstrādās tikai arhivēšanas nolūkos sabiedrības interesēs, zinātniskās vai vēstures pētniecības nolūkos vai statistikas nolūkos, ar noteikumu, ka EPPO sniedz atbilstošas garantijas datu subjektu tiesībām un brīvībām, jo īpaši īstenojot atbilstošus tehniskos un organizatoriskos pasākumus, kas prasīti šajā regulā (“glabāšanas ierobežojums”); f) tiek apstrādāti tādā veidā, lai tiktu nodrošināta atbilstoša personas datu drošība, tostarp aizsardzība pret neatļautu vai nelikumīgu apstrādi un pret nejaušu nozaudēšanu, iznīcināšanu vai sabojāšanu, izmantojot atbilstošus tehniskos vai organizatoriskos pasākumus (“integritāte un konfidencialitāte”).

2. Kad personas datu apstrādi pilnībā vai daļēji veic ar automatizētiem līdzekļiem un kad bez automatizētiem līdzekļiem apstrādā tādus personas datus, kuri veido daļu no kartotēkas vai ir paredzēti, lai veidotu daļu no kartotēkas, EPPO ir atbildīga par 1. punkta ievērošanu un spēj to uzskatāmi parādīt (“pārskatatbildība”).

3. Apstrāde, ko EPPO veic jebkādā no nolūkiem, kas minēti 49. pantā, bet kas nav nolūki, kādos operatīvie personas dati tiek vākti, ir atļauta, ciktāl: a) EPPO ir pilnvarota šādus operatīvos personas datus apstrādāt šādā nolūkā saskaņā ar šo regulu; un b) apstrāde ir nepieciešama un samērīga ar minēto citu nolūku saskaņā ar Savienības tiesību aktiem; un c) attiecīgā gadījumā operatīvo personas datu izmantošana nav aizliegta ar piemērojamajiem valsts procesuālajiem tiesību aktiem attiecībā uz izmeklēšanas pasākumiem, kas veikti saskaņā ar 30. pantu. Piemērojamie valsts procesuālie tiesību akti ir tās dalībvalsts tiesību akti, kurā dati ir iegūti.

48. pants

Administratīvie personas dati

1. Regula (EK) Nr. 45/2001 attiecas uz EPPO veikto administratīvo personas datu apstrādi.

2. EPPO sava reglamenta noteikumos par datu aizsardzību nosaka administratīvo personas datu glabāšanas termiņu.

49. pants

Operatīvo personas datu apstrāde

1. EPPO operatīvos personas datus apstrādā automātiski vai strukturētās ar roku ievadītās datnēs saskaņā ar šo regulu un tikai šādos nolūkos: a) kriminālizmeklēšana un kriminālvajāšana, ko veic saskaņā ar šo regulu; vai b) informācijas apmaiņa ar Eiropas Savienības dalībvalstu kompetentajām iestādēm un citām Savienības iestādēm, struktūrām, birojiem un aģentūrām saskaņā ar šo regulu; vai c) sadarbība ar trešām valstīm un starptautiskām organizācijām saskaņā ar šo regulu.

2. Operatīvo personas datu kategorijas un to datu subjektu kategorijas, kuru personas datus EPPO var apstrādāt indeksā katrā no šā panta 1. punktā minētajiem nolūkiem, kā minēts 44. panta 4. punkta b) apakšpunktā, uzskaita pielikumā saskaņā ar 3. punktu.

3. Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 115. pantu nolūkā iekļaut šā panta 2. punktā minētās operatīvo personas datu kategorijas un datu subjektu kategorijas sarakstā un atjaunināt šādu sarakstu, lai ņemtu vērā informācijas tehnoloģiju attīstību un saistībā ar progresu informācijas sabiedrībā.

Ja tas nepieciešams nenovēršami steidzamu iemeslu dēļ, deleģētajiem aktiem, kas pieņemti saskaņā ar šo punktu, piemēro 116. pantā minēto procedūru.

4. EPPO var īslaicīgi apstrādāt operatīvos personas datus nolūkā konstatēt, vai šie dati attiecas uz tās uzdevumu izpildi, un saistībā ar 1. punktā minētajiem nolūkiem. Kolēģija, rīkojoties saskaņā ar Eiropas galvenā prokurora priekšlikumu un pēc apspriešanās ar Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāju, sīkāk precizē nosacījumus, kas saistīti ar šādu operatīvo personas datu apstrādi, jo īpaši attiecībā uz piekļuvi datiem un to izmantošanu, kā arī uz datu glabāšanas termiņiem un to dzēšanu.

5. EPPO operatīvos personas datus apstrādā tādā veidā, lai varētu noteikt, kura iestāde ir sniegusi datus vai kur dati ir izgūti.

6. Piemērojot 57. līdz 62. pantu, EPPO attiecīgos gadījumos darbojas saskaņā ar valsts procesuālajiem noteikumiem par pienākumu sniegt informāciju datu subjektam un iespējām šādu informāciju nesniegt, ierobežot vai atlikt. Attiecīgos gadījumos Eiropas deleģētais prokurors, kurš nodarbojas ar lietu, pirms lēmuma pieņemšanas saistībā ar 57. līdz 62. pantu apspriežas ar citiem lietā iesaistītajiem Eiropas deleģētajiem prokuroriem.

50. pants

Operatīvo personas datu glabāšanas termiņi

1. EPPO periodiski pārskata nepieciešamību glabāt apstrādātos operatīvos personas datus. Šādu pārskatīšanu veic ne vēlāk kā trīs gadus pēc pirmās operatīvo personas datu apstrādes un pēc tam reizi trīs gados. Ja operatīvos personas datus glabā ilgāk nekā piecus gadus, par to informē Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītāju.

2. EPPO apstrādātos operatīvos personas datus neglabā ilgāk par pieciem gadiem pēc tam, kad attaisnošanas lēmums lietā ir kļuvis galīgs; ja apsūdzētais atzīts par vainīgu, termiņu pagarina līdz brīdim, kad uzliktais sods ir izpildīts vai to vairs nevar izpildīt saskaņā ar tās dalībvalsts tiesību aktiem, kurā pasludināts spriedums par soda piemērošanu.

3. Pirms beidzas viens no 2. punktā minētajiem termiņiem, EPPO pārskata nepieciešamību turpināt glabāt operatīvos personas datus, ja tas ir vajadzīgs un tik ilgi, cik tas ir vajadzīgs tās uzdevumu veikšanai. Turpmākas glabāšanas iemeslus pamato un reģistrē. Ja netiek pieņemts lēmums operatīvos personas datus turpināt glabāt, minētos datus automātiski dzēš.

51. pants

Dažādu datu subjektu kategoriju nošķiršana

EPPO attiecīgos gadījumos un ciktāl iespējams skaidri nošķir dažādu datu subjektu kategoriju personas datus, piemēram:

a) personas, attiecībā uz kurām pastāv nopietns iemesls uzskatīt, ka tās ir izdarījušas vai drīzumā izdarīs noziedzīgu nodarījumu;

b) personas, kas ir notiesātas par noziedzīgu nodarījumu;

c) noziedzīgā nodarījumā cietušie vai personas, attiecībā uz kurām konkrēti fakti liek uzskatīt, ka tās varētu būt noziedzīgā nodarījumā cietušie; un

d) citas personas saistībā ar noziedzīgu nodarījumu, piemēram, personas, kuras varētu aicināt sniegt liecības izmeklēšanas gaitā saistībā ar noziedzīgiem nodarījumiem vai vēlāk notiekošā kriminālprocesā, personas, kuras var sniegt informāciju par noziedzīgiem nodarījumiem, vai kontaktpersonas vai līdzdalībnieki kādai no a) un b) apakšpunktā minētajām personām.

52. pants

Dažādu operatīvo personas datu nošķiršana un personas datu kvalitātes pārbaude

1. EPPO , ciktāl iespējams, nošķir personas datus, kas balstās uz faktiem, no operatīvajiem personas datiem, kas balstās uz personiskiem vērtējumiem.

2. EPPO veic visus nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka operatīvos personas datus, kas ir neprecīzi, nepilnīgi vai vairs nav aktuāli, nepārsūta vai nedara pieejamus. Tālab EPPO , ciktāl tas praktiski iespējams, pārbauda operatīvo personas datu kvalitāti, pirms personas dati tiek nosūtīti vai darīti pieejami. Ciktāl iespējams, visos operatīvo personas datu nosūtīšanas gadījumos EPPO pievieno nepieciešamo informāciju, kas ļauj datu saņēmējam izvērtēt operatīvo personas datu precizitātes, pilnīguma un ticamības pakāpi, kā arī to, cik lielā mērā tie ir aktuāli.

3. Ja izrādās, ka ir nosūtīti nepareizi operatīvie personas dati, vai operatīvie personas dati ir nosūtīti nelikumīgi, par to nekavējoties informē saņēmēju. Šādā gadījumā operatīvos personas datus labo vai dzēš, vai ierobežo to apstrādi saskaņā ar 61. pantu.

53. pants

Specifiski apstrādes nosacījumi

1. Ja tas ir noteikts šajā regulā, EPPO paredz specifiskus apstrādes nosacījumus un par šiem nosacījumiem un prasību tos ievērot informē šādu operatīvo personas datu saņēmēju.

2. EPPO ievēro specifiskus apstrādes nosacījumus tādai apstrādei, ko valsts iestāde veic saskaņā ar Direktīvas (ES) 2016/680 9. panta 3. un 4. punktu.

54. pants

Operatīvo personas datu nosūtīšana Savienības iestādēm, struktūrām, birojiem un aģentūrām

1. Ievērojot visus citus šajā regulā, jo īpaši 53. pantā minētos ierobežojumus, EPPO operatīvos personas datus nosūta citai Savienības iestādei, struktūrai, birojam vai aģentūrai tikai tad, ja tie ir nepieciešami citas Savienības iestādes, struktūras, biroja vai aģentūras kompetencē ietilpstošo uzdevumu likumīgai izpildei.

2. Ja operatīvos personas datus nosūta pēc citas Savienības iestādes, struktūras, biroja vai aģentūras pieprasījuma, gan pārzinis, gan saņēmējs uzņemas atbildību par šīs sūtīšanas likumību.

EPPO ir jāpārbauda citas Savienības iestādes, struktūras, biroja vai aģentūras kompetence un provizoriski jāizvērtē operatīvo personas datu sūtīšanas nepieciešamība. Ja rodas šaubas par tās nepieciešamību, EPPO pieprasa no saņēmēja papildinformāciju.

Cita Savienības iestāde, struktūra, birojs vai aģentūra nodrošina to, ka vēlāk var pārbaudīt operatīvo personas datu sūtīšanas nepieciešamību.

3. Cita Savienības iestāde, struktūra, birojs vai aģentūra apstrādā operatīvos personas datus tikai tādā nolūkā, kādā tie ir sūtīti.

55. pants

Īpašu kategoriju operatīvo personas datu apstrāde

1. Apstrādāt tādus operatīvos personas datus, kas atklāj rases piederību vai etnisko izcelsmi, politiskos uzskatus, reliģisko vai filozofisko pārliecību vai dalību arodbiedrībās, un apstrādāt ģenētiskos datus un biometriskos datus nolūkā veikt fiziskas personas viennozīmīgu identifikāciju, vai apstrādāt tādus operatīvos personas datus, kas attiecas uz veselību vai uz fiziskas personas dzimumdzīvi vai seksuālo orientāciju, ir atļauts tikai tad, kad tas ir absolūti nepieciešams EPPO izmeklēšanai, ja tiek sniegtas atbilstošas garantijas attiecībā uz datu subjekta tiesībām un brīvībām, un tikai tad, ja tie papildina citus operatīvos personas datus, ko EPPO jau apstrādā.

2. Datu aizsardzības speciālistu nekavējoties informē par šā panta izmantošanu.

56. pants

Automatizēta individuālu lēmumu pieņemšana, tostarp profilēšana

Datu subjektam ir tiesības nebūt tāda EPPO lēmuma subjektam, kura pamatā ir tikai automatizēta apstrāde, tostarp profilēšana, kas attiecībā uz datu subjektu rada tiesiskas sekas vai kas līdzīgā veidā ievērojami ietekmē datu subjektu.

57. pants

Saziņa un kārtība datu subjekta tiesību īstenošanai

1. EPPO veic pamatotus pasākumus, lai sniegtu jebkādu 58. pantā minēto informāciju. Jebkādu saziņu ar datu subjektu par 56., 59. līdz 62. un 75. pantu attiecībā uz apstrādi tā veic kodolīgā, saprotamā un viegli pieejamā veidā, izmantojot skaidru un vienkāršu valodu. Informāciju sniedz, izmantojot jebkādus atbilstīgus līdzekļus, tostarp elektroniski. Parasti pārzinis informāciju sniedz tādā pašā veidā, kādā ir iesniegts pieprasījums.

2. EPPO atvieglina datu subjekta tiesību īstenošanu saskaņā ar 58. līdz 62. pantu.

3. EPPO bez nepamatotas kavēšanās un jebkurā gadījumā vēlākais trīs mēnešu laikā pēc datu subjekta pieprasījuma saņemšanas rakstiski informē datu subjektu par turpmākajām darbībām saistībā ar viņa pieprasījumu.

4. EPPO nodrošina, ka informācija, ko sniedz saskaņā ar 58. pantu, un visa saziņa vai darbība, ko veic, ievērojot 56., 59. līdz 62. un 75. pantu, tiek sniegta bez maksas. Ja datu subjekta pieprasījumi ir acīmredzami nepamatoti vai pārmērīgi, jo īpaši to regulāras atkārtošanās dēļ, EPPO var vai nu: a) pieprasīt saprātīgu maksu, ņemot vērā administratīvās izmaksas, kas saistītas ar informācijas vai saziņas nodrošināšanu vai pieprasītās darbības veikšanu; vai b) atteikties izpildīt pieprasījumu.

EPPO ir pienākums uzskatāmi parādīt, ka pieprasījums ir acīmredzami nepamatots vai pārmērīgs.

5. Ja EPPO ir pamatotas šaubas par tās fiziskās personas identitāti, kura iesniedz 59. vai 61. pantā minēto pieprasījumu, EPPO var prasīt, lai tiktu sniegta papildinformācija, kas vajadzīga datu subjekta identitātes apstiprināšanai.

58. pants

Informācija, ko dara pieejamu vai sniedz datu subjektam

1. EPPO datu subjektam dara pieejamu vismaz šādu informāciju: a) EPPO identitāte un kontaktinformācija; b) datu aizsardzības speciālista kontaktinformācija; c) apstrādes nolūki, kam paredzēti operatīvie personas dati; d) tiesības iesniegt sūdzību Eiropas Datu aizsardzības uzraudzītājam un tā kontaktinformācija; e) informāciju par to, ka ir tiesības no EPPO prasīt piekļuvi datu subjekta operatīvajiem personas datiem un to labošanu vai dzēšanu, un ar datu subjektu saistītu operatīvo personas datu apstrādes ierobežošanu.

2. Papildus 1. punktā minētajai informācijai EPPO datu subjektam konkrētos gadījumos sniedz šādu informāciju, lai datu subjekts varētu īstenot savas tiesības: a) apstrādes juridiskais pamats; b) laikposms, cik ilgi operatīvie personas dati tiks glabāti, vai – ja tas nav iespējams – kritēriji, kas izmantoti minētā laikposma noteikšanai; c) attiecīgā gadījumā operatīvo personas datu saņēmēju kategorijas, tostarp trešās valstīs vai starptautiskajās organizācijās; d) ja nepieciešams, papildu informācija, jo īpaši tad, ja operatīvos personas datus vāc bez datu subjekta ziņas.

3. EPPO var atlikt, ierobežot vai nesniegt informāciju datu subjektam saskaņā ar 2. punktu, ciktāl un kamēr šāds pasākums ir nepieciešams un samērīgs demokrātiskā sabiedrībā, pienācīgi ņemot vērā attiecīgās fiziskās personas pamattiesības un leģitīmās intereses, lai: a) novērstu, ka tiek traucētas oficiāl