Šis dokuments ir izveidots vien īgi dokument ācijas nolūkos, un iest ādes neuz ņemas nek ādu atbild ību par t ā saturu  
►B KOMISIJAS REGULA (EK) Nr. 440/2008  
(2008. gada 30. maijs)  
par testēšanas metožu noteikšanu saska ņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) 
Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licenc ēšanu un ierobežošanu 
(REACH ) 
(Dokuments attiecas uz EEZ)  
(OV L 142, 31.5.2008., 1. lpp.)  
Grozīta ar:  
Oficiālais Vēstnesis  
Nr. Lappuse  Datums  
►M1 Komisijas Regula (EK) Nr. 761/2009 (2009. gada 23. j ūlijs) L 220  1  24.8.2009.  
►M2 Komisijas Regula (ES) Nr. 1152/2010 (2010. gada 8. decembris)  L 324  13  9.12.2010.  
►M3 Komisijas Regula (ES) Nr. 640/2012 (2012. gada 6. j ūlijs) L 193  1  20.7.2012.  
►M4 Komisijas Regula (ES) Nr. 260/2014 (2014. gada 24. janv āris) L 81  1  19.3.2014.  2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1
KOMISIJAS REGULA (EK) Nr. 440/2008  
(2008. gada 30. maijs)  
par testēšanas metožu noteikšanu saska ņā ar Eiropas Parlamenta 
un Padomes Regulu (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju 
reģistrēšanu, vērtēšanu, licenc ēšanu un ierobežošanu ( REACH ) 
(Dokuments attiecas uz EEZ)  
EIROPAS KOPIENU KOMISIJA,  
ņemot vērā Eiropas Kopienas dibin āšanas līgumu,  
ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra 
Regulu (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, 
vērtēšanu, licenc ēšanu un ierobežošanu ( REACH ) un ar kuru izveido 
Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direkt īvu 1999/45/EK un atce ļ 
Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) 
Nr. 1488/94, k ā arī Padomes Direkt īvu 76/769/EEK un Komisijas 
Direktīvu 91/155/EEK, Direkt īvu 93/67/EEK, Direkt īvu 93/105/EK un 
Direktīvu 2000/21/EK (  1 ), un jo īpaši tās 13. panta 3. punktu,  
tā kā: 
(1) Saska ņā ar Regulu (EK) Nr. 1907/2006 inform ācijas iegūšanai 
par vielu rakstur īgajām īpašībām izmantojam ās testēšanas 
metodes j āpieņem Kopienas l īmenī. 
(2) Vielu un prepar ātu fizikāli ķīmisko īpašību, toksicit ātes un 
ekotoksicit ātes noteikšanas metodes nor ādītas V pielikum ā 
Padomes 1967. gada 27. j ūnija Direkt īvā 67/548/EEK par to 
normatīvo un administrat īvo aktu tuvin āšanu, kas attiecas uz 
bīstamu vielu klasifik āciju, iepakošanu un mar ķēšanu (  2 ). 
No 2008. gada 1. j ūnija Direkt īvas 67/548/EEK V pielikums 
tiek svītrots ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direkt īvu 
2006/121/EK.  
(3) Testēšanas metodes, kas nor ādītas Direkt īvas 67/548/EEK 
V pielikum ā, jāiekļauj šajā regulā. 
(4) Ar šo regulu neizsl ēdz citu test ēšanas metožu izmantošanu, ja 
vien to izmantošana notiek saska ņā ar Regulas (EK) 
Nr. 1907/2006 13. panta 3. punktu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 2  
( 1 ) OV L 396, 30.12.2006., 1. lpp. Labota ar OV L 136, 29.5.2007., 3. lpp. 
( 2 ) OV 196, 16.8.1967., 1. lpp. Direkt īvā jaunākie grozījumi izdar īti ar Eiropas 
Parlamenta un Padomes Direkt īvu 2006/121/EK (OV L 396, 30.12.2006., 
850. lpp., labota ar OV L 136, 29.5.2007., 281. lpp.) –  jāpapildina ar 
attiecīgajām norādēm pēc 30. piel āgojumu publik ācijas .
 (5) Izstrādājot testēšanas metodes, piln ībā jāņem vērā iespējas izmē­ 
ģinājumus ar dz īvniekiem aizst āt, samazin āt to apjomu vai tos 
pilnveidot, jo īpaši gadījumos, kad k ļūst pieejamas attiec īgas vali­
dētas metodes, ar kur ām izmēģinājumus ar dz īvniekiem var 
aizstāt, samazin āt to apjomu vai tos pilnveidot.  
(6) Šīs regulas noteikumi ir saska ņā ar atzinumu, ko sniegusi komi ­
teja, kura izveidota saska ņā ar Regulas (EK) Nr. 1907/2006 
133. pantu,  
IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.  
1. pants  
Regulas (EK) Nr. 1907/2006 piem ērošanai izmantojam ās testēšanas 
metodes tiek noteiktas š īs regulas pielikum ā. 
2. pants  
Lai uzlabotu veidu, k ādā veic izm ēģinājumus ar mugurkaulniekiem, tos 
aizstātu vai samazin ātu šādu izmēģinājumu apjomu, šaj ā regulā 
noteiktās testēšanas metodes Komisija p ēc vajadzības pārskata.  
3. pants  
Visas atsauces uz Direkt īvas 67/548/EEK V pielikumu uzskata par 
atsaucēm uz šo regulu.  
4. pants  
Šī regula st ājas spēkā nākamajā dienā pēc tās publicēšanas  Eiropas 
Savienības Ofici ālajā Vēstnesī. 
To piemēro no 2008. gada 1. j ūnija. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 3
 
PIELIKUMS  
A DAĻA: FIZIK ĀLI ĶĪMISKO ĪPAŠĪBU NOTEIKŠANAS METODES  
SATURS 
A.1. KUŠANAS/SASALŠANAS TEMPERAT ŪRA 
A.2. VIRŠANAS TEMPERAT ŪRA 
A.3. RELAT ĪVAIS BL ĪVUMS 
A.4. TVAIKA SPIEDIENS A.5. VIRSMAS SPRAIGUMS A.6. Š ĶĪDĪBA ŪDENĪ 
A.8. SADAL ĪŠANĀS KOEFICIENTS 
A.9. UZLIESMOŠANAS TEMPERAT ŪRA 
A.10. UZLIESMOŠANAS SP ĒJA (CIETAS VIELAS) 
A.11. UZLIESMOŠANAS SP ĒJA (GĀZĒM) 
A.12. UZLIESMOŠANAS SP ĒJA (KONTAKT Ā AR ŪDENI) 
A.13. CIETVIELU UN Š ĶIDRUMU PIROFOR ĀS ĪPAŠĪBAS 
A.14. SPR ĀDZIENBĪSTAMĪBA 
A.15. PAŠAIZDEGŠAN ĀS TEMPERAT ŪRA (ŠĶIDRUMI UN 
GĀZES) 
A.16. RELAT ĪVĀS PAŠAIZDEGŠAN ĀS TEMPERAT ŪRAS 
NOTEIKŠANA CIETVIEL ĀM 
A.17. OKSID ĒJOŠĀ
S ĪPAŠĪBAS (CIETVIELAS) 
A.18. POLIM ĒRU VIDĒJĀ MOLEKULAS MASA UN MOLEKULAS 
MASU SADAL ĪJUMS 
A.19. MAZU MOLEKULU MASU SATURS POLIM ĒROS 
A.20. POLIM ĒRU ŠĶĪŠANA/EKSTRAKCIJA ŪDENĪ 
A.21. OKSIDIZ ĒJOŠAS ĪPAŠĪBAS (ŠĶIDRUMI) 
A.22. GARUMU SV ĒRTAIS ĢEOMETRISKAIS VID ĒJAIS ŠĶIEDRU 
DIAMETRS  
▼M4 
A.23. SADAL ĪJUMA KOEFICIENTS (1-OKTANOLS/ ŪDENS): 
LĒNĀS MAISĪŠANAS METODE  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 4
 
A.1. KUŠANAS/SASALŠANAS TEMPERAT ŪRA 
1. METODE  
Aprakstīto metožu liel ākās daļas pamatā ir ESAO Test ēšanas nor ā­
dījumi (1). Pamatprincipi aprakst īti izmantot ās literatūras avotos (2) 
un (3).  
1.1. IEVADS  
Šeit aprakst ītās metodes un ier īces izmantojamas vielu kušanas 
temperatūras noteikšanai neatkar īgi no to t īrības pakāpes. 
Izvēloties noteikšanas metodi, j āņem vērā attiecīgās vielas īpašības. 
Rezultātā ierobežojošais faktors ir tas, vai viela ir viegli saberžama 
pulvera veid ā, saberžama ar gr ūtībām vai arī tā pulvera veid ā nav 
saberžama.  
Dažām vielām labāk noteikt sasalšanas vai saciet ēšanas temperat ūru, 
tāpēc šajā metodē iekļauti noteikumi par to noteikšanas k ārtību. 
Ja vielas īpašību dēļ nav ērti nosakāms neviens no iepriekšmin ēta­
jiem rādītājiem, to viet ā var noteikt sastingšanas temperat ūru. 
1.2. DEFIN ĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
Kušanas temperat ūra ir tāda temperat ūra, kurā pie atmosf ēras spie­
diena notiek f āžu pāreja no cieta agreg ātstāvokļa šķidrā, un šī tempe­
ratūra pilnīgi sakrīt ar sasalšanas temperat ūru. 
Tā kā daudzām vielām fāžu pāreja notiek zin āmā temperat ūras inter­
vālā, to parasti nor āda kušanas temperat ūras interv āla veidā. 
Mērvienību pārvēršana (K uz  o C) 
t = T – 273,15  
t: temperat ūra pēc Celsija skalas, Celsija gr ādi (  o C) 
T: termodinamisk ā temperat ūra, kelvini (K)  
1.3. STANDARTVIELAS  
Pārbaudot jaunu vielu, ne visos gad ījumos jāizmanto standartvielas. 
Tās galvenok ārt izmanto metodes izpild ījuma periodisk ām 
pārbaudēm un daž ādu metožu sal īdzināšanai.  
Dažas kalibr ēšanas vielas ir uzskait ītas izmantot ās literatūras 
sarakstā (4). ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 5
 
1.4. METODES PRINCIPS  
Nosaka fāžu pārejas temperat ūru (temperat ūras interv ālu) pārejai no 
cieta agreg ātstāvokļa šķidrā. Praktiski nosaka parauga kušanas/ ­
sasalšanas s ākumu un beigas, paraugu sildot/dzes ējot. Aprakst ītas 
piecas daž ādas metodes, konkr ēti – kapil āra metode, metodes, 
kurās izmanto sildvirsmas, sasalšanas temperat ūras noteikšanas 
metodes, termisk ās analīzes metodes un sastingšanas temperat ūras 
noteikšana (naftas e ļļām). 
Dažkārt kušanas temperat ūras vietā var būt ērtāk noteikt sasalšanas 
temperatūru. 
1.4.1.  Kapil āra metode  
1.4.1.1.  Kušanas temperat ūras noteikšanas ier īces ar šķidruma vannu  
Nelielu s īki sasmalcin ātas vielas daudzumu ievieto kapil ārā un 
sablīvē. Kapilāru kopā ar termometru silda un sild īšanas ātrumu 
noregulē tā, lai kušanas laik ā temperat ūra paaugstin ātos ne vair āk 
par 1 K/min. Nosaka temperat ūru kušanas s ākumā un beigās. 
1.4.1.2.  Kušanas temperat ūras noteikšanas ier īces ar met āla bloku  
Tāpat kā aprakstīts 1.4.1.1. punkt ā, izņemot to, ka kapil ārs un termo ­
metrs ievietoti apsild āmā metāla blokā, un tos var nov ērot pa blok ā 
izveidotām atverēm. 
1.4.1.3.  Fotometriska noteikšana  
Paraugu, kas atrodas kapil ārā, automātiski karsē metāla cilindrā. Caur 
cilindrā izurbtu caurumu gaismas k ūli novirza uz vielu un t ālāk uz 
precīzi kalibrētu fotoelementu. Kušanas laik ā vielas liel ākoties kļūst 
optiski caursp īdīgas. Uz fotoelementu kr ītošās gaismas intensit āte 
palielinās, un tas dod sign ālu ciparu indikatoram nolas īt sildīšanas 
kamerā ievietota plat īna pretest ības termometra r ādījumu. Šī metode 
neder spilgti kr āsainām vielām. 
1.4.2.  Sildvirsmas  
1.4.2.1.  Koflera sildvirsma  
Koflera sildvirsma sast āv no diviem met āla stieņiem ar atš ķirīgu 
siltuma vad ītspēju, kurus kars ē ar elektr ības palīdzību, turklāt pats 
stienis ir izgatavots t ā, lai temperat ūras gradients vis ā tā garumā būtu 
gandrīz lineārs. Sildvirsmas temperat ūru var main īt no 283 l īdz 573 
K, un tā aprīkota ar īpašu temperat ūras nolas īšanas ierīci, kam ir 
kustīga bultiņa un skala, kura piel āgota tieši šai sildvirsmai. Kušanas 
temperatūras noteikšanai vielu pl ānā slānī uzklāj tieši sildvirsmai. 
Pēc dažām sekund ēm starp š ķidro un cieto f āzi parādās skaidri 
redzama dal ījuma līnija. Temperat ūru pie dal ījuma līnijas nolasa, 
novietojot bulti ņu tieši pie l īnijas.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 6
 
1.4.2.2.  Kaus ējamais mikroskops  
Kušanas temperat ūras noteikšanai, kurai vajadz īgs ļoti mazs vielas 
daudzums, izmanto vair āku veidu mikroskopus ar apsild āmu galdiņu. 
Parasti sild āmā galdiņa temperat ūras mērīšanai izmanto jut īgu termo­
pāri, tomēr dažkārt izmanto ar ī dzīvsudraba termometrus. Parasti 
kušanas temperat ūras noteikšanas apar ātam ar mikroskopu un 
sildāmu galdiņu ir sildīšanas kamera, kur ā ir metāla plate, uz kuras 
novieto priekšmetstikli ņu ar paraugu. Met āla plates vid ū ir atvere, 
caur kuru kr īt gaisma no mikroskopa apgaismošanas spogu ļa. 
Noteikšanas laik ā kameru nosl ēdz ar stikla pl āksnīti, lai izspiestu 
gaisu no parauga zonas.  
Parauga sild īšanas ātrumu regul ē ar reostatu. Augstas precizit ātes 
instrumentos, veicot m ērījumus optiski anizotrop ām vielām, var 
izmantot polariz ētu gaismu.  
1.4.2.3.  Meniska metode  
Šo metodi izmanto poliam īdiem.  
Vizuāli nosaka temperat ūru, kurā pārvietojas silikone ļļas menisks, 
kas atrodas starp sildvirsmu un segstiklu, ar kuru p ārklāts poliam īda 
paraugs.  
1.4.3.  Sasalšanas temperat ūras noteikšanas metode  
Paraugu ievieto speci ālā mēģenē, ko ievieto sasalšanas temperat ūras 
noteikšanas apar ātā. Dzesēšanas laik ā paraugu past āvīgi uzman īgi 
maisa un ar piem ērotiem interv āliem nolasa temperat ūru. Tiklīdz 
temperatūra vairāku nolas ījumu laik ā nemainās, šo temperat ūru 
(kurai veic termometra k ļūdas korekciju) re ģistrē kā sasalšanas 
temperatūru. 
Jāizvairās paraugu p ārdzesēt, pastāvīgi uzturot l īdzsvaru starp cieto 
un šķidro fāzi. 
1.4.4.  Termisk ā analīze 
1.4.4.1.  Diferenci ālā termiskā analīze (DTA)  
Pēc šīs metodes re ģistrē nosakāmās vielas un standartvielas tempe ­
ratūras starpību atkarībā no temperat ūras, uz vielu un standartvielu 
iedarbojoties ar vienu un to pašu regul ējamas temperat ūras 
programmu. Kad paraugam notiek f āžu pāreja ar entalpijas 
izmaiņām, par tām liecina endoterma (kušana) vai eksoterma (sasal ­ 
šana) nob īde no reģistrētās temperat ūras bāzes līnijas.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 7
 
1.4.4.2.  Diferenci ālā skenēšanas kalorimetrija (DSK)  
Pēc šīs metodes re ģistrē nosakāmās vielas un standartvielas pat ērētās 
enerģijas starpību atkarībā no temperat ūras, uz vielu un standartvielu 
iedarbojoties ar vienu un to pašu regul ējamas temperat ūras 
programmu. Š ī ir enerģija, kas vajadz īga, lai iest ātos temperat ūras 
nulles starp ība starp nosak āmo vielu un standartvielu. Kad paraugam 
notiek fāžu pāreja ar entalpijas izmai ņām, par tām liecina endoterma 
(kušana) vai eksoterma (sasalšana) nob īde no reģistrētās siltumener ­ 
ģija plūsmas bāzes līnijas.  
1.4.5.  Sastingšanas temperat ūra 
Šī metode izstr ādāta naftas e ļļu analīzēm un ir piem ērota eļļveida 
vielām ar zemu kušanas temperat ūru. 
Paraugu vispirms sasilda un p ēc tam ar noteiktu ātrumu atdzes ē, ik 
pēc 3 K pārbaudot pl ūstamību. Par sastingšanas temperat ūru uzskata 
un reģistrē zemāko temperat ūru, kurā novērojama vielas kust ība. 
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Dati par kušanas temperat ūras/kušanas temperat ūras interv āla noteik­ 
šanas metožu lietojam ību un precizit āti apkopoti turpm āk tabulā: 
TABULA: METOŽU LIETOJAM ĪBA 
A. Kapilāra metodes  
Mērīšanas metode Vielas, kuras var 
saberzt pulver ī Vielas, kuras nevar 
viegli saberzt 
pulverī Temperat ūras 
diapazons Novērtētā 
precizitāte (  1 ) Standartmetode  
Kušanas tempera ­
tūras noteikšanas 
ierīces ar šķidruma 
vannu jā tikai da ļa 273–573 K ± 0,3 K JIS K 0064 
Kušanas tempera ­
tūras noteikšanas 
ierīces ar met āla 
bloku jā tikai da ļa 293 l īdz 
> 573 K ± 0,5 K ISO 1218 (E) 
Fotometriska 
noteikšana jā der daž ādām 
vielām, izman ­
tojot papildie ­
rīces 253–573 K ± 0,5 K  
( 1 ) Atkarībā no instrumenta tipa un vielas t īrības. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 8
 
B. Sildvirsmas metodes un sasalšanas temperat ūras noteikšana  
Mērīšanas metode Vielas, kuras var 
saberzt pulver ī Vielas, kuras nevar 
viegli saberzt 
pulverī Temperat ūras 
diapazons Novērtētā 
precizitāte (  1 ) Standartmetode  
Koflera sildvirsma j ā n ē 283 l īdz 
> 573 K ± 1 K ANSI/ASTM D 
3451-76 
Kausējamais 
mikroskops jā tikai da ļa 273 l īdz 
> 573 K ± 0,5 K DIN 53736 
Meniska metode n ē der tikai polia ­
mīdiem 293 līdz 
> 573 K ± 0,5 K ISO 1218 (E) 
Sasalšanas tempe ­
ratūras noteikšanas 
metodes jā j ā 223 l īdz 
573 K ± 0,5 K e.g. BS 4695  
( 1 ) Atkarībā no instrumenta tipa un vielas t īrības. 
C. Termisk ā analīze 
Mērīšanas metode Vielas, kuras var 
saberzt pulver ī Vielas, kuras nevar 
viegli saberzt 
pulverī Temperat ūras 
diapazons Novērtētā 
precizitāte (  1 ) Standartmetode  
Diferenci ālā 
termiskā analīze jā j ā 173 l īdz 
1 273 K līdz 600 K 
± 0,5 K l īdz 
1 273 K 
± 2,0 K ASTM E 537-76 
Diferenci ālā 
skenēšanas kalori ­
metrija jā j ā 173 l īdz 
1 273 K līdz 600 K 
± 0,5 K l īdz 
1 273 K 
± 2,0 K ASTM E 537-76  
( 1 ) Atkarībā no instrumenta tipa un vielas t īrības. 
D. Sastingšanas temperat ūra 
Mērīšanas metode Vielas, kuras var 
saberzt pulver ī Vielas, kuras nevar 
viegli saberzt 
pulverī Temperat ūras 
diapazons Novērtētā 
precizitāte (  1 ) Standartmetode  
Sastingšanas 
temperatūra naftas eļļām 
un eļļveida 
vielām naftas eļļām un 
eļļveida viel ām 223 līdz 
323 K ± 3,0 K ASTM D 97-66  
( 1 ) Atkarībā no instrumenta tipa un vielas t īrības. 
1.6. METOŽU APRAKSTI  
Gandrīz visu šeit min ēto metožu apraksts ir iek ļauts starptautiskos un 
atsevišķu valstu standartos (skat īt 1. papildin ājumu).  
1.6.1.  Kapil āra metodes  
Lēni paaugstinot temperat ūru, smalka pulvera veid ā sasmalcin ātām 
vielām parasti nov ērojamas 1. att ēlā parādītās kušanas stadijas.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 9
 
1. attēls
 
Nosakot kušanas temperat ūru, reģistrē kušanas s ākumā un beig ās 
novēroto temperat ūru. 
1.6.1.1.  Kušanas temperat ūras noteikšanas ier īces ar šķidruma vannu  
Standartiz ēts kušanas temperat ūras noteikšanas apar āts parādīts 2. 
attēlā (JIS K 0064); visi izm ēri norādīti milimetros.  
2. attēls
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 10
 
Vannas š ķidrums  
Izvēlas piemērotu šķidrumu. Š ķidrumu izv ēlas atkarībā no nosa ­
kāmās kušanas temperat ūras, piem ēram, vazel īneļļu kušanas tempe ­
ratūrām līdz 473 K, silikone ļļu temperat ūrām līdz 573 K.  
Kušanas temperat ūru noteikšanai, kuras ir liel ākas par 523 K, var 
izmantot mais ījumu, kas sast āv no trijām masas da ļām sērskābes un 
divām daļām kālija sulfāta. Izmantojot š āda veida mais ījumus, jāie­
vēro visi vajadz īgie piesardz ības pasākumi.  
Termometrs  
Jāizmanto tikai t ādi termometri, kuri atbilst š ādos vai tiem ekviva ­
lentos standartos noteiktaj ām prasībām: 
ASTM E 1-71, DIN 12770, JIS K 8001.  
Procedūra 
Sausu vielu smalki saberž piest ā un ievieto kapil ārā, kuram viens 
gals ir aizkaus ēts, pēc sablīvēšanas tai j āaizņem aptuveni 3 mm no 
kapilāra garuma. Lai ieg ūtu vienveid īgu parauga bl īvumu, kapil āru 
iemet apm ēram 700 mm gar ā stikla caurul ē, kas stāvus novietota uz 
pulksteņstikla.  
Piepildīto kapilāru ievieto vann ā tā, lai termometra dz īvsudraba 
rezervuāra vidusda ļa pieskartos kapil āram viet ā, kurā atrodas 
paraugs. Parasti kapil āru aparātā ievieto tad, kad vannas š ķidruma 
temperatūra ir par apm ēram 10 K zem āka par nosak āmo kušanas 
temperatūru. 
Šķidruma temperat ūru vannā paaugstina ar ātrumu apm ēram 3 K/ ­
min. Šķidrums vann ā jāmaisa. Kad temperat ūra ir aptuveni 10 K zem 
kušanas temperat ūras, tā nedrīkst pieaugt ātrāk par 1 K/min.  
Aprēķins 
Kušanas temperat ūru aprēķina šādi: 
T = T  D + 0,00016 (T  D – T  E ) n 
kur: 
T = kori ģētā kušanas temperat ūra (K),  
T D = D termometra temperat ūras rādījums (K),  
T E = E termometra temperat ūras rādījums (K),  
n = to D termometra dz īvsudraba stabi ņa iedaļu skaits, kuras 
atrodas virs š ķidruma.  
1.6.1.2.  Kušanas temperat ūras noteikšanas ier īces ar met āla bloku  
Aprīkojums  
Iekārtā ietilpst:  
— cilindrisks met āla bloks ar dobu augšda ļu, kas veido kameru 
(skatīt 3. attēlu), 
— metāla aizbāznis ar div ām vai vair ākām atverēm, caur kur ām 
metāla blokā ievieto kapil ārus, ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 11
 
— metāla bloka sild īšanas sist ēma, piem ēram, blok ā ievietota elekt ­
riskā pretestība, 
— reostats elektrisk ās jaudas regul ēšanai, ja izmanto elektrisko sild ī­ 
šanu,  
— četri termiski iztur īga stikla logi kameras pret ējās sānu sienās 
taisnā leņķī vienam pret otru. Pie viena no šiem logiem ir okul ārs 
kapilāra novērošanai. P ārējos trīs logus izmanto iekš ējās telpas 
apgaismošanai ar lamp ām, 
— vienā galā noslēgts kapil ārs no karstumiztur īga stikla (skat īt 
1.6.1.1. punktu).  
Termometrs  
Skatīt 1.6.1.1. punkt ā minētos standartus. Var izmantot ar ī termo­
elektriskās mērierīces ar līdzīgu precizit āti. 
3. attēls
 
1.6.1.3.  Fotometriska noteikšana  
Aprīkojums un proced ūra 
Iekārta sastāv no met āla kameras ar autom ātisku apsildes sist ēmu. 
Trīs kapilārus aizpilda, k ā tas norādīts 1.6.1.1. punkt ā, un ievieto 
kamerā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 12
 
Aparatūras kalibr ēšanai iesp ējams izmantot line āru temperat ūras 
paaugstin āšanos ar vair ākiem ātrumiem, un vajadz īgo temperat ūras 
lineāro paaugstin āšanos elektriski regul ē ar iepriekš izraudz ītu 
ātrumu. Re ģistrācijas ierīces rāda faktisko kr āsns temperat ūru un 
kapilāros esošo vielu temperat ūru. 
1.6.2.  Sildvirsmas  
1.6.2.1.  Koflera sildvirsma  
Skatīt papildin ājumu.  
1.6.2.2.  Kaus ējamais mikroskops  
Skatīt papildin ājumu.  
1.6.2.3.  Meniska metode (poliam īdiem)  
Skatīt papildin ājumu.  
Sildīšanas ātrumam kušanas temperat ūras diapazon ā ap kušanas 
temperatūru jābūt mazākam par 1 K/min.  
1.6.3.  Sasalšanas temperat ūras noteikšanas metodes  
Skatīt papildin ājumu.  
1.6.4.  Termisk ā analīze 
1.6.4.1.  Diferenci ālā termiskā analīze 
Skatīt papildin ājumu.  
1.6.4.2.  Diferenci ālā skenēšanas kalorimetrija  
Skatīt papildin ājumu.  
1.6.5.  Sastingšanas temperat ūras noteikšana  
Skatīt papildin ājumu.  
2. IEG ŪTIE DATI  
Atsevišķos gadījumos ir j āveic termometra kalibr ēšana.  
3. P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā, ja iespējams, jānorāda šāda inform ācija: 
— lietotā metode,  
— vielas prec īzs apraksts (identifik ācija un tīrība), iepriekš ēja attīrī­ 
šana, ja tiek veikta,  
— precizit ātes novērtējums.  
Par kušanas temperat ūru uzdod divu t ādu mērījumu rezult ātu vidējo 
vērtību, kuri ir nov ērtētās precizit ātes (skatīt tabulā) robežās. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 13
 
Ja temperat ūras starpība kušanas s ākumā un beigās ir metodes preci ­
zitātes robež ās, par kušanas temperat ūru uzdod temperat ūru, kas 
noteikta kušanas beigu stadij ā; pārējos gadījumos uzdod abas tempe ­
ratūras, kas noteiktas kušanas s ākuma un beigu stadij ās. 
Ja vielas sadal ās vai sublim ējas, nesasniedzot kušanas temperat ūru, 
uzdod temperat ūru, kurā novēro minētās parādības. 
Jāiekļauj visa inform ācija un piez īmes, kas saist ītas ar rezult ātu inter­
pretāciju, jo īpaši attiec ībā uz vielas piemais ījumiem un t ās agregāt­
stāvokli.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) OECD, Paris, 1981, Test Guideline 102, Decision of the 
Council C(81) 30 final.  
(2) IUPAC, B. Le Neindre, B. Vodar, eds. Experimental thermody ­
namics, Butterworths, London 1975, Vol. II, p. 803–834.  
(3) R. Weissberger ed.: Technique of organic Chemistry, Physical 
Methods of Organic Chemistry, 3rd ed., Interscience Publ., New York, 1959, Vol. I, Part I, Chapter VII.
 
(4) IUPAC, Physicochemical measurements: Catalogue of reference 
materials from national laboratories, Pure and applied chemistry, 
1976, Vol. 48, p. 505–515.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 14
 
Papildinājums  
Sīkāki tehniski dati atrodami š ādos standartos:  
1. Kapil āra metodes  
1.1. Kušanas temperat ūras noteikšanas ier īces ar šķidruma vannu 
ASTM E 324-69 Standard test method for relative initial 
and final melting points and the melting range of organic chemicals 
BS 4634 Method for the determination of 
melting point and/or melting range 
DIN 53181 Bestimmung des Schmelzintervalles 
von Harzen nach Kapilarverfarehn 
JIS K 00-64 Testing methods for melting point of 
chemical products
 
1.2. Kušanas temperat ūras noteikšanas ier īces ar met āla bloku 
DIN 53736 Visuelle Bestimmung der Schmelztem ­
peratur von teilkristallinen Kunst ­
stoffen 
ISO 1218 (E) Plastics – polyamides – determination 
of “melting point”  
2. Sildvirsmas  
2.1. Koflera sildvirsma 
ANSI/ASTM D 3451-76 Standard recommended practices for 
testing polymeric powder coatings  
2.2. Kaus ējamais mikroskops 
DIN 53736 Visuelle Bestimmung der Schmelztem ­
peratur von teilkristallinen Kunst ­
stoffen  
2.3. Meniska metode (poliam īdiem) 
ISO 1218 (E) Plastics – polyamides – determination 
of “melting point”  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 15
 
ANSI/ASTM D 2133-66 Standard specification for acetal resin 
injection moulding and extrusion ma ­
terials 
NF T 51-050 Résines de polyamides. Détermination 
du “point de fusion” méthode du 
menisque  
3. Sasalšanas temperat ūras noteikšanas metodes  
BS 4633 Method for the determination of 
crystallizing point 
BS 4695 Method for Determination of Melting 
Point of petroleum wax (Cooling Curve) 
DIN 51421 Bestimmung des Gefrierpunktes von 
Flugkraftstoffen, Ottokraftstoffen und Motorenbenzolen 
ISO 2207 Cires de petrole: determination de la 
temperature de figeage 
DIN 53175 Bestimmung des Erstarrungspunktes 
von Fettsäuren 
NF T 60-114 Point de fusion des paraffines 
NF T 20-051 Methode de determination du point de 
cristallisation (point de congelation 
ISO 1392 Method for the determination of the 
freezing point
 
4. Termisk ā analīze 
4.1. Diferenci ālā termiskā analīze 
ASTM E 537-76 Standard method for assessing the 
thermal stability of chemicals by 
methods of differential thermal analysis 
ASTM E 473-85 Standard definitions of terms relating 
to thermal analysis
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 16
 
ASTM E 472-86 Standard practice for reporting ther ­
moanalytical data 
DIN 51005 Thermische Analyse, Begriffe  
4.2. Diferenci ālā skenēšanas kalorimetrija 
ASTM E 537-76 Standard method for assessing the 
thermal stability of chemicals by methods of differential thermal 
analysis 
ASTM E 473-85 Standard definitions of terms relating 
to thermal analysis 
ASTM E 472-86 Standard practice for reporting ther ­
moanalytical data 
DIN 51005 Thermische Analyse, Begriffe
 
5. Sastingšanas temperat ūras noteikšana  
NBN 52014 Echantillonnage et analyse des 
produits du petrole: Point de trouble 
et point d'ecoulement limite – 
Monsterneming en ontleding van aardolieproducten: Troebelingspunt en vloeipunt 
ASTM D 97-66 Standard test method for pour point of 
petroleum oils 
ISO 3016 Petroleum oils – Determination of pour 
point
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 17
 
A.2. VIRŠANAS TEMPERAT ŪRA 
1. METODE  
Aprakstīto metožu liel ākās daļas pamatā ir ESAO Test ēšanas nor ā­
dījumi (1). Pamatprincipi aprakst īti izmantot ās literatūras avotos (2) 
un (3).  
1.1. IEVADS  
Šeit aprakst ītās metodes un iek ārtas var izmantot š ķidrām vielām un 
vielām ar zemu kušanas temperat ūru, ja ar t ām par viršanas tempe ­
ratūru zemākā temperat ūrā nenotiek ķīmiskas reakcijas (piem ēram: 
autooksid ēšanās, pārgrupēšanās, sadalīšanās u. c.). Š īs metodes 
piemērotas gan att īrītiem, gan neatt īrītiem šķidrumiem.  
Priekšroka dodama metod ēm, kurās izmanto fotoelektrisko detekt ē­ 
šanu un termisko anal īzi, jo pēc šīm metod ēm var noteikt gan 
kušanas temperat ūru, gan viršanas temperat ūru. Turkl āt mērījumus 
var veikt autom ātiskā režīmā. 
Dinamiskajai metodei ir priekšroc ības, kas saist ās ar iesp ēju to 
izmantot ar ī tvaika spiediena noteikšanai, un nav j āveic viršanas 
temperatūras korekcija p ēc atmosfēras spiediena norm ālos apstākļos 
(101,325 kPa), jo norm ālo atmosf ēras spiedienu var noregul ēt mērī­ 
šanas laik ā ar manostatu.  
Piezīmes 
Piemaisījumu ietekme uz viršanas temperat ūras noteikšanas rezult ātu 
galvenokārt ir atkar īga no piemais ījumu rakstura. Ja paraug ā ir gais­
toši piemais ījumi, kuri var ietekm ēt viršanas temperat ūras noteik ­ 
šanas rezult ātus, vielu pirms tam var att īrīt. 
1.2. DEFIN ĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
Parasti viršanas temperat ūru definē kā temperat ūru, kurā šķidruma 
tvaika spiediens ir 101,325 kPa.  
Ja viršanas temperat ūru nenosaka norm ālā atmosfēras spiedien ā, 
temperatūras izmai ņu aprakst īšanai atkar ībā no spiediena var 
izmantot Klauziusa-Klapeirona vien ādojumu:  
log p ¼ Δ H v 
2; 3 RT þ const : 
kur: 
P = vielas tvaika spiediens, pask ālos, 
ΔH v = vielas iztvaikošanas siltums, J mol  -l , 
R = univers ālā molārā gāzu konstante = 8,314 J mol  -l K -l , 
T = termodinamisk ā temperat ūra, K.  
Viršanas temperat ūru uzdod kop ā ar atmosf ēras spiedienu t ās noteik­ 
šanas laik ā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 18
 
Pārvēršana  
Spiediens (m ērvienības: kPa)  
100 kPa = 1 bar = 0,1 MPa 
(“bar” var joproj ām izmantot, lai gan tas neb ūtu ietei­
cams).  
133 Pa = 1 mm Hg = 1 Torr 
(mērvienības “mm Hg” un “Torr” izmantot nav pie ļau­
jams).  
1 atm = standarta atmosf ēra = 101 325 Pa 
(mērvienību “atm” izmantot nav pie ļaujams).  
Temperat ūra (mērvienības: K)  
t = T – 273,15  
t: temperat ūra pēc Celsija skalas, Celsija gr ādi (  o C) 
T: termodinamisk ā temperat ūra, kelvini (K)  
1.3. STANDARTVIELAS  
Pārbaudot jaunu vielu, ne visos gad ījumos jāizmanto standartvielas. 
Tās galvenok ārt izmanto metodes izpild ījuma periodisk ām 
pārbaudēm un daž ādu metožu sal īdzināšanai.  
Dažas kalibr ēšanas vielas ir min ētas papildin ājumā iekļauto metožu 
aprakstā. 
1.4. METODES PRINCIPS  
Piecas viršanas temperat ūras (viršanas temperat ūras interv āla) noteik ­ 
šanas metodes pamatojas uz viršanas temperat ūras mērīšanu, bet 
divām citām izmanto termisko anal īzi. 
1.4.1.  Noteikšana ar ebulioskopu  
Ebulioskopus s ākotnēji izveidoja molekulmasas noteikšanai p ēc 
temperatūras paaugstin āšanās, taču tie ir piem ēroti arī precīzas virš­
anas temperat ūras noteikšanai. Ļoti vienk ārša iekārta ir aprakst īta 
standartā ASTM D 1120-72 (skat īt papildin ājumu). Šaj ā iekārtā līdz­
svara apst ākļos šķidrumu silda l īdz viršanai atmosf ēras spiedien ā. 
1.4.2.  Dinamisk ā metode  
Pēc šīs metodes v ārīšanās laikā ar piemērotu termometru m ēra tvaika 
kondensācijas temperat ūru attecē. Pēc šīs metodes var main īt spie­
dienu.  
1.4.3.  Viršanas temperat ūras noteikšana ar destil ācijas metodi  
Ar šo metodi veic tvaika kondens ācijas temperat ūras mērījumus 
šķidruma destil ācijas laikā un nosaka destil āta daudzumu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 19
 
1.4.4.  Sivolobova metode  
Paraugu silda m ēģenē, kas iegremd ēta šķidrumā sildīšanas vann ā. 
Tajā pašā mēģenē ar paraugu iegremd ē aizkausētu kapilāru ar 
gaisa burbuli apakš ējā galā. 
1.4.5.  Fotometriska noteikšana  
Saskaņā ar Sivolobova principu autom ātiski veic fotoelektriskus 
mērījumus gaisa burbu ļu celšanās brīdī. 
1.4.6.  Diferenci ālā termiskā analīze 
Pēc šīs metodes re ģistrē nosakāmās vielas un standartvielas tempe ­
ratūras starpību atkarībā no temperat ūras, uz vielu un standartvielu 
iedarbojoties ar vienu un to pašu regul ējamas temperat ūras 
programmu. Kad paraugam notiek f āžu pāreja ar entalpijas 
izmaiņām, par tām liecina endoterma (viršana) nob īde no reģistrētās 
temperatūras bāzes līnijas.  
1.4.7.  Diferenci ālā skenēšanas kalorimetrija  
Pēc šīs metodes re ģistrē nosakāmās vielas un standartvielas pat ērētās 
enerģijas starpību atkarībā no temperat ūras, uz vielu un standartvielu 
iedarbojoties ar vienu un to pašu regul ējamas temperat ūras 
programmu. Š ī ir enerģija, kas vajadz īga, lai iest ātos temperat ūras 
nulles starp ība starp nosak āmo vielu un standartvielu. Kad paraugam 
notiek fāžu pāreja ar entalpijas izmai ņām, par tām liecina endoterma 
(viršana) nob īde no reģistrētās siltumener ģijas plūsmas bāzes līnijas.  
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Dati par viršanas temperat ūras/viršanas temperat ūras interv āla noteik­ 
šanas metožu lietojam ību un precizit āti apkopoti 1. tabul ā. 
1. tabula  
Metožu sal īdzinājums  
Mērīšanas metode Nov ērtētā precizitāte Standarti  
Ebulioskopija ± 1,4 K (l īdz 373 K) (  1 ) ( 2 ) 
± 2,5 K (l īdz 600 K) (  1 ) ( 2 ) ASTM D 1120-72 (  1 ) 
Dinamisk ā metode ± 0,5 K (l īdz 600 K) (  2 ) 
Destilācijas metode (viršanas 
diapazons) ± 0,5 K (l īdz 600 K) ISO/R 918, DIN 53171, BS 
4591/71 
Sivolobova metode ± 2 K (l īdz 600 K) (  2 ) 
Fotometriska noteikšana ± 0,3 K (l īdz 373 K) (  2 ) 
Diferenci ālā termiskā analīze ± 0,5 K (l īdz 600 K) 
± 2,0 K (l īdz 1 273 K) ASTM E 537-76 
Diferenci ālā skenēšanas kalorime ­
trija ± 0,5 K (l īdz 600 K) 
± 2,0 K (l īdz 1 273 K) ASTM E 537-76  
( 1 ) Šāda precizit āte ir tikai noteikšanai ar vienk āršu ierīci, kura aprakst īta, piemēram, standart ā ASTM D 1120-72; to var 
uzlabot, izmantojot piln īgākas ebulioskopijas iek ārtas. 
( 2 ) Tikai t īru vielu viršanas temperat ūras noteikšanai. Citos gad ījumos šīs metodes izmantošana ir j āpamato.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 20
 
1.6. METOŽU APRAKSTI  
Dažu šeit min ēto metožu apraksts ir iek ļauts starptautiskos un atse ­
višķu valstu standartos (skat īt papildin ājumu).  
1.6.1.  Ebulioskopija  
Skatīt papildin ājumu.  
1.6.2.  Dinamisk ā metode  
Skatīt tvaika spiediena noteikšanas A.4. metodi.  
Reģistrē viršanas temperat ūru, kas nov ērota 101,325 kPa spiedien ā. 
1.6.3.  Destil ācijas metode (viršanas temperat ūras interv āls) 
Skatīt papildin ājumu.  
1.6.4.  Sivolobova metode  
Apmēram 5 mm diametra parauga m ēģenē ievietotu paraugu silda 
aparātā līdz viršanas temperat ūrai (1. att ēls). 
Standartiz ēts kušanas temperat ūras noteikšanas apar āts parādīts 1. 
attēlā. (JIS K 0064) (apar āts izgatavots no stikla, visi izm ēri milime ­
tros).  
1. attēls
 
Caurulē ar paraugu ievieto kapil āru (viršanas kapil āru), kas aizkau ­
sēts apmēram 1 cm att ālumā no apakš ējā gala. Pārbaudāmās vielas 
līmenim jābūt tādam, lai kapil āra aizkaus ētais posms atrastos zem 
šķidruma virsmas. Cauruli ar paraugu un viršanas kapil āru piestiprina 
pie termometra ar tievu gumiju vai šim nol ūkam izmanto s ānu stipri­
nājumu (skat īt 2. attēlu). ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 21
 
2. attēls 
Sivolobova metodes princips  3. attēls 
Modificētās metodes princips
  
Vannas š ķidrumu izv ēlas atkarībā no viršanas temperat ūras. Tempe ­
ratūrām līdz 573 K var izmantot silikone ļļu. Šķidro paraf īnu var 
izmantot tikai temperat ūrām līdz 473 K. S ākumā šķidrums vann ā 
jāsilda ar ātrumu 3 K/min. Š ķidrums vann ā ir jāmaisa. Apm ēram 
10 K zem āk par sagaid āmo viršanas temperat ūru sildīšanas intensit āti 
samazina t ā, lai temperat ūra paaugstin ātos ne vair āk par 1 K/min. 
Tuvojoties viršanas temperat ūrai, viršanas kapil ārā sākas strauja 
burbuļu veidošan ās. 
Viršanas temperat ūra ir temperat ūra, kurā sākot dzesēšanu burbu ļu 
veidošanās apstājas un kapil ārā sākas strauja š ķidruma l īmeņa 
celšanās. Attiec īgais termometra r ādījums atbilst vielas viršanas 
temperatūrai. 
Pēc modific ētās metodes (3. att ēls) viršanas temperat ūru nosaka, 
izmantojot kušanas temperat ūras noteikšanai paredz ēto kapilāru. To 
izstiepj, izveidojot apm ēram 2 cm garu smailu galu (a), un taj ā iesūc 
nelielu daudzumu parauga. Kapil āra vaļējo smailo galu aizkaus ē, 
atstājot pašā galā mazu gaisa burbuli. Sildot kušanas temperat ūras 
noteikšanas apar ātā (b), gaisa burbulis izplešas. Viršanas temperat ūra 
atbilst temperat ūrai, kurā viela sasniedz vannas š ķidruma virsmu (c).  
1.6.5.  Fotometriska noteikšana  
Kapilāru ar paraugu kars ē, tam atrodoties sild āmā metāla blokā. 
Caur attiec īgām atverēm blokā gaismas k ūli caur vielu novada t ālāk 
uz precīzi kalibrētu fotoelementu.  
Paaugstinoties parauga temperat ūrai, no viršanas kapil āra izdalās 
atsevišķi gaisa burbu ļi. Sasniedzot viršanas temperat ūru, ievērojami 
palielinās izdalījušos burbul īšu daudzums. Tas ietekm ē gaismas 
intensitāti, ko reģistrē fotoelements, un m ērierīce, kura nolasa plat īna 
pretestības termometra temperat ūru blokā, saņem stopsign ālu. 
Šī metode ir īpaši noder īga, jo tā ļauj veikt m ērījumus, kad temperat ūra ir 
zemāka par istabas temperat ūru, līdz 253,15 K (–20  o C), nemainot pašu 
iekārtu. Aparāts tikai jāievieto vann ā ar dzesēšanas šķidrumu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 22
 
1.6.6.  Termisk ā analīze 
1.6.6.1.  Diferenci ālā termiskā analīze 
Skatīt papildin ājumu.  
1.6.6.2.  Diferenci ālā skenēšanas kalorimetrija  
Skatīt papildin ājumu.  
2. DATI  
Ja novirzes no norm ālā atmosfēras spiediena ir nelielas (ne vair āk 
par ± 5 kPa), viršanas temperat ūru standartiz ē līdz T  n pēc Sidneja- 
Janga vien ādojuma:  
T n = T + (f  T × Δp) 
kur: 
Δp = (101,325 – p) [iev ērot zīmi], 
P = gaisa spiediena m ērījums (kPa),  
f T = viršanas temperat ūras izmai ņas atkarībā no temperat ūras 
K/kPa,  
T = izm ērītā viršanas temperat ūra (K),  
T n = viršanas temperat ūra (K), kas kori ģēta, ņemot vērā normālu 
atmosfēras spiedienu.  
Temperat ūras korekcijas koeficienti f, j un aproksim ēšanas vien ādo­
jumi daudz ām vielām norādīti iepriekšmin ētajos starptautiskajos un 
valstu standartos.  
Piemēram, standart ā DIN 53171 apl ūkotās metodes aprakst ā minēti 
šādi korekcijas koeficienti kr āsu šķīdinātājiem:  
2. tabula  
TEMPERAT ŪRAS KOREKCIJAS KOEFICIENTI f  T 
Temperat ūra T (K) Korekcijas koeficients f  T (K/kPa)  
323,15 0,26 
348,15 0,28 
373,15 0,31 
398,15 0,33 
423,15 0,35 448,15 0,37 473,15 0,39 498,15 0,41 523,15 0,44 548,15 0,45 573,15 0,47
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 23
 
3. P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā, ja iespējams, jānorāda šāda inform ācija: 
— lietotā metode,  
— vielas prec īzs apraksts (identifik ācija un tīrība), iepriekš ēja attīrī­ 
šana, ja tiek veikta,  
— precizit ātes novērtējums.  
Par viršanas temperat ūru uzdod divu t ādu mērījumu rezult ātu vidējo 
vērtību, kuri ir nov ērtētās precizit ātes (skatīt 1. tabulu) robež ās. 
Norāda spiedienu kPa, k ādā mērīta viršanas temperat ūra un noteikta 
tās vidējā vērtība. Spiedienam j ābūt iespējami tuvu norm ālajam at­
mosfēras spiedienam.  
Jāiekļauj jebkura inform ācija un piez īmes, kas attiecas uz rezult ātu 
interpretāciju, jo īpaši par vielas piemais ījumiem un t ās agregātstā­
vokli.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) OECD, Paris, 1981, Test Guideline 103, Decision of the 
Council C (81) 30 final.  
(2) IUPAC, B. Le Neindre, B. Vodar, editions. Experimental ther ­
modynamics, Butterworths, London 1975, Vol. II.  
(3) R. Weissberger edition: Technique of organic chemistry, 
Physical methods of organic chemistry, Third Edition, Inters ­
cience Publications, New York, 1959, Vol. I, Part I, Chapter VIII.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 24
 
Papildinājums  
Papildus tehniskie dati ir ietverti, piem ēram, šādos standartos:  
1. Ebulioskops  
1.1. Kušanas temperat ūras noteikšanas ier īces ar šķidruma vannu 
ASTM D 1120-72  Standard test method for boiling point of 
engine anti-freezes  
2. Destil ācijas metode (viršanas temperat ūras interv āls) 
ISO/R 918 Test Method for Distillation (Distillation 
Yield and Distillation Range) 
BS 4349/68 Method for determination of distillation of 
petroleum products 
BS 4591/71 Method for the determination of distilla ­
tion characteristics 
DIN 53171 Losungsmittel fur Anstrichstoffe, Bestim ­
mung des Siedeverlaufes 
NF T 20-608 Distillation:determination du rendement et 
de l'intervalle de distillation  
3. Diferenci ālā thermisk ā analīze un diferenci ālā skenēšanas kalo ­
rimetrija  
ASTM E 537-76 Standard method for assessing the thermal 
stability of chemicals by methods of diffe ­
rential thermal analysis 
ASTM E 473-85 Standard definitions of terms relating to 
thermal analysis 
ASTM E 472-86 Standard practice for reporting thermoana ­
lytical data 
DIN 51005 Thermische Analyse, Begriffe  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 25
 
A.3. RELAT ĪVAIS BL ĪVUMS  
1. METODE  
Aplūkotās metodes balst ās uz ESAO Test ēšanas nor ādījumiem (1). 
Pamatprincipi aprakst īti literatūras avotā (2). 
1.1. IEVADS  
Aprakstītās metodes relat īvā blīvuma noteikšanai ir der īgas cietām 
vielām un šķidrumiem neatkar īgi no tīrības pakāpes. Izmantojam ās 
metodes ir uzskait ītas 1. tabul ā. 
1.2. DEFIN ĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
Relatīvais blīvums viel ām un šķidrumiem ir vielas tilpuma masas pie 
20 o C un tāda paša tilpuma ūdens masas pie 4  o C attiecība. Relatī­
vais blīvums ir bezdimensiju lielums.  
Vielas blīvums P ir t ās masas m un tilpuma v attiec ība. 
Blīvuma p m ērvienība SI sist ēmā ir kg/m  3 . 
1.3. STANDARTVIELAS (1) (3)  
Pārbaudot jaunu vielu, ne visos gad ījumos jāizmanto standartvielas. 
Tās galvenok ārt izmanto metodes izpild ījuma periodisk ām 
pārbaudēm un daž ādu metožu sal īdzināšanai.  
1.4. METOŽU PRINCIPS  
Izmanto četru veidu metodes.  
1.4.1.  Flot ācijas metodes  
1.4.1.1.  Areometrs  (šķidrām vielām) 
Pietiekami prec īzi un ātri blīvumu var noteikt ar iegremd ējamiem 
areometriem, p ēc kuriem š ķidruma bl īvumu nolasa p ēc areometra 
graduētās daļas skalas iegrimes.  
1.4.1.2.  Hidrostatiskie svari  (šķidrumiem un ciet ām vielām) 
Blīvuma noteikšanai var izmantot nosak āmās vielas masas starp ību, 
kas noteikta gais ā un piem ērotā šķidrumā (piemēram, ūdenī). 
Cietām vielām blīvuma mērījumu rezult āti attiecin āmi tikai uz vienu 
konkrētu paraugu. Š ķidrumu bl īvuma noteikšanai zin āma tilpuma (v) 
ķermeni vispirms nosver gais ā un tad š ķidrumā. 
1.4.1.3.  Iegremd ētā ķermeņa metode  (šķidrumiem) (4)  
Ar šo metodi š ķidruma bl īvumu nosaka p ēc svērumu starp ības pirms 
un pēc zināma tilpuma ķermeņa iegremd ēšanas šķidrumā, kura 
blīvums jānosaka.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 26
 
1.4.2.  Piknometrisk ās metodes  
Cietām vielām un šķidrumiem var izmantot daž ādas formas un 
zināma tilpuma piknometrus. Bl īvumu apr ēķina pēc pilna un tukša 
piknometra masas starp ības, ņemot vērā tā tilpumu.  
1.4.3.  Piknometrs sal īdzināšanai ar gaisu  (cietām vielām) 
Jebkuras formas cietvielas bl īvumu istabas temperat ūrā var noteikt ar 
gāzu salīdzināšanas piknometru. Vielas tilpumu m ēra gaisā vai inertā 
gāzē, to ievietojot kalibr ētā cilindrā ar mainīgu tilpumu. Lai apr ēķi­
nātu blīvumu, pēc tilpuma m ērījumiem paraugs vienreiz j ānosver.  
1.4.4.  Oscil āciju densimetrs  (5) (6) (7)  
Šķidrumu bl īvumu var m ērīt ar oscil āciju densimetru. U-veida 
caurules meh ānisko oscilatoru iesv ārsta ar oscilatora rezonanses 
frekvenci, kas ir atkar īga no tā masas. Taj ā ievadot paraugu, main ās 
oscilatora rezonanses frekvence. Šo ier īci kalibrē, izmantojot divus 
šķidrumus ar zin āmu blīvumu. Ieteicams izv ēlēties tādas vielas, kuru 
blīvums aptver visu m ērījumu diapazonu.  
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Tabulā ir apkopotas daž ādas metodes, ko izmanto relat īvā blīvuma 
noteikšanai, nor ādot to izmantošanas iesp ējas. 
1.6. METOŽU APRAKSTI  
Piemēru veidā papildinājumā minētajos standartos atrodama papildu 
tehniskā informācija. 
Noteikšana j āveic 20  o C temperat ūrā, izdarot vismaz divus m ērījumus.  
2. IEG ŪTIE DATI  
Skatīt standartus.  
3. P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā, ja iespējams, jānorāda šāda inform ācija: 
— lietotā metode,  
— vielas prec īzs apraksts (identifik ācija un tīrība), iepriekš ēja attīrī­ 
šana, ja tiek veikta.  
Relatīvais blīvums,  D 4 20 , jāuzdod saska ņā ar 1.2. punktu, nor ādot 
vielas agreg ātstāvokli.  
Jāiekļauj visa inform ācija un piez īmes, kas attiecas uz rezult ātu inter­
pretāciju, jo īpaši par vielas piemais ījumiem un t ās agregātstāvokli.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 27
 
Tabula  
Metožu lietojam ība 
Mērīšanas metode Blīvums Maksimāli iespē­
jamā dinamisk ā 
viskozitāte Standartmetode 
cietvielas š ķidrumi  
1.4.1.1. Areometrs j ā 5 Pa s ISO 387, 
ISO 649-2, 
NF T 20-050 
1.4.1.2. Hidrostatiskie svari a) cietām vielām j ā ISO 1183 (A) 
b) šķidrumiem j ā 5 Pa s ISO 901 un 758 
1.4.1.3. Iegremd ētā ķermeņa 
metode jā 20 Pa s DIN 53217 
1.4.2. Piknometrs ISO 3507 
a) cietām vielām j ā ISO 1183(B), 
NF T 20-053 
b) šķidrumiem j ā 500 Pa s ISO 758 
1.4.3. Piknometrs sal īdzināšanai 
ar gaisu jā DIN 55990 Teil 3, 
DIN 53243 
1.4.4. Oscil āciju densimetrs j ā 5 Pa s
 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) OECD, Paris, 1981, Test Guideline 109, Decision of the 
Council C(81) 30 final.  
(2) R. Weissberger ed., Technique of Organic Chemistry, Physical 
Methods of Organic Chemistry, 3rd ed., Chapter IV, Inters ­
cience Publ., New York, 1959, Vol. I, Part 1.  
(3) IUPAC, Recommended reference materials for realization of 
physico-chemical properties, Pure and applied chemistry, 
1976, Vol. 48, p. 508.  
(4) Wagenbreth, H., Die Tauchkugel zur Bestimmung der Dichte 
von Flüssigkeiten, Technisches Messen tm, 1979, Vol. II, 427–430.
 
(5) Leopold, H., Die digitale Messung von Flüssigkeiten, Elek ­
tronik, 1970, Vol. 19, p. 297–302.  
(6) Baumgarten, D., Füllmengenkontrolle bei vorgepackten Erzeug ­
nissen -Verfahren zur Dichtebestimmung bei flüssigen Produkten und ihre praktische Anwendung, Die Pharmazeu ­
tische Industrie, 1975, Vol. 37, p. 717–726.
 
(7) Riemann, J., Der Einsatz der digital en Dichtemessung im 
Brauereilaboratorium, Brauwissenschaft, 1976, Vol. 9, p. 253- 255.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 28
 
Papildinājums  
Papildu tehniskie dati ir, piem ēram, šādos standartos:  
1. Flot ācijas metodes  
1.1. Areometrs 
DIN 12790, ISO 387 Hydrometer; general instructions 
DIN 12791 Part I: Density hydrometers; construction, 
adjustment and use 
Part II: Density hydrometers; standardized 
sizes, designation 
Part III: Use and test 
ISO 649-2 Laboratory glassware: Density hydrome ­
ters for general purpose 
NF T 20-050 Chemical products for industrial use – 
Determination of density of liquids – Areometric method 
DIN 12793 Laboratory glassware: range find hydro ­
meters
 
1.2. Hidrostatiskie svari  
Cietām vielām 
ISO 1183 Method A: Methods for determining the 
density and relative density of plastics 
excluding cellular plastics 
NF T 20-049 Chemical products for industrial use – 
Determination of the density of solids other than powders and cellular products 
– Hydrostatic balance method 
ASTM-D-792 Specific gravity and density of plastics by 
displacement 
DIN 53479 Testing of plastics and elastomers; deter ­
mination of density
 
Šķidrumiem  
ISO 901 ISO 758  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 29
 
DIN 51757 Testing of mineral oils and related mater ­
ials; determination of density 
ASTM D 941-55, ASTM D 1296-67 un ASTM D 1481-62 
ASTM D 1298 Density, specific gravity or API gravity of 
crude petroleum and liquid petroleum products by hydrometer method 
BS 4714 Density, specific gravity or API gravity of 
crude petroleum and liquid petroleum products by hydrometer method
 
1.3. Iegremd ētā ķermeņa metode 
DIN 53217 Testing of paints, varnishes and similar 
coating materials; determination of 
density; immersed body method  
2. Piknometra metodes  
2.1. Š ķidrumiem 
ISO 3507 Pycnometers 
ISO 758 Liquid chemical products; determination 
of density at 20  o C 
DIN 12797 Gay-Lussac pycnometer (for non-volatile 
liquids which are not too viscous) 
DIN 12798 Lipkin pycnometer (for liquids with a 
kinematic viscosity of less than l00,10
 -6 m 2 s -1 at 15  o C) 
DIN 12800 Sprengel pycnometer (for liquids as DIN 
12798) 
DIN 12801 Reischauer pycnometer (for liquids 
with a kinematic viscosity of less 
than l00, 10  -6 m 2 s -1 at 20  o C, appli­
cable in particular also to hydrocar ­
bons and aqueous solutions as well 
as to liquids with higher vapour pres ­
sure, approximately 1 bar at 90  o C) ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 30
 
DIN 12806 Hubbard pycnometer (for viscous liquids 
of all types which do not have too high a 
vapour pressure, in particular also for 
paints, varnishes and bitumen) 
DIN 12807 Bingham pycnometer (for liquids, as in 
DIN 12801) 
DIN 12808 Jaulmes pycnometer (in particular for 
ethanol – water mixture) 
DIN 12809 Pycnometer with ground-in thermometer 
and capillary side tube (for liquids which are not too viscous) 
DIN 53217 Testing of paints, varnishes and similar 
products; determination of density by 
pycnometer 
DIN 51757 Point 7: Testing of mineral oils and 
related materials; determination of density 
ASTM D 297 Section 15: Rubber products – chemical 
analysis 
ASTM D 2111 Method C: Halogenated organic 
compounds 
BS 4699 Method for determination of specific 
gravity and density of petroleum products 
(graduated bicapillary pycnometer 
method) 
BS 5903 Method for determination of relative 
density and density of petroleum products 
by the capillary – stoppered pycnometer 
method 
NF T 20-053 Chemical products for industrial use – 
Determination of density of solids in powder and liquids – Pyknometric 
method
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 31
 
2.2. Ciet ām vielām 
ISO 1183 Method B: Methods for determining the 
density and relative density of plastics excluding cellular plastics 
NF T 20-053 Chemical products for industrial use – 
Determination of density of solids in 
powder and liquids – Pyknometric method 
DIN 19683 Determination of the density of soils
 
3. Piknometrs sal īdzināšanai ar gaisu  
DIN 55990 Part 3: Prüfung von Anstrichstoffen und 
ähnlichen Beschichrungsstoffen; Pulver ­
lack; Bestimmung der Dichte 
DIN 53243 Anstrichstoffe; Chlorhaltige Polymere; 
Prüfung  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 32
 
A.4. TVAIKA SPIEDIENS  
1. METODE  
Šī metode ir ekvivalenta OECD TG 104 (2004).  
1.1. IEVADS  
Šajā A.4. metodes (1) p ārstrādātajā versijā papildus ir iek ļauta 
efūzijas metode – izotermisk ā termogravimetrija, kas paredz ēta 
tvaika spiediena noteikšanai viel ām, kurām tas ir ļoti zems (l īdz 
pat 10  –10 Pa). Ņemot vērā vajadzību pēc noteikšanas metod ēm, 
īpaši, lai noteiktu tvaika spiedienu viel ām, kurām tas ir zems, tiek 
atkārtoti izvērtēti citi šie metodes pa ņēmieni izmantošanai citos spie ­
diena interv ālos. 
Termodinamisk ā līdzsvara apst ākļos tīras vielas tvaika spiediens ir 
atkarīgs tikai no temperat ūras. Pamatprincipu aprakstu sk. (2)(3).  
Nevienu m ērīšanas paņēmienu nevar izmantot vis ā tvaika spiedienu 
intervālā no mazāk kā 10 –10 līdz 10  5 Pa. Šajā metodikā ir iekļautas 
astoņas tvaika spiediena m ērīšanas metodes, kuras var izmantot 
dažādos tvaika spiediena interv ālos. Metožu sal īdzinājums, ņemot 
vērā to pielietojumu un m ērījumu interv ālu, dots 1. tabul ā. Šīs 
metodes var izmantot tikai test ēšanas apst ākļos stabilu vielu tvaika 
spiediena noteikšanai. Ja š īs eksperiment ālās metodes tehnisku 
iemeslu d ēļ izmantot nevar, tvaika spiedienu var noteikt p ēc aprēķina 
metodes, un ieteicam ā aprēķinu metode ir aprakst īta pielikum ā. 
1.2. DEFIN ĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
Vielas tvaika spiediens tiek defin ēts kā piesātināta tvaika spiediens 
virs cietas vai š ķidras vielas.  
Jāizmanto SI sist ēmas spiediena m ērvienība, t. i., pask āls (Pa). Citas 
agrāk izmantotas m ērvienības un sakar ības starp t ām ir šādas: 
1 tors = 1 mm Hg = 1,333 × 10  2 Pa 
1 atm = 1,013 × 10  5 Pa 
1 bar = 10  5 Pa 
SI sistēmas temperat ūras mērvienība ir kelvins (K). Temperat ūru no 
Celsija skalas gr ādiem kelvinos p ārrēķina pēc šādas formulas:  
T = t + 273,15  
kur T ir temperat ūra kelvinos jeb termodinamisk ā temperat ūra un t ir 
temperatūra pēc Celsija.  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 33
 
1. tabula  
Mērīšanas metode Vielas Novērtētā atkār­
tojamība Novērtētā repro­
ducējamība Ieteicamais interv āls 
Cietas vielas Š ķidras vielas  
Dinamisk ā metode ar zemu 
kušanas 
temp. Jā l īdz 25 % 
no 1 līdz 5 % līdz 25 % 
no 1 līdz 5 % 10 3 Pa līdz 2 
× 10  3 Pa 
2 × 10  3 Pa līdz 
10 5 Pa 
Statiskā metode J ā J ā no 5 l īdz 
10 % no 5 līdz 
10 % no 10 Pa l īdz 
10 5 Pa 
no 10  –2 Pa līdz 
10 5 Pa (  1 ) 
Izoteniskopa 
metode Jā J ā no 5 l īdz 
10 % no 5 līdz 
10 % no 10  2 Pa līdz 
10 5 Pa 
Efūzijas metode: 
tvaika spiediena svari Jā J ā no 5 l īdz 
20 % līdz 50 % no 10
 –3 līdz 1 Pa 
Efūzijas metode: 
Knudsena š ūna Jā J ā no 10 l īdz 
30 % — no 10  –10 līdz 1 Pa 
Efūzijas metode: 
izotermisk ā termo­
gravimetrija Jā J ā no 5 l īdz 
30 % līdz 50 % no 10  –10 līdz 1 Pa 
Gāzes piesātinā­ 
šanas metode Jā J ā no 10 l īdz 
30 % līdz 50 % no 10  –10 līdz 
10 3 Pa 
Rotējošā rotora 
metode Jā J ā no 10 l īdz 
20 % — no 10  –4 līdz 
0,5 Pa  
( 1 ) Izmantojot kapacit ātes manometru  
1.3. METODES PRINCIPS  
Kopumā tvaika spiedienu nosaka daž ādās temperat ūrās. Ierobežot ā 
temperatūru interv ālā tīras vielas tvaika spiediena logaritms ir 
apgriezti proporcion āls termodinamiskajai temperat ūrai saska ņā ar 
vienkāršotu Klapeirona-Klauziusa vien ādojumu.  
log p ¼ ΔHv 
2; 3RT þ constant  
kur: 
p = tvaika spiediens (Pa)  
ΔHv = iztvaikošanas siltums J mol  –1 
R = g āzu univers ālā konstante 8,314 J mol  –1 K –1 
T = temperat ūra K ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 34
 
1.4. STANDARTVIELAS  
Standartvielas nav nepieciešamas. T ās galvenok ārt izmanto metodes 
veiktspējas periodisk ām pārbaudēm un pēc dažādām metodēm iegūtu 
rezultātu salīdzināšanai.  
1.5. METODES APRAKSTS  
1.5.1.  Dinamisk ā metode (Kotrela metode)  
1.5.1.1.  Princips  
Tvaika spiedienu nosaka, m ērot vielas v ārīšanās temperat ūru 
pie dažādiem spiedieniem aptuveni no 10  3 līdz 10  5 Pa. Šo 
metodi ir ieteicams izmantot ar ī viršanas temperat ūras noteik ­ 
šanai. Šaj ā nolūkā metodi ieteicams izmantot l īdz 600 K. 
Hidrostatisk ā spiediena d ēļ šķidrumu viršanas temperat ūra 
3 līdz 4 cm dzi ļumā ir par aptuveni 0,1 °C augst āka nekā 
uz virsmas. Kotrela metod ē (4) termometru novieto tvaikos virs 
šķidruma virsmas, un virstošais š ķidrums nep ārtraukti apskalo 
termometra rezervu āru. Rezervu āru pārklāj plāns šķidruma 
slānis, kas ir l īdzsvarā ar tvaiku pie atmosf ēras spiediena. 
Tādējādi termometrs uzr āda faktisko viršanas temperat ūru bez 
kļūdām, ko rada š ķidruma p ārkaršana vai hidrostatiskais spie ­
diens. Sūknis, kuru pirmo reizi izmantojis Kotrels, ir par ādīts 
1. att. M ēģenē A atrodas virstošais š ķidrums. Pamatn ē iekau­
sētā platīna stieple B veicina vienm ērīgu viršanu. S ānu cauru ­
līte C ir savienota ar dzesin ātāju, un apvalks D aukstajam 
kondensātam neļauj nokļūt pie termometra E. Š ķidrumam A 
virstot, piltuves uztvertie burbu ļi un š ķidrums pa diviem 
sūkņa F zariem apskalo termometra rezervu āru. 
1. attēls
 2. att ēls
 ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 35
 
Kotrela s ūknis (4)  
A: Termop āris 
B: Vakuuma bufertvertne  
C: Manometrs  
D: Vakuums  
E: Mērīšanas punkts  
F: Sildelements, apm. 150 W  
1.5.1.2.  Aparat ūra 
Ļoti precīzs aparāts, kas darbojas p ēc Kotrela principa, par ādīts 2. 
att. Tas sast āv no caurules ar viršanas sekciju apakš ējā daļā, dzesi­
nātāju vidusda ļā, kā arī izeju un uzmalu augš ējā daļā. Kotrela s ūkni 
ievieto viršanas sekcij ā, ko silda ar elektrisko sildelementu. Tempe ­
ratūru mēra, izmantojot termop āri apvalk ā vai pretest ības termo ­
metru, ko ievieto cauri uzmalai no augšas. Izeja savienota ar sist ēmu 
spiediena regul ēšanai. Tā sastāv no vakuums ūkņa, bufertvertnes, 
manostata spiediena regul ēšanai, ievadot sl āpekli, un manometra.  
1.5.1.3.  Proced ūra 
Vielu ievieto viršanas sekcij ā. Problēmas var rad īt cietas vielas, kas 
nav pulvera veid ā, taču tās dažkārt var atrisin āt ar dzes ēšanas 
apvalka sild īšanu. Apar ātu noslēdz pie uzmalas, un vielu atg āzo. 
Putojošām vielām šo metodi izmantot nevar.  
Tad iestata zem āko nepieciešamo spiedienu un iesl ēdz sildītāju. Tajā 
pašā laikā reģistrējošajai ier īcei pievieno temperat ūras sensoru.  
Līdzsvars tiek sasniegts, kad past āvīgā spiedien ā tiek reģistrēta 
nemainīga viršanas temperat ūra. Īpaša uzman ība jāpievērš tam, lai 
novērstu pārkaršanu viršanas laik ā. Bez tam dzesin ātājā ir jāpanāk 
tvaiku piln īga kondens ācija. Nosakot tvaika spiedienu ciet ām vielām 
ar zemu kušanas temperat ūru, jāraugās, lai tās nenosprostotu dzesi ­
nātāju. 
Pēc līdzsvara punkta re ģistrēšanas iestata augst āku spiedienu. 
Procesu š ādi turpina, l īdz tiek sasniegti 10  5 Pa (kopum ā apmēram 
5 līdz 10 mērījumu punkti). P ārbaudei līdzsvara punkti j āsasniedz, 
spiedienu pazeminot.  
1.5.2.  Statisk ā metode  
1.5.2.1.  Princips  
Statiskajā metodē (5) tvaika spiedienu termodinamisk ā līdzsvara st āvoklī 
nosaka noteikt ā temperat ūrā. Šī metode piem ērota tvaika spiediena 
noteikšanai viel ām un daudzkomponentu mais ījumiem, kas ir š ķidras 
vai cietas vielas, interv ālā no 10 līdz 10  5 Pa, un arī intervālā no 1 līdz 
10 Pa ar nosac ījumu, ka tiek veikti nepieciešamie pas ākumi.  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 36
 
1.5.2.2.  Aparat ūra 
Iekārta sastāv no vannas, kur ā uztur past āvīgu temperat ūru (ar preci ­
zitāti ± 0,2 K), parauga konteinera, kas pievienots vakuuma l īnijai, 
manometra un sist ēmas spiediena regul ēšanai. Parauga kamera (3a. 
attēls) ir pievienota vakuuma l īnijai ar v ārstu un diferenci ālo mano­
metru (U-veida caurul īti ar piem ērotu manometra š ķidrumu), ko 
izmanto par nulles indikatoru. Diferenci ālajā manometr ā atkarībā 
no spiedienu interv āla un test ējamās vielas ķīmiskajām īpašībām 
var izmantot dz īvsudrabu, silikonus un ftal ātus. Tom ēr, rūpējoties 
par vidi, no dz īvsudraba izmantošanas b ūtu pēc iespējas jāizvairās. 
Testējamā viela nedr īkst ievērojami šķīst, kas ir U-veida caurul ītē, 
vai ar to rea ģēt. U-veida caurul ītes vietā var izmantot manometru 
(3.b attēls). Manometr ā dzīvsudrabu var izmantot interv ālā no parast ā 
atmosfēras spiediena l īdz 10  2 Pa, bet silikona š ķidrumi un ftal āti ir 
piemēroti spiedieniem, kas ir zem āki par 10  2 Pa līdz 10 Pa. Ir citi 
manometri, ko var izmantot, ja spiediens ir zem āks par 10  2 Pa, un 
sildāmās membrānas kapacit ātes manometrus var izmantot pat tad, ja 
spiediens ir zem āks par 10  –1 Pa. Temperat ūru mēra uz trauka ārējās 
sienas, kur ā atrodas paraugs, vai paš ā traukā. 
1.5.2.3.  Proced ūra 
Izmantojot 3a. att. par ādīto aparātu, uzpilda U-veida caurul īti ar izvēlēto 
šķidrumu, kas pirms m ērījumiem paaugstin ātā temperatūrā ir jāatbrīvo 
no gāzēm. Testējamo vielu ievieto apar ātā un pazemin ātā temperat ūrā 
atbrīvo no gāzēm. Izmantojot daudzkomponentu paraugus, temperat ūrai 
jābūt pietiekami zemai, lai nenotiktu materi āla sastāva izmaiņas. Līdz­
svara iest āšanos paātrina ar mais īšanu. Paraugu var atdzes ēt ar šķidro 
slāpekli vai sauso ledu, raugoties lai nenotiktu gaisa mitruma vai s ūkņa 
šķidruma kondens ācija. Virs parauga trauka atver vakuuma kr ānu un 
paraugu vair ākas minūtes atgaiso ar vakuumu. Ja nepieciešams, atgaiso ­ 
šanu atkārto vairākas reizes.  
3.a attēls
 3.b att ēls
 ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 37
 
Sildot paraugu, kad kr āns ir aizv ērts, pieaug tvaika spiediens. T ādēļ 
izmainās šķidruma līdzsvars U-veida caurul ītē. Lai to kompens ētu, 
aparātā ievada sl āpekli vai gaisu, l īdz diferenci ālais spiediena indi ­
kators atkal atrodas nulles st āvoklī. Tam nepieciešamo spiedienu 
nolasa ar manometru vai prec īzāku instrumentu. Šis spiediens atbilst 
vielas tvaika spiedienam m ērījuma temperat ūrā. Izmantojot 3.b att. 
parādīto aparātu, tvaika spiedienu nosaka ar tiešiem m ērījumiem.  
Tvaika spiedienu l īdz nepieciešamajai maksim ālajai temperat ūrai 
nosaka piem ērotos nelielos temperat ūras interv ālos (kopum ā 
apmēram 5 līdz 10 mērījumu punkti).  
Pārbaudei j āatkārto nolas ījumi zem ās temperat ūrās. Ja atk ārtotos 
mērījumos noteikt ās temperat ūras neatbilst l īknei, kas ieg ūta, tempe ­
ratūru pakāpeniski paaugstinot, tam var b ūt šādi iemesli:  
i) paraug ā vēl ir gaiss (piem ēram, izteikti viskozu materi ālu gadī­
jumā) vai arī vielas ar zemu viršanas temperat ūru, kas izdal ās 
sildīšanas laik ā; 
ii) izmantotaj ā temperat ūras interv ālā vielā ar vielu notiek ķīmiska 
reakcija (piem ēram, sadal īšanās, polimeriz ācija).  
1.5.3.  Izoteniskopa metode  
1.5.3.1.  Princips  
Izoteniskop ā (6) izmanto statisk ās metodes principu. P ēc šīs metodes 
vielas paraugu p ārnes rezervu ārā, kuram uztur nemain īgu tempera ­
tūru un ir savienots ar manometru un vakuums ūkni. Piemais ījumi, 
kuru gaistam ība ir liel āka nekā testējamajai vielai, tiek atdal īti 
ar degazāciju pazemin ātā spiedienā. Parauga tvaika spiediens izv ēlē­
tajā temperat ūrā tiek līdzsvarots ar inertas g āzes zināmu spiedienu. 
Izoteniskops tika izstr ādāts, lai noteiktu atseviš ķu šķidro ogļūdeņražu 
tvaika spiedienu, tas ir piem ērots arī cietu vielu anal īzei. Metode 
parasti nav piem ērota daudzkomponentu sist ēmām. Ja paraugs satur 
negaistošus piemais ījumus, rezult ātu kļūda ir neliela. Ieteicamais 
noteikšanas interv āls ir no 10  2 līdz 10  5 Pa. 
1.5.3.2.  Aparat ūra 
Mērinstrumenta paraugs par ādīts 4. att. Piln īgāks metodes apraksts ir 
atrodams ASTM D 2879–86 (6).  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 38
 
1.5.3.3.  Proced ūra 
Analizējot šķidrumu, pati viela k ļūst par diferenci ālā manometra 
šķidrumu. Izoteniskop ā pārnes tik daudz š ķidruma, lai piepild ītu 
rezervuāru un manometra īso atzaru. Izoteniskopu piesl ēdz 
vakuumam un atgaiso, tad piepilda ar sl āpekli. Atbr īvošanu no 
gāzēm un attīrīšanu atkārto divas reizes, lai izdal ītu atlikušo sk ābekli. 
Uzpildīto izoteniskopu novieto horizont āli tā, lai paraugs pl ānā slānī 
izklātu parauga rezervu āru un manometru. Sist ēmā spiedienu sama ­
zina līdz 133 Pa, un paraugu uzman īgi silda, l īdz tas sāk vārīties 
(atbrīvošanai no izš ķīdušajām gāzēm). Tad izoteniskopu novieto t ā, 
lai paraugs iepl ūstu atpaka ļ rezervuārā un piepild ītu manometra īso 
zaru. Uztur 133 Pa spiedienu. Parauga rezervu āra pagarin āto galu ar 
nelielu liesmu silda, l īdz sāk izdalīties un pietiekami izplešas test ē­
jamās vielas tvaiks, izspiežot da ļu parauga no rezervu āra augšējās 
daļas manometra zar ā, un izveidojas ar tvaiku pild īta telpa, kur ā nav 
slāpekļa. Tad izoteniskopu novieto vann ā, kurā uztur past āvīgu 
temperatūru, un regul ē slāpekļa spiedienu, l īdz tas ir l īdzsvarā ar 
testējamās vielas parauga tvaika spiedienu. L īdzsvara st āvoklī 
slāpekļa spiediens atbilst vielas tvaika spiedienam.  
4. attēls
 
Cietām vielām atkarībā no spiediena un temperat ūras interv āliem 
izmanto t ādus manometra š ķidrumus k ā silikonus vai ftal ātus. Dega ­
zēto manometra š ķidrumu iepilda izciln ī uz izoteniskopa gar ā zara. 
Tad testējamo cieto vielu ievieto parauga rezervu ārā un paaugstin ātā 
temperatūrā degazē. Pēc tam izoteniskopu noliec t ā, lai manometra 
šķidrums iepl ūstu U-veida caurul ītē. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 39
 
1.5.4.  Ef ūzijas metode: tvaika spiediena svari  (7) 
1.5.4.1.  Princips  
Testējamās vielas paraugu kars ē nelielā krāsnī, kas novietota zem 
kupola, no kura ats ūknēts gaiss. Kr āsnij ir vāks ar sīkiem noteikta 
diametra urbumiem. Vielas tvaiki, izpl ūstot pa vienu no urbumiem, 
tiek novirz īti uz ļoti jutīgu svaru kausu, kas ar ī atrodas zem kupola, 
no kura evaku ēts gaiss. Daž ās konstrukcij ās svaru kausam, uz kura 
kondensējas izplūstošais tvaiks, ir dzes ēšanas kamera, nodrošinot 
siltuma aizvad īšanu termisk ās kondukcijas ce ļā, un to atdzes ē staro­
jums. Tvaika str ūklas enerģija darbojas k ā spēks uz svariem. Tvaika 
spiedienu var apr ēķināt divos veidos: tieši, ņemot vērā spēku, kas 
darbojas uz svaru kausu, un iztvaikošanas ātrumu, izmantojot Herca- 
Knudsena vien ādojumu (2):  
p ¼ G ﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃ  
2πRT Ü 10  3 
M s 
kur: 
G = iztvaikošanas ātrums (kg s  –1 m –2 ) 
M = molmasa (g mol  –1 ) 
T = temperat ūra (K)  
R = gāzu univers ālā konstante (J mol  –1 K –1 ) 
p = tvaika spiediens (Pa)  
Ieteicamais noteikšanas interv āls ir no 10  –3 līdz 1 Pa.  
1.5.4.2.  Aparat ūra 
Aparāta principi ālo shēmu sk. 5. att.  
5. attēls
 
A: Pamata pl āksne F: Dzes ēšanas kamera un dzes ēšanas stienis 
B: Mērinstruments ar kust īgu tinumu G: Iztvaic ēšanas krāsns 
C: Kupols H: Dju āra trauks ar š ķidro slāpekli 
D: Svari ar svaru kausu I: Parauga temperat ūras mērīšana 
E: Vakuuma m ērīšanas ierīce J: Test ējamā viela  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 40
 
1.5.5.  Ef ūzijas metode: Knudsena š ūna 
1.5.5.1.  Princips  
Metodes pamat ā ir testējamās vielas masas noteikšana, kas ultrava ­
kuuma apst ākļos laika vien ībā tvaika veid ā pa mikroatveri izpl ūst no 
Knudsena š ūnas (8). Izpl ūdušā tvaika masu var noteikt p ēc šūnas 
masas zuduma, vai vielas tvaikus zem ā temperat ūrā kondens ējot un 
ar hromatogr āfiju nosakot iztvaic ētās vielas daudzumu. Tvaika spie ­
dienu apr ēķina pēc Herca-Knudsena vien ādojuma (sk. 1.5.4.1.) un 
izmantojot no apar āta parametriem atkar īgus korekcijas koefi ­
cientus (9). Ieteicamais noteikšanas interv āls ir no 10  –10 līdz 1 Pa 
(10)(11)(12)(13)(14).  
1.5.5.2.  Aparat ūra 
Aparāta principi ālo shēmu sk. 6. att.  
6. attēls
 
1: Savienojums ar vakuumu 7: V āks ar vītni 
2: Platīna pretest ības termometra vai tempe ­
ratūras regulēšanas ierīces ligzdas 8: Spārnuzgrieznis 
3: Vakuumkameras v āks 9: Skr ūves 
4: Blīve 10: Ner ūsējošā tērauda efūzijas šūnas 
5: Alum īnija vakuumkamera 11: Sildelements 
6: Meh ānisms efūzijas šūnu ievietošanai un 
izņemšanai  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 41
 
1.5.6.  Ef ūzijas metode: izotermisk ā termogravimetrija  
1.5.6.1.  Princips  
Šīs metodes pamat ā ir testējamās vielas palielin āta iztvaikošanas 
ātruma noteikšana paaugstin ātās temperat ūrās pie atmosf ēras spie­
diena, izmantojot termogravimetriju (10)(15)(16)(17)(18)(19)(20). 
Iztvaikošanas ātrumi v  T tiek iegūti, uz test ējamo vielu iedarbojoties 
ar lēnu inertas g āzes plūsmu un atbilstošos laika periodos nosakot 
masas zudumus izotermiskos apst ākļos pie defin ētajām temperat ūrām 
T (kelvinos). Tvaika spiedienus p  T aprēķina no v  T vērtībām, izman ­
tojot line āru sakarību starp tvaika spiediena logaritmu un iztvaiko ­ 
šanas ātruma logaritmu. Ja nepieciešams, izmantojot log p  T regresiju 
atkarībā no 1/T, var veikt ekstrapol āciju 20 un 25 °C. Š ī metode ir 
piemērota viel ām, kuru tvaika spiediens ir pat 10  –10 Pa 
(10 –12 mbar) un t īrības pakāpe ir iesp ējami tuvu 100 %, lai izvair ītos 
no kļūdām noteikto masas zudumu interpret ācijā. 
1.5.6.2.  Aparat ūra 
Eksperiment ālās iekārtas principi ālā shēma 7. att.  
7. attēls
 
Parauga nes ējplāksnīti, kas piek ārta mikrosvariem kamer ā ar kontro ­
lējamu temperat ūru, izkustina sausa g āzveida sl āpekļa plūsma, kas 
nes iztvaic ētās testējamās vielas molekulas. Izpl ūstot no kameras, 
vielu sorbcijas iek ārtā uztver no g āzes plūsmas.  
1.5.6.3.  Proced ūra 
Testējamo vielu homog ēnā slānī uzklāj uz stikla pl āksnītes ar nel ī­
dzenu virsmu. Analiz ējot cietas vielas, pl āksni vienm ērīgi samitrina 
ar vielas š ķīdumu piem ērotā šķīdinātājā un žāvē inertā atmosfērā. Lai 
veiktu mērījumus, pārklāto plāksni piekar termogravimetriskaj ā anali­
zatorā, un pēc tam masas zudumus m ēra nepārtraukti k ā laika funk ­
ciju. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 42
 
Iztvaikošanas ātrumu v  T noteiktā temperat ūrā aprēķina, izmantojot 
parauga pl āksnes masas zudumu Δm 
v T ¼ Δm 
F Ö t Ê 
gcm  –2 h –1 Ì 
kur F ir ar test ējamo vielu p ārklātās plāksnītes virsmas laukums, 
parasti parauga pl āksnītes virsmas laukums, un t – laiks, kur ā novēro 
masas zudumu Δm. 
Tvaika spiedienu p  T aprēķina kā funkciju no iztvaikošanas ātruma 
v T : 
log p  T = C + D log v  T 
kur C un D ir ar izmantoto eksperiment ālo iekārtu saistītas 
konstantes, kas atkar īgas no m ērījumu kameras diametra un g āzes 
plūsmas ātruma. Šīs konstantes j ānosaka vienreiz, analiz ējot vairākus 
savienojumus ar zin āmu tvaika spiedienu un apr ēķinot log p  T regre­
siju atkar ībā no log v  T (11)(21)(22).  
Tvaika spiedienu p  T atkarībā no temperat ūras T (kelvinos) apraksta 
ar sakarību 
log p  T = A + B 1/T  
kur A un B ir konstantes, ko nosaka, apr ēķinot log p  T regresiju p ēc 
1/T. Izmantojot šo vien ādojumu, ar ekstrapol āciju var apr ēķināt 
tvaika spiedienu jebkur ā citā temperat ūrā. 
1.5.7.  Gāzes piesātināšanas metode  (23)  
1.5.7.1.  Princips  
Pār testējamo vielu istabas temperat ūrā laiž inertas g āzes plūsmu ar 
noteiktu ātrumu, kas ir pietiekami mazs, lai nodrošin ātu gāzes piesā­
tināšanos. Gāzes fāzes piesātinājumam ir b ūtiska noz īme. Pārnesto 
vielu uztver, parasti izmantojot sorbentu, un nosaka t ās daudzumu. 
Kā alternatīvu tvaika sorbcijai un tai sekojošai vielas daudzuma 
noteikšanai var izmantot anal ītiskās metodes, kur ās notiek vielas 
pārnese, piem ēram, gāzu hromatogr āfiju, lai kvantitat īvi noteiktu 
pārnestās vielas daudzumu. Tvaika spiedienu apr ēķina pieņemot, ka 
ir spēkā ideālas gāzes likums, un t āpēc gāzu maisījuma kop ējais 
spiediens ir vien āds ar tās atsevišķo komponentu spiedienu summu. 
Testējamās vielas parci ālo spiedienu, t. i., tvaika spiedienu, apr ēķina, 
zinot gāzes kopējo tilpumu un t ās pārnestās vielas masu.  
Gāzes piesātināšanas metode ir izmantojama viel ām šķidru un cietu 
vielu veid ā. To var izmantot pat tik zema tvaika spiediena noteik ­ 
šanai kā 10  –10 Pa (10)(11)(12)(13)(14). Š ī metode ir droš ākā tvaika 
spiedieniem, kas ir zem āki par 10  3 Pa. Virs 10  3 Pa noteikt ās tvaika 
spiediena v ērtības parasti ir paaugstin ātas, iespējams, aerosolu veido ­ 
šanās dēļ. Tā kā tvaika spiedienu m ēra istabas temperat ūrā, nav 
nepieciešams ekstrapol ēt paaugstin ātās temperat ūrās iegūtus datus, 
kas bieži rada nopietnas k ļūdas. 
1.5.7.2.  Aparat ūra 
Jāizmanto kamera, kur ā uztur past āvīgu temperat ūru. Shēmā 8. att. 
parādīta kamera ar trijiem cietu vielu un trijiem š ķidru vielu paraugu 
turētājiem, kas dod iesp ējas veikt cietas vai š ķidras vielas parauga 
analīzi trijos atk ārtojumos. Temperat ūru uztur ar precizit āti vismaz 
± 0,5 °C vai ar augst āku precizit āti. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 43
 
8. attēls
 
Parasti par inertu nes ējgāzi izmanto sl āpekli, taču atsevišķos gadī­
jumos var b ūt nepieciešama cita g āze (24). Nes ējgāzei jābūt sausai. 
Gāzes plūsmu, ko regul ē ar adatv ārstiem (apm. 0,79 mm atvere), 
sadala 6 da ļās un pa vara caurul īti ar iekšējo diametru 3,8 mm ievada 
kamerā. Pēc temperat ūras līdzsvarošanas g āze plūst cauri paraugam, 
uztvērējam ar sorbentu un izpl ūst ārā no kameras.  
Cietās vielas paraugu ievieto stikla caurul ītē ar iekšējo diametru 
5 mm, un t ās abus galus nosl ēdz ar stikla vates aizb āžņiem (sk. 9. 
att.). Šķidru vielu paraugu tur ētājs un sorbcijas sist ēma parādīta 10. 
att. Labāk reproduc ējamus šķidrumu tvaika spiediena m ērījumu 
rezultātus iegūst, ja tur ētāju piepilda ar stikla lod ītēm vai inertu 
sorbentu, piem ēram, silīcija dioks īdu, uz kuru virsmas uznesta š ķidra 
viela. Otra iesp ēja ir nesējgāzi laist cauri rupjam fritam un barbot ēt 
caur testējamo vielu, kas ir š ķidruma veid ā. 
9. attēls
 10. att ēls
 ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 44
 
Sorbcijas sist ēmā ir plūsmai pret ējā un aizmugur ējā sorbenta da ļa. 
Pie ļoti zema tvaika spiediena sorbents vielu aiztur tikai neliel ā 
daudzumā, un par nopietnu probl ēmu var k ļūt adsorbcija uz stikla 
vates un stikla caurul ītes sieniņām posmā starp paraugu un sorbentu.  
Cits efekt īvs iztvaic ētās vielas uztveršanas pa ņēmiens ar izmantot 
uztvērēju, ko dzes ē ar cietu CO  2 . Tas nerada pretspiedienu uz pies ā­
tināšanas kolonnas, un uztvert ā viela ir kvantitat īvi vienkārši pārne­
sama.  
1.5.7.3.  Proced ūra 
Nesējgāzes plūsmas ātrumu m ēra istabas temperat ūrā. Plūsmas 
ātrumu eksperimenta laik ā kontrolē pietiekami bieži, lai nodrošin ātu, 
ka nesējgāzes tilpums tiek noteikts prec īzi. Ieteicams veikt nep ār­
trauktus masas pl ūsmas mērījumus. G āzes fāzes piesātināšanai var 
būt vajadzīgs visai ilgs kontakta laiks, un t āpēc pavisam neliels g āzes 
plūsmas ātrums (25).  
Eksperimenta beig ās priekšējo un aizmugur ējo sorbenta da ļu analizē 
atsevišķi. Vielu no katras sorbenta da ļas atseviš ķi desorbē ar šķīdi­
nātāju. Iegūtajos šķīdumos kvantitat īvi nosaka no ab ām sorbenta 
daļām desorb ētās vielas masu. Anal ītiskās metodes izv ēle (arī 
sorbenta un desorbcijas š ķīdinātāja izvēle) ir atkar īga no test ējamās 
vielas īpašībām. Desorbcijas efektivit āti novērtē, noteikta lieluma 
paraugu p ārnesot uz sorbenta, desorb ējot un nosakot atg ūstamību. 
Desorbcijas efektivit āte jāpārbauda, izmantojot parauga koncentr āciju 
testēšanas apst ākļos, vai tai iesp ējami līdzīgu koncentr āciju. 
Lai pārliecinātos par nes ējgāzes piesātināšanos ar test ējamo vielu, 
noteikšanu veic pie trijiem atš ķirīgiem gāzes plūsmas ātrumiem. Ja 
aprēķinātais tvaika spiediens nav atkar īgs no plūsmas ātruma, gāzi 
uzskata par pies ātinātu. 
Tvaika spiedienu apr ēķina pēc šāda vienādojuma:  
p ¼ W 
V Ü RT 
M 
kur: 
p = tvaika spiediens (Pa)  
W = iztvaikojuš ās testējamās vielas masa (g)  
V = pies ātinātas gāzes tilpums (m  3 ) 
R = gāzu univers ālā konstante 8,314 (J mol  –1 K –1 ) 
T = temperat ūra (K)  
M = test ējamās vielas molmasa (g mol  –1 ) 
Jāveic izmērītā tilpuma korekcija, ņemot vērā spiediena un tempera ­
tūras atšķirības plūsmas mērīšanas ierīcē un piesātināšanas kamer ā. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 45
 
1.5.8.  Rot ējošā rotora metode  
1.5.8.1.  Princips  
Šajā metodē izmanto rot ējošā rotora viskozimetru, kur ā mērelements 
ir magnētiskajā laukā piekārta neliela izm ēra tērauda lod īte, kas 
griežas rot ējošā laukā (26)(27)(28). Uztveršanas spoles ļauj noteikt 
rotācijas ātrumu. Kad lod īte ir sasniegusi noteikto rot ācijas ātrumu, 
parasti apm ēram 400 apgr./s, aktiv āciju pārtrauc, un ātrums sāk palē­
nināties gāzes radītās berzes d ēļ. Rotācijas ātruma samazin āšanos 
mēra kā laika funkciju. Tvaika spiedienu nosaka p ēc tērauda lod ītes 
palēninājuma, kas atkar īgs no spiediena. Ieteicamais noteikšanas 
intervāls ir no 10  –4 līdz 0,5 Pa.  
1.5.8.2.  Aparat ūra 
Eksperiment ālās iekārtas shematisks z īmējums parādīts 11. att. M ēre­
lements ir apvalk ā ar pastāvīgu temperat ūru, ko regul ē ar 0,1 °C 
precizitāti. Parauga konteineru ievieto atseviš ķā apvalkā, kurā arī 
regulē temperat ūru ar 0,1 °C precizit āti. Visās pārējās iekārtas 
daļās tiek uztur ēta augstāka temperat ūra, lai nov ērstu kondens āciju. 
Visa aparat ūra ir pievienota sist ēmai, kas taj ā rada dzi ļu vakuumu.  
11. attēls
 
2. REZULT ĀTI UN P ĀRSKATS  
2.1. REZULT ĀTI 
Tvaika spiediens, izmantojot jebkuru no min ētajām metodēm, jāno­
saka vismaz div ās temperat ūrās. Ieteicams izmantot tr īs vai vair āk 
temperatūras interv ālā no 0 līdz 50 °C, lai p ārbaudītu tvaika spie ­
diena līknes linearit āti. Izmantojot ef ūzijas metodi (Knudsena š ūnu, 
izotermisko termogravimetriju) un g āzes piesātināšanas metodi, ietei ­
camais noteikšanas temperat ūru intervāls ir nevis 0 l īdz 50 °C, bet 
gan 120 l īdz 150 °C.  
2.2. TEST ĒŠANAS P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā jāiekļauj šāda inform ācija: 
— izmantot ā metode,  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 46
 
— vielas prec īzs apraksts (identit āte un piemais ījumi) un att īrīšanas 
paņēmieni, ja to veic,  
— vismaz divas tvaika spiediena un temperat ūras vērtības – un 
ieteicams tr īs vai vair āk – interv ālā no 0 līdz 50 °C (vai 120 
līdz 150 °C),  
— vismaz vienai temperat ūrai ir jābūt 25 °C vai par to zem ākai, ja 
tas ir iesp ējams saska ņā ar izvēlēto metodi,  
— visi izejas dati,  
— log p pret 1/T l īkne, 
— aprēķinātais tvaika spiediens 20 vai 25 °C temperat ūrā. 
Ja novērojamas test ējamās vielas p ārvērtības (agreg ātstāvokļa maiņa, 
sadalīšanās), jānorāda šāda inform ācija: 
— pārvērtības veids;  
— temperat ūra, kurā pārvērtība notiek pie atmosf ēras spiediena;  
— tvaika spiediens 10 un 20 °C zem izmai ņu temperat ūras un 10 un 
20 °C virs š īs temperat ūras (izņemot, ja ir p āreja no cieta agre ­
gātstāvokļa gāzveida stāvoklī). 
Jānorāda visa rezult ātu interpret ācijai nepieciešam ā informācija, īpaši 
ziņas par piemais ījumiem un vielas fizik ālo stāvokli.  
3. LITERAT ŪRA 
(1) Eiropas Kopienu Ofici ālais Vēstnesis  L 383 A, 26–47 (1992).  
(2) Ambrose, D . (1975). Experimental Thermodynamics, Vol. II, 
Le Neindre, B., and Vodar, B., Eds., Butterworths, London.  
(3) Weissberger R ., ed. (1959). Technique of Organic Chemistry, 
Physical Methods of Organic Chemistry, 3rd ed., Vol. I, Part I. Chapter IX, Interscience Publ., New York.
 
(4) Glasstone, S . (1946). Textbook of Physical Chemistry, 2nd ed., 
Van Nostrand Company, New York.  
(5) NF T 20–048 AFNOR (September 1985). Chemical products 
for industrial use – Determination of vapour pressure of solids 
and liquids within a range from 10  –1 to 10  5 Pa – Static 
method.  
(6) ASTM D 2879–86, Standard test method for vapour pressure – 
temperature relationship and initial decomposition temperature 
of liquids by isoteniscope.  
(7) NF T 20–047 AFNOR (September 1985). Chemical products 
for industrial use –Determination of vapour pressure of solids 
and liquids within range from 10  –3 to 1 Pa – Vapour pressure 
balance method.  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 47
 
(8) Knudsen, M . (1909). Ann. Phys. Lpz., 29, 1979; (1911), 34, 
593. 
(9) Ambrose, D ., Lawrenson, I.J., Sprake, C.H.S . (1975). J. Chem. 
Thermodynamics 7, 1173.  
(10) Schmuckler, M.E., Barefoot, A.C., Kleier, D.A., Cobranchi, 
D.P. (2000), Vapor pressures of sulfonylurea herbicides; Pest 
Management Science  56, 521–532.  
(11) Tomlin, C.D.S . (ed.), The Pesticide Manual, Twelfth Edition 
(2000)  
(12) Friedrich, K., Stammbach, K ., Gas chromatographic determi ­
nation of small vapour pressures determination of the vapour 
pressures of some triazine herbicides. J. Chromatog. 16 (1964), 
22–28  
(13) Grayson, B.T., Fosbraey, L.A ., Pesticide Science 16 (1982), 
269–278.  
(14) Rordorf, B.F ., Prediction of vapor pressures, boiling points and 
enthalpies of fusion for twenty-nine halogenated dibenzo-p- dioxins, Thermochimia Acta 112 Issue 1 (1987), 117–122.
 
(15) Gückel, W ., Synnatschke, G., Ritttig, R., A Method for Deter ­
mining the Volatility of Active Ingredients Used in Plant Protection; Pesticide Science 4 (1973) 137–147.
 
(16) Gückel, W ., Synnatschke, G., Ritttig, R ., A Method for Deter ­
mining the Volatility of Active Ingredients Used in Plant Protection II. Application to Formulated Products; Pesticide 
Science 5 (1974) 393–400.
 
(17) Gückel, W., Kaestel, R., Lewerenz, J., Synnatschke, G ., A 
Method for Determining the Volatility of Active Ingredients Used in Plant Protection. Part III: The Temperature Rela ­
tionship between Vapour Pressure and Evaporation Rate; Pesti ­
cide Science 13 (1982) 161–168.
 
(18) Gückel, W., Kaestel, R., Kroehl, T., Parg, A ., Methods for 
Determining the Vapour Pressure of Active Ingredients Used 
in Crop Protection. Part IV: An Improved Thermogravimetric Determination Based on Evaporation Rate; Pesticide Science 45 (1995) 27–31.
 
(19) Kroehl, T., Kaestel, R., Koenig, W., Ziegler, H., Koehle, H., 
Parg, A ., Methods for Determining the Vapour Pressure of 
Active Ingredients Used in Crop Protection. Part V: Thermo ­
gravimetry Combined with Solid Phase MicroExtraction 
(SPME); Pesticide Science, 53 (1998) 300–310.  
(20) Tesconi, M., Yalkowsky, S.H ., A Novel Thermogravimetric 
Method for Estimating the Saturated Vapor Pressure of Low- 
Volatility Compounds; Journal of Pharmaceutical Science 87(12) (1998) 1512–20.
 
(21) Lide, D.R . (ed.), CRC Handbook of Chemistry and Physics, 
81th ed.(2000), Vapour Pressure in the Range – 25 °C to 
150 °C.  
(22) Meister, R.T . (ed.), Farm Chemicals Handbook, Vol. 88 (2002)  
(23) 40 CFR, 796. (1993). pp 148–153, Office of the Federal 
Register, Washington DC  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 48
 
(24) Rordorf B.F . (1985). Thermochimica Acta 85, 435.  
(25) Westcott et al . (1981). Environ. Sci. Technol. 15, 1375.  
(26) Messer G., Röhl, P., Grosse G., and Jitschin W . (1987). J. 
Vac. Sci. Technol. (A), 5(4), 2440.  
(27) Comsa G., Fremerey J.K., and Lindenau, B . (1980). J. Vac. 
Sci. Technol. 17(2), 642.  
(28) Fremerey, J.K . (1985). J. Vac. Sci. Technol. (A), 3(3), 1715.  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 49
 
Papildinājums  
Aprēķina metode  
IEVADS  
Pēc aprēķina metodes noteikt ās tvaika spiediena v ērtības var izmantot:  
— lai izv ēlētos piemērotākās eksperiment ālās metodes;  
— aptuvenas v ērtības vai robežv ērtības noteikšanai gad ījumos, kad eksperimen ­
tālā metode nav izmantojama tehnisku iemeslu d ēļ. 
APRĒĶINA METODE  
Šķidru un cietu vielu tvaika spiedienu var apr ēķināt, izmantojot modific ētu 
Vatsona korel āciju (a). Eksperiment āli jānosaka tikai viršanas punkts norm ālos 
apstākļos. Šī metode ir piem ērota tvaika spiediena apr ēķināšanai, kas ir interv ālā 
no 10  5 Pa līdz 10  –5 Pa. 
Detalizēta inform ācija par metodi ir sniegta “ Handbook of Chemical Property 
Estimation Methods ” (b). Sk. ar ī OECD Environmental Monograph No 67  (c). 
APRĒĶINĀŠANA  
Tvaika spiedienu apr ēķina pēc formulas:  
ln P vp ≈ ΔH vb 
ΔZ b RT b 1 – Í 
3 – 2  T 
T b Î m 
T 
T b – 2m Í 
3 – 2  T 
T b Î m – 1 
ln T 
T b 2 
6 6 6 6 6 4 3 
7 7 7 7 7 5
 
kur: 
T = temperat ūra, kurai apr ēķina tvaiku spiedienu  
T b = viršanas punkts norm ālos apstākļos 
P vp = tvaika spiediens temperat ūrā T 
ΔH vb = iztvaikošanas siltums  
ΔZ b = saspiežam ības faktors (nov ērtēts kā 0,97)  
m = emp īrisks koeficients, kas atkar īgs no vielas fizik ālā stāvokļa attiecī­
gajā temperat ūrā 
Turklāt 
ΔH vb 
T b ¼ K F ð8; 75 þ R ln T b Þ 
kur K  F ir empīrisks koeficients, kas ir atkar īgs no vielas polarit ātes. Vairākiem 
savienojumu tipiem K  F koeficienti nor ādīti literatūras avotā (b). ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 50
 
Bieži ir pieejami dati par viršanas punktu pazemin ātā spiedien ā. Šajā gadījumā 
tvaika spiedienu apr ēķina: 
ln P vp ≈ ln P 1 þ ΔH v1 
ΔZ b RT 1 1 – Í 
3 – 2  T 
T 1 Î m 
T 1 
T – 2m Í 
3 – 2  T 
T 1 Î m – 1 
ln T 
T 1 2 
4 3 
5 
kur T  1 ir viršanas punkts pazemin ātā spiedienā P 1 . 
PĀRSKATS  
Izmantojot apr ēķina metodi, p ārskatā pilnībā jādokument ē viss aprēķins. 
LITERAT ŪRA 
(a) Watson, K. M . (1943). Ind. Eng. Chem, 35, 398.  
(b) Lyman, W.J., Reehl, W.F., Rosenblatt, D. H . (1982). Handbook of Chemical 
Property Estimation Methods, McGraw-Hill.  
(c) OECD Environmental Monograph No.67. Application of Structure-Activity 
Relationships to the Estimation of Properties Important in Exposure Asses ­
sment (1993).  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 51
 
A.5. VIRSMAS SPRAIGUMS  
1. METODE  
Aprakstīto metožu pamat ā ir ESAO Test ēšanas nor ādījumi (1). 
Pamatprincipi aprakst īti literatūras avotā (2). 
1.1. IEVADS  
Aplūkotās metodes paredz ētas ūdens šķīdumu virsmas spraiguma 
mērīšanai.  
Pirms šo p ārbaužu veikšanas ir lietder īgi jau iepriekš iev ākt datus par 
pārbaudāmās vielas š ķīdību ūdenī, tās uzbūvi, hidrolīzes īpašībām un 
micellu veidošan ās robežkoncentr āciju. 
Šeit aprakst ītās metodes ir izmantojamas gandr īz visām ķīmiskajām 
vielām neatkar īgi no to t īrības. 
Ar gredzenveida tenzometru var noteikt virsmas spraigumu tikai 
tādiem ūdens šķīdumiem, kuru dinamisk ā viskozitāte ir zem āka par 
200 mPa s.  
1.2. DEFIN ĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
Virsmas spraigums ir virsmas br īvā entalpija uz virsmas laukuma 
vienību. 
Virsmas spraigumam ir š ādas mērvienības: 
N/m (SI m ērvienība) vai  
mN/m (SI apakšm ērvienība), 
1 N/m = 10  3 dini/cm,  
1 mN/m = 1 dins/cm novecojušaj ā cgs mērvienību sistēmā. 
1.3. STANDARTVIELAS  
Pārbaudot jaunu vielu, ne visos gad ījumos jāizmanto standartvielas. 
Tās galvenok ārt izmanto metodes izpild ījuma periodisk ām 
pārbaudēm un daž ādu metožu sal īdzināšanai.  
Standartvielas, kuru virsmas spraigums aptver plašu diapazonu, ir 
uzskaitītas izmantot ās literatūras sarakst ā (1) (3).  
1.4. METOŽU PRINCIPS  
Ar šīm metod ēm nosaka maksim ālo spēku, kas vertik āli jāpieliek 
cilpai vai gredzenam, kurš ir saskar ē ar pārbaudāmā šķidruma virsmu 
mērtraukā, lai to atrautu no š īs virsmas, vai sp ēku, kas j āpieliek 
plātnei, kuras mala pieskaras š ķidruma virsmai, lai pievilktu izvei ­
dojušos virsmas sl āni. 
Vielas, kuras ir š ķīstošas ūdenī koncentr ācijā vismaz l īdz 1 mg/l, 
testē ūdens šķīdumā vienā koncentr ācijā. 
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Šīm metodēm ir augst āka precizit āte par vides nov ērtējumam vaja ­
dzīgo. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 52
 
1.6. METOŽU APRAKSTI  
Vielu izš ķīdina destil ētā ūdenī. Šķīduma koncentr ācijai jābūt 90 % 
no vielas pies ātināta šķīduma koncentr ācijas; ja š ī koncentr ācija ir 
lielāka par 1 g/l, noteikšanu veic š ķīdumam ar koncentr āciju 1 g/l. 
Virsmas spraigums nav j ānosaka viel ām, kuru š ķīdība ir maz āka par 
1 mg/l.  
1.6.1.  Plātnes metode  
Skatīt ISO 304 un NF T 73-060 (Virsmakt īvās vielas – virsmas 
spraiguma noteikšana, izmantojot š ķidrumu pl ēvītes). 
1.6.2.  Cilpas metode  
Skatīt ISO 304 un NF T 73-060 (Virsmakt īvās vielas – virsmas 
spraiguma noteikšana, izmantojot š ķidrumu pl ēvītes). 
1.6.3.  Gredzena metode  
Skatīt ISO 304 un NF T 73-060 (Virsmakt īvās vielas – virsmas 
spraiguma noteikšana, izmantojot š ķidrumu pl ēvītes). 
1.6.4.  ESAO gredzena metode  
1.6.4.1.  Aprīkojums  
Šo mērījumu veikšanai der p ārdošanā esošie tenzometri. Š īs ierīces 
sastāv no šādiem mezgliem:  
— grozāma parauga plate,  
— dinamometrs,  
— mērierīce (gredzens),  
— mērtrauks.  
1.6.4.1.1. G r o z ā m a p a r a u g a p l a t e  
Grozāmo plati izmanto k ā paliktni termostat ējamam m ērtraukam, 
kurā iepilda p ārbaudāmo šķidrumu. Tas ir piestiprin āts pie stat īva 
kopā ar dinamometru.  
1.6.4.1.2. D i n a m o m e t r s  
Dinamometrs (skat īt attēlu) atrodas virs parauga plates. Sp ēka mērī­
jumu kļūda nedrīkst būt lielāka par ± 10  -6 N, kas atbilst masas 
mērījumu kļūdai ± 0,1 mg. P ārdošanā esošo tenzometru m ērījumu 
skala liel ākoties kalibr ēta mN/m m ērvienībās, kas ļauj nolas īt 
virsmas spraiguma r ādījumus tieši mN/m ar 0,1 mN/m precizit āti. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 53
 
1.6.4.1.3. M ē r i e r ī c e ( g r e d z e n s )  
Gredzenu parasti izgatavo no plat īna-indija sakaus ējuma 0,4 mm 
stieples, un t ā vidējais apkārtmērs ir 60 mm. Stieple parasti ir pacelta 
horizontālā virzienā no metāla tapas un stieples tur ētāja, lai izveidotu 
savienojumu ar dinamometru (skat īt attēlu). 
Attēls 
Mērierīce 
(Visi izm ēri norādīti milimetros)
  
1.6.4.1.4. M ē r t r a u k s  
Mērtraukam, kur ā ir pārbaudāmais šķīdums, jābūt izgatavotam no 
stikla, un tam j ābūt termostat ējamam. M ērījumu laik ā tā konstruk ­
cijai jānodrošina nemain īga temperat ūra pārbaudāmā šķīduma 
šķidrajā fāzē un gāzes fāzē (virs tās) un jānovērš parauga iztvaiko ­ 
šana. Šim nol ūkam der stikla cilindri ar iekš ējo diametru ne maz āku 
par 45 mm.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 54
 
1.6.4.2.  Iekārtas sagatavošana  
1.6.4.2.1. T ī r ī š a n a  
Rūpīgi jāgādā par stikla trauku t īrību. Vajadz ības gadījumā tos 
mazgā ar bihrom āta šķīdumu un p ēc tam ar s īrupveidīgu fosforsk ābi 
(83–98 masas % H  3 PO 4 ), tad rūpīgi skalo ūdensvada ūdenī un 
visbeidzot skalo ar bidestil ātu, kamēr iegūst neitrālu reakciju, un 
tad traukus ž āvē vai skalo ar p ārbaudāmo šķidrumu.  
Gredzenu vispirms r ūpīgi skalo ūdenī, lai atbrīvotos no ūdenī šķīs­
tošām vielām, tad uz īsu brīdi to iegremd ē bihromāta šķīdumā, skalo 
bidestilātā, kamēr iegūst neitrālu reakciju, un visbeidzot īslaicīgi 
karsē virs degoša metanola liesmas.  
Piezīme 
No tādiem piemais ījumiem, kas neš ķīst un nesadal ās bihrom āta 
šķīdumā vai fosforsk ābē, piemēram, no silikoniem, atbr īvojas, 
izmantojot piem ērotu organisku š ķīdinātāju. 
1.6.4.2.2. I e k ā r t a s k a l i b r ē š a n a  
Iekārtu sagatavojot m ērīšanai, pārbauda nulles punktu un to noregul ē 
tā, lai instrumenta r ādījumi ļautu iegūt ticamus virsmas spraiguma 
mērījumu rezult ātus mN/m.  
Uzstādīšana  
Iekārtu novieto horizont āli uz tenzometra pamatnes, piem ēram, 
izmantojot l īmeņrādi un regul ējot līmeņotājskrūves pamatn ē. 
Nulles punkta iestat īšana  
Pēc gredzena uzst ādīšanas un pirms t ā iegremd ēšanas šķidrumā 
tenzometram iestata nulles punktu un p ārliecinās, ka gredzena plakne 
ir paralēla šķidruma virsmai. Šim nol ūkam šķidruma virsmu var 
izmantot k ā spoguli.  
Kalibrēšana  
Iekārtas kalibr ēšanu var veikt div ējādi: 
a) ar atsvariem: izmantojot uz gredzena novietotus atsvaru j ātnie­
ciņus ar masu no 0,1 g l īdz 1,0 g. Kalibr ēšanas koeficientu Φ a, 
ar kuru jāreizina visi instrumenta r ādījumi, aprēķina pēc vienādo­
juma (1):  
Φ a ¼ σ r 
σ a (1) 
kur: 
σ r ¼ mg 
2b (mN/m)  
m = svaru j ātnieciņa masa (g),  
g = brīvās krišanas pa ātrinājums (981 cm s  -2 jūras līmenī), 
b = gredzena vid ējais apkārtmērs (cm),  
σ a = tenzometra r ādījums pēc jātnieciņa novietošanas uz 
gredzena (mN/m);  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 55
 
b) ar ūdeni: izmantojot t īru ūdeni, kura virsmas spraigums, 
piemēram, 23  o C temperat ūrā, ir 72,3 mN/m. Š ī procedūra ir 
vienkāršāka un ātrāka nekā kalibrēšana ar atsvariem, tom ēr 
vienmēr pastāv iespēja, ka ūdens virsmas spraigums main ījies 
neliela virsmakt īvo vielu izrais īta piesārņojuma dēļ. 
Kalibrēšanas koeficientu Φ b, ar kuru j āreizina visi instrumenta 
rādījumi, apr ēķina pēc vienādojuma (2):  
Φ b ¼ σ o 
σ g (2) 
kur: 
σ o = ūdens virsmas spraiguma v ērtība pēc literatūras avotu 
datiem (mN/m),  
σ g = ūdens virsmas spraiguma izm ērītā vērtība (mN/m), taj ā 
pašā temperat ūrā. 
1.6.4.3.  Paraugu sagatavošana  
Analizējamās vielas izš ķīdina ūdenī vajadzīgajā koncentr ācijā, turklāt 
šķīdumā nedrīkst būt neizšķīdušas vielas da ļiņas. 
Šķīdumi jāuzglabā nemainīgā (± 0,5  o C) temperat ūrā. Tā kā šķīduma 
virsmas spraigums m ērtraukā mainās laika gait ā, jāveic vairāki mērī­
jumi daž ādā laikā un grafiski j āattēlo līkne, kas raksturo virsmas 
spraiguma izmai ņas laika ritum ā. Ja izmai ņas vairs nenotiek, tad ir 
sasniegts l īdzsvara st āvoklis.  
Putekļi vai gāzveida vielu piemais ījumi ietekm ē mērījumu rezult ātus. 
Tāpēc mērījumi jāveic zem aizsargkupola.  
1.6.5.  Test ēšanas apst ākļi 
Mērījumus veic aptuveni 20  o C temperat ūrā, tās svārstības nedrīkst 
pārsniegt ± 0,5  o C. 
1.6.6.  Test ēšana  
Šķīdumu, kura virsmas spraigums j ānosaka, p ārnes rūpīgi izmazg ātā 
mērtraukā, raugoties, lai tas neputotos, un p ēc tam mērtrauku novieto 
uz mēraparāta galdiņa. Galdiņu ar mērtrauku pace ļ, līdz gredzens 
iegrimst zem š ķidruma, kura virsmas spraigums j ānosaka. Tad plates 
virsu pak āpeniski un vienm ērīgi nolaiž (ar ātrumu ap 0,5 cm/min), 
mēģinot atraut gredzenu no š ķīduma virsmas, l īdz sasniegts maksi ­
mālais spēks. Šķidruma sl āni, kas saskaras ar gredzenu, nedr īkst 
atraut no gredzena. Pabeidzot m ērījumu, gredzenu atkal iegremd ē 
šķidrumā un atkārto mērījumus, kam ēr iegūst nemain īgu virsmas 
spraiguma lielumu. Katram m ērījumam j āatzīmē kopš š ķīduma 
pārnešanas m ērtraukā pagājušais laiks. Rezult ātus nolasa br īdī, kad 
pielietots maksim ālais spēks, mēģinot atraut gredzenu no š ķidruma 
virsmas.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 56
 
2. DATI  
Virsmas spraiguma apr ēķināšanai apar āta nolasījuma vērtību (mN/m) 
vispirms reizina ar kalibr ēšanas koeficientu φ a vai φ b (atkarībā no 
izmantotās kalibrēšanas proced ūras). Šādi iegūst tikai aptuvenu 
lielumu, kas ir j ākoriģē. 
Hārkinss [ Harkins ] un Džordans [ Jordan ] (4), veicot m ērījumus ar 
gredzena metodi, emp īriski noteica virsmas spraiguma korekcijas 
koeficientus, kas atkar īgi no gredzena izm ēriem, šķidruma bl īvuma 
un tā virsmas spraiguma.  
Tā kā katram m ērījumam noteikt korekcijas koeficientu p ēc Hārkinsa 
un Džordana tabul ām ir sarež ģīti, ūdens šķīdumu virsmas spraiguma 
aprēķināšanai var izmantot vienk āršotu kori ģēto virsmas spraiguma 
vērtību nolasīšanas proced ūru tieši no tabul ām. (Rādījumiem, kas 
nav atrodami tabul ā, koriģēto vērtību iegūst interpol ējot.) 
Tabula  
Virsmas spraiguma m ērījumu korekcija  
Tikai ūdens šķīdumiem, ρ e¼ 1 g/cm  3 
r = 9,55 mm (gredzena r ādiusa vid ējā vērtība), 
r = 0,185 mm (gredzena stieples r ādiuss).  
Eksperiment āli noteiktā vērtība (mN/m) Koriģētā vērtība (mN/m) 
Kalibrēšana ar atsvariem (skat īt 
1.6.4.2.2. a)) Kalibrēšana ar ūdeni (skat īt 1.6.4.2.2. 
b)) 
20 16,9 18,1 
22 18,7 20,1 
24 20,6 22,1 
26 22,4 24,1 
28 24,3 26,1 
30 26,2 28,1 32 28,1 30,1 34 29,9 32,1 36 31,8 34,1 38 33,7 36,1 40 35,6 38,2 42 37,6 40,3 44 39,5 42,3 46 41,4 44,4 48 43,4 46,5 
50 45,3 48,6 
52 47,3 50,7 54 49,3 52,8 56 51,2 54,9
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 57
 
Eksperiment āli noteiktā vērtība (mN/m) Koriģētā vērtība (mN/m) 
Kalibrēšana ar atsvariem (skat īt 
1.6.4.2.2. a)) Kalibrēšana ar ūdeni (skat īt 1.6.4.2.2. 
b)) 
58 53,2 57,0 
60 55,2 59,1 62 57,2 61,3 64 59,2 63,4 66 61,2 65,5 68 63,2 67,7 
70 65,2 69,9 
72 67,2 72,0 74 69,2 — 76 71,2 — 78 73,2 —
 
Šī tabula sast ādīta pēc Hārkinsa un Džordana korekcijas metodes. T ā 
ir līdzīga standart ā DIN 53914 dotajai tabulai ūdenim un ūdens 
šķīdumiem (bl īvums p = 1 g/cm  3 ) un gataviem nop ērkamiem gredze ­
niem ar gredzena r ādiusa vid ējo vērtību R = 9,55 mm un gredzena 
stieples r ādiusu r = 0,185 mm. Šaj ā tabulā ir iekļauti koriģētās 
virsmas spraiguma v ērtības mērījumi, ko veic p ēc kalibrēšanas ar 
atsvariem vai p ēc kalibrēšanas ar ūdeni.  
Pastāv arī iespēja aprēķināt virsmas spraigumu bez iepriekš ējas kali­
brēšanas pēc šādas formulas:  
σ ¼ f Ü F 
4πR 
kur: 
F = spēks, kas iedarbojas uz š ķidruma virsmas sl āni tā atraušanās 
brīdī (dinamometra r ādījums),  
R = gredzena r ādiuss,  
f = korekcijas koeficients (1).  
3. P ĀRSKATS  
3.1. TEST ĒŠANAS P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā, ja iespējams, jānorāda šāda inform ācija: 
— lietotā metode,  
— izmantotais ūdens vai š ķīdums,  
— precīzs vielas apraksts (identifik ācija un piemais ījumi),  
— mērījumu rezult āti: virsmas spraigums (nolas ījums), nor ādot gan 
atsevišķos nolasījumus, gan to vid ējo aritmētisko vērtību, kā arī 
vidējā aritmētiskā koriģēto vērtību (ņemot vērā iekārtas koefi ­
cientu un korekcijas tabulu),  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 58
 
— šķīduma koncentr ācija, 
— temperat ūra noteikšanas laik ā, 
— izmantot ā šķīduma vecums; jo īpaši no š ķīduma pagatavošanas 
līdz mērījumu veikšanai pag ājušais laiks,  
— virsmas spraiguma izmai ņas laikā pēc šķīduma pārnešanas 
mērtraukā, 
— visa inform ācija un piez īmes, kas vajadz īgas uzdoto rezult ātu 
interpretēšanai, jo īpaši dati par piemais ījumiem un vielas agre ­
gātstāvokli.  
3.2. REZULT ĀTU INTERPRET ĒŠANA  
Ņemot vērā, ka destil ēta ūdens virsmas spraigums 20  o C temperat ūrā 
ir 72,75 mN/m, vielas, kuru virsmas spraigums, kas noteikts p ēc šīs 
metodes, ir maz āks par 60 mN/m, ir uzskat āmas par virsmakt īvām 
vielām. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) OECD, Paris, 1981, Test Guideline 115, Decision of the 
Council C(81) 30 final.  
(2) R. Weissberger ed.: Technique of Organic Chemistry, Physical 
Methods of Organic Chemistry, 3rd ed., Interscience Publ., New York, 1959, Vol. I, Part I, Chapter XIV.
 
(3) Pure Appl. Chem., 1976, Vol. 48, p. 511.  
(4) Harkins, W.D., Jordan, H.F., J. Amer. Chem. Soc., 1930, Vol. 
52, p. 1751.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 59
 
A.6. ŠĶĪDĪBA ŪDENĪ 
IEVADS  
1. Šī testēšanas metode ir l īdzvērtīga Ekonomisk ās sadarbības un att īstības 
organizācijas (ESAO) Test ēšanas nor ādījumiem 105 ( TG) (1995. gads). Š ī 
testēšanas metode ir s ākotnējo 1981. gad ā pieņemto  TG 105  pārskatīta 
versija. Nav b ūtiskas atš ķirības starp pašreiz ējo versiju un 1981. gada 
versiju. Galvenok ārt ir main īta forma. P ārskatīšanas pamat ā bija ES test ē­ 
šanas metode “Š ķīdība ūdenī” ( 1 ). 
SĀKOTNĒJIE APSV ĒRUMI  
2. Vielas š ķīdību ūdenī var būtiski ietekm ēt piemais ījumi. Ar šo test ēšanas 
metodi nosaka praktiski t īru, ūdenī stabilu un negaistošu vielu š ķīdību 
ūdenī. Pirms noteic š ķīdību ūdenī, ir lietder īgi iegūt provizorisku inform āciju 
par testējamo vielu, piem ēram, par strukt ūrformulu, tvaika spiedienu, 
disociācijas konstanti un hidrol īzi atkarībā no pH līmeņa. 
3. Šis test ēšanas metožu apraksts aptver divas metodes, proti, kolonnas elu ē­ 
šanas metodi un kolbas metodi, kas attiecas uz š ķīdību, kura ir attiec īgi 
mazāka un liel āka par 10  –2 g/l. Ir aprakst īts arī vienkāršots provizorisks 
tests. Tajā var aptuveni noteikt, k ādam jābūt galīgajā testā izmantot ā parauga 
apjomam un cik daudz laika vajag, lai sasniegtu pies ātinājumu.  
DEFINĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
4. Vielas š ķīdība ūdenī ir vielas pies ātinājuma masas koncentr ācija ūdenī attie­
cīgajā temperat ūrā. 
5. Šķīdību ūdenī izsaka ar izš ķīdušās vielas masu uz vienu š ķīduma tilpuma 
vienību. SI mērvienība ir kg/m  3 , bet var izmantot ar ī g/l. 
ĶĪMISKĀS STANDARTVIELAS  
6. Pētot testējamo vielu, nav vajadz ības izmantot ķīmiskās standartvielas.  
METOŽU APRAKSTS  
Testēšanas apst ākļi 
7. Testu v ēlams veikt 20 ± 0,5 ° C temperat ūrā. Izraudzītā temperat ūra pastā­
vīgi jāuztur visās attiecīgajās iekārtas daļās. 
Provizoriskais tests  
8. Aptuveni 0,1 gramam parauga (cietas test ējamās vielas ir j āsaberž pulver ī) 
10 ml m ērcilindrā ar stikla aizb āzni pakāpeniski pieaugoš ā daudzum ā 
pievieno ūdeni istabas temperat ūrā. Pēc katras k āda ūdens daudzuma pievie ­
nošanas mais ījumu 10 min ūtes krata un vizu āli pārbauda, vai taj ā vēl ir 
neizšķīdušas parauga da ļiņas. Ja pēc 10 ml ūdens pievienošanas viss paraugs 
vai tā daļas nav izš ķīdušas, noteikšanu atk ārto 100 ml m ērcilindrā. Aptuven ā 
šķīdība ir nor ādīta 1. tabul ā zem pievienot ā ūdens daudzuma, kur ā notiek  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 60
 
parauga piln īga izšķīšana. Test ējamām vielām ar zemu š ķīdību pilnīgai 
izšķīšanai var b ūt vajadzīgs ilgs laiks un b ūtu jāļauj šķīst vismaz 24 stundas. 
Ja pēc 24 stund ām viela joproj ām nav izš ķīdusi, būtu jāļauj šķīst ilgāku 
laiku (līdz 96 stund ām) vai j āturpina atš ķaidīšana, lai noskaidrotu, vai 
šķīdības noteikšanu v ēlams veikt p ēc kolonnas elu ēšanas metodes vai kolbas 
metodes.  
1. tabula  
ml ūdens uz 0,1 g š ķīdi­
nāmās vielas izš ķīšanai 0,1 0,5 1 2 10 100 > 100 
Aptuvenā šķīdība g/l > 1 000 1 000 
līdz 200 200 līdz 
100 100 līdz 
50 50 līdz 
10 10 līdz 1 < 1  
Kolonnas elu ēšanas metode  
Metodes princips  
9. Šīs metodes pamat ā ir testējamās vielas elu ēšana ar ūdeni no mikrokolonnas, 
kurā ir inerts nes ējs, kas iepriekš ir bag ātīgi pārklāts ar testējamo vielu (2). 
Šķīdību ūdenī izsaka kā eluāta masas koncentr āciju brīdī, kad šī koncentr ā­
cija kā laika funkcija ir sasniegusi plato.  
Iekārta 
10. Iekārta sastāv no mikrokolonnas (1. att ēls), ko uztur nemain īgā temperat ūrā. 
Tā ir savienota vai nu ar recirkul ācijas sūkni (2. att ēls), vai ar spiediena 
izlīdzināšanas trauku (3. att ēls). Mikrokolonn ā ir inerts nes ējs, ko viet ā notur 
neliels stikla vates tampons, kurš vienlaikus aiztur neizš ķīdušās daļiņas. Par 
nesēju var izmantot, piem ēram, stikla lod ītes, irdeno diatom ītu vai citus 
inertus materi ālus. 
11. Turpm āk 1. attēlā parādītā mikrokolonna ir piem ērota recirkul ācijas sūkņa 
uzstādīšanai. Tai ir br īvais tilpums, kur ā ietilpst pieci sl āņa tilpumi (no 
kuriem testa s ākumā atbrīvojas) un piecu paraugu tilpums (ko testa laik ā 
atvelk anal īzes veikšanai). Past āv arī iespēja izmērus samazin āt, ja testa laik ā 
sistēmai var pievienot ūdeni, ar ko aizvieto s ākotnējos piecus sl āņa tilpumus, 
kuri tikuši izvad īti kopā ar piemais ījumiem. Ar inerta materi āla caurulīti 
kolonna ir pievienota recirkul ācijas sūknim, ar kuru var pieg ādāt aptuveni 
25 ml/h. Par recirkul ācijas sūkni var izmantot, piem ēram, peristaltisko s ūkni 
vai membr ānas sūkni. Jāizvairās no pies ārņošanas ar caurul īšu materi ālu 
un/vai attiec īgas adsorbcijas.  
12. Turpm āk 3. attēlā ir parādīta shematisk ā sistēma, kurā izmantots spiediena 
izlīdzināšanas trauks. Šaj ā sistēmā mikrokolonna ir apr īkota ar vienvirziena 
krānu. Spiediena izl īdzināšanas trauks ir pievienots ar piesl īpēta stikla savie ­
nojumu un inerta materi āla caurulīti. Spiediena izl īdzināšanas trauk ā ietei­
cams izmantot pl ūsmas ātrumu aptuveni 25 ml/h.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 61
 
1. attēls
 
Izmēri milimetros  
A. Vieta sl īpēta stikla savienojumam  
B. Brīvais tilpums  
C. Iekšējais diametrs – 5  
D. Ārējais diametrs – 19  
E. Stikla vates tampons  
F. Krāns 
2. attēls
 
A. Gaisa caurule  
B. Plūsmas mērītājs 
C. Mikrokolonna  
D. Termostat ējams cirkul ācijas sūknis 
E. Recirkul ācijas sūknis 
F. Divkan ālu ventilis paraugu ņemšanai  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 62
 
3. attēls
 
A. Spiediena izl īdzināšanas trauks (piem ēram, 2,5 litru ķīmisko vielu 
kolba)  
B. Kolonna  
C. Frakciju iev ācējs 
D. Termostats  
E. Teflona caurule  
F. Slīpēta stikla savienojums  
G. Ūdenslīnija (starp termostatu un kolonnu, iekš ējais diametrs ir aptuveni 
8 mm)  
13. Apaļkolbā (50 ml) ievieto aptuveni 600 mg nes ējmateriāla. Vajadz īgo testē­
jamās vielas daudzumu izš ķīdina analītiski tīrā gaistošā šķīdinātājā, un attie­
cīgu šā šķīduma daudzumu pievieno nes ējam. Šķīdinātāju pilnībā iztvaicē, 
piemēram, izmantojot rot ācijas ietvaic ētāju, tāpēc ka pretējā gadījumā eluē­ 
šanas laik ā netiek pan ākta nesēja piesātināšanās ar ūdeni, jo notiek sadal ī­ 
šanās uz virsmas. Sagatavoto nes ējmateriālu divas stundas m ērcē aptuveni 5 
ml ūdens un suspensiju iepilda mikrokolonn ā. Var arī sausu sagatavotu 
nesējmateriālu iebērt mikrokolonn ā, kurā iepildīts ūdens, un divas stundas 
nostādināt. 
14. Nesējmateriāla uzpildīšana var rad īt problēmas, tādēļ iegūtie rezultāti var būt 
kļūdaini, piem ēram, ja test ējamā viela e ļļveidīgi nogulsn ējas. Šādas 
problēmas jāizskata, un rezult āti jāatspoguļo ziņojumā. 
Procedūra ar recirkul ācijas sūkni 
15. Caur kolonnu s āk laist plūsmu. Tās ieteicamais ātrums ir apm ēram 25 ml/h, 
kas atbilst aprakst ītās kolonnas 10 sl āņa tilpumiem stund ā. Vismaz no 
pieciem pirmajiem sl āņa tilpumiem atbr īvojas, lai atdal ītu ūdenī šķīstošos 
piemaisījumus. Tad iedarbina s ūkni, līdz iestājas līdzsvars, par ko liecina 
pieci sec īgi paraugi, kuru koncentr ācijas nejauš ās atšķirības nepārsniedz 
± 30 %. Šos paraugus ņem ar tādu laika interv ālu, kurā izplūstošais 
daudzums atbilst vismaz 10 kolonnas sl āņa tilpumiem. Atkar ībā no izman ­
totās analītiskās metodes var b ūt vēlams izveidot koncentr ācijas/laika l īkni, 
pēc kuras var ētu pārliecināties, ka ir sasniegts l īdzsvars.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 63
 
Procedūra ar spiediena izl īdzināšanas trauku  
16. Pēc secīgu eluāta frakciju iev ākšanas tās analizē, izmantojot izraudz īto 
metodi. Š ķīdības noteikšanai izmanto elu āta vidējās frakcijas, kur ās vielas 
koncentrācija vismaz piec ās secīgās frakcijās nemainīgi ir ± 30 %.  
17. Ieteicamais eluents ir bidestil ēts ūdens. Var izmantot ar ī dejonizētu ūdeni ar 
pretestību vairāk nekā 10 megaomi uz centimetru un kop ējo organisk ā 
oglekļa saturu zem 0,01 %.  
18. Abās procedūrās otro sēriju veic ar pl ūsmas ātrumu, kas ir uz pusi maz āks 
par pirmās sērijas plūsmas ātrumu. Ja p ēc abām sērijām iegūtie rezult āti 
sakrīt, uzskata, ka noteikšanas rezult āti ir apmierinoši. Ja ar maz āku plūsmas 
ātrumu noteikt ā šķīdība ir lielāka, tad pl ūsmas ātrums divk ārt jāsamazina tik 
ilgi, kamēr pēc divām secīgām sērijām iegūtie šķīdības rezult āti sakrīt. 
19. Abos gad ījumos jāpārbauda, vai frakcijas nesatur kolo īdus, par ko liecina 
Tindala efekts. Š ādu daļiņu klātbūtne padara rezult ātus neizmantojamus, un 
noteikšana j āatkārto pēc kolonnas filtr ācijas spējas uzlabošanas.  
20. Jānosaka katra parauga pH l īmenis, vēlams, izmantojot speci ālas indikator ­
strēmeles.  
Kolbas metode  
Metodes princips  
21. Testējamo vielu (cietvielas ir j āsaberž pulver ī) izšķīdina ūdenī temperat ūrā, 
kas nedaudz p ārsniedz temperat ūru, kuru izmanto noteikšanai. Kad ir 
panākta piesātināšanās, maisījumu atdzes ē un glabā tādā temperat ūrā, kādā 
tiks veikta noteikšana. Vai ar ī, ja pienācīga paraugu ņemšanas programma 
liecina, ka ir sasniegts pies ātinājuma līdzsvars, m ērījumu (noteikšanas 
temperatūrā) var veikt nekav ējoties. Pēc tam ar piem ērotu analītisko metodi 
(3) nosaka test ējamās vielas masas koncentr āciju ūdens šķīdumā, kas 
nedrīkst saturēt neizšķīdušas daļiņas. 
Iekārta 
22. Ir vajadz īgi šādi materiāli: 
— parastie laboratorijas trauki un m ēraparāti, 
— ierīce, kas piem ērota šķīdumu kustin āšanai nemain īgā regulējamā tempe­
ratūrā, 
— centrif ūga (vēlams, termostat ējama), ja vajadz īga emulsij ām, un  
— analītiskais apr īkojums.  
Procedūra 
23. Vispirms provizorisk ā testā nosaka, k āds testējamās vielas daudzums nepie ­
ciešams vajadz īgā ūdens tilpuma pies ātināšanai. Katr ā no trijiem stikla trau ­
kiem ar stikla aizb āzni (piem ēram, centrif ūgas mēģenēs vai kolb ās) iesver 
apmēram piecreiz liel āku minēto vielas daudzumu. Katr ā traukā pievieno tik 
ūdens, cik vajadz īgs atkarībā no analītiskās metodes un š ķīdības diapazona. 
Pēc tam traukus cieši nosl ēdz un saturu kustina 30 °C temperat ūrā. Jāiz­
manto krat ītājs vai mais ītājs, kas var darboties nemain īgā temperat ūrā, 
piemēram, jāmaisa ar magn ētisko mais ītāju termostat ējamā ūdens vann ā. 
Pēc vienas dienas vienu no traukiem 24 stundas test ēšanas temperat ūrā ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 64
 
nostādina, to periodiski sakratot. P ēc tam trauka saturu centrifug ē testēšanas 
temperatūrā un ar piem ērotu anal ītisko metodi nosaka test ējamās vielas 
koncentrāciju dzidraj ā ūdens fāzē. Pēc attiecīgas divu un triju dienu nost ā­
dināšanas 30 °C temperat ūrā tāpat rīkojas ar p ārējām divām kolbām. Ja 
vismaz divos p ēdējos traukos noteikt ās koncentr ācijas neatš ķiras vairāk kā 
par 15 %, uzskata, ka tests ir izdevies. Ja ar pirmo, otro un trešo trauku 
iegūto rezultātu vērtībai ir tendence paaugstin āties, tests piln ībā jāatkārto, 
izmantojot ilg āku nostādināšanas laiku.  
24. Testu var veikt ar ī bez iepriekš ējas inkub ēšanas 30 °C temperat ūrā. Lai 
noteiktu, cik ātri iestājas piesātinājuma līdzsvars, paraugus ņem līdz brīdim, 
kamēr maisīšanas ilgums vairs neietekm ē noteikto koncentr āciju. 
25. Jānosaka katra parauga pH l īmenis, vēlams, izmantojot īpašas indikatorstr ē­
meles.  
Analītiskā noteikšana  
26. Ir ieteicams izmantot metodi, kas piem ērota konkr ētai vielai, jo pat neliels 
daudzums š ķīstošu piemais ījumu šķīdības mērījumu rezult ātos var rad īt 
nopietnas k ļūdas. Šādu metožu piem ēri ir gāzhromatogr āfija vai š ķidrum­
hromatogr āfija, titrēšana, fotometrija un voltametrija.  
DATI UN ZI ŅOJUMU SAGATAVOŠANA  
Dati 
Kolonnas elu ēšanas metode  
27. Katr ā sērijā jāaprēķina vidējā vērtība un standartnovirze, izmantojot vismaz 
piecus sec īgus piesātinājuma plato f āzē ņemtus paraugus. Vid ējās vērtības, 
kas iegūtas divos testos ar daž ādām plūsmām, nedrīkst atšķirties vair āk kā 
par 30 %.  
Kolbas metode  
28. Aprēķina vidējo vērtību no visu triju kolbu atseviš ķajiem rezult ātiem, kas 
nedrīkst atšķirties vair āk kā par 15 %.  
Testēšanas pārskats  
Kolonnas elu ēšanas metode  
29. Testēšanas pārskatā jāiekļauj šāda inform ācija: 
— provizorisk ā testa rezult āti, 
— ķīmiskā identitāte un piemais ījumi (iepriekš ēja attīrīšana, ja tiek veikta),  
— katram paraugam noteikt ās koncentr ācijas, plūsmas ātrumi un pH,  
— vidējās vērtības un standartnovirzes, kas katr ā sērijā noteiktas vismaz 
pieciem paraugiem, kuri ņemti pies ātinājuma plato f āzē, 
— vismaz divu sec īgu sēriju vidējā vērtība, 
— ūdens temperat ūra piesātināšanas procesa laik ā, 
— izmantot ā analīzes metode,  
— nesējmateriāls, 
— nesējmateriāla uzpildīšana,  
— izmantotais š ķīdinātājs, 
— liecības par vielas ķīmisko nestabilit āti testa laik ā, 
— visa inform ācija, kas vajadz īga rezultātu interpret ēšanai, it seviš ķi par 
piemaisījumiem un test ējamās vielas agreg ātstāvokli.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 65
 
Kolbas metode  
30. Testēšanas pārskatā jāiekļauj šāda inform ācija: 
— provizorisk ā testa rezult āti, 
— ķīmiskā identitāte un piemais ījumi (iepriekš ēja attīrīšana, ja tiek veikta),  
— atseviš ķo analītisko noteikšanu rezult āti un vidējās vērtības gadījumos, 
kad vienai kolbai noteikta vair āk nekā viena vērtība, 
— katra parauga pH,  
— no vair ākām kolbām iegūto sakrītošo rezult ātu vidējā vērtība, 
— testēšanas temperat ūra, 
— analītiskā metode,  
— liecības par vielas ķīmisko nestabilit āti testa laik ā, 
— visa inform ācija, kas vajadz īga rezultātu interpret ēšanai, it seviš ķi par 
piemaisījumiem un test ējamās vielas agreg ātstāvokli.  
LITERAT ŪRA 
(1) Komisijas 1992. gada 31. j ūlija Direkt īva 92/69/EEK, ar ko septi ņpadsmito 
reizi tehnikas att īstībai pielāgo Padomes Direkt īvu 67/548/EEK par norma ­
tīvo un administrat īvo aktu tuvin āšanu attiec ībā uz bīstamu vielu klasifik ā­
ciju, iepakošanu un mar ķēšanu (OV L 383, 29.12.1992., 54. lpp.).  
(2) NF T 20-045 (AFNOR) (September 1985). Chemical products for industrial 
use – Determination of water solubility of solids and liquids with low solu ­
bility – Column elution method.  
(3) NF T 20-046 (AFNOR) (September 1985). Chemical products for industrial 
use – Determination of water solubility of solids and liquids with high solubility – Flask method.
 ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 66
 
A.8. SADAL ĪŠANĀS KOEFICIENTS  
1. METODE  
Aprakstītās “kolbu krat īšanas” metodes pamat ā ir ESAO Test ēšanas 
norādījumi (1).  
1.1. IEVADS  
Pirms noteikt sadal īšanās koeficientu, ir lietder īgi iegūt sākotnēju 
informāciju par vielas strukt ūru, disoci ācijas konstanti, š ķīdību 
ūdenī, hidrolīzi, šķīdību n-oktanol ā un virsmas spraigumu.  
To nosaka tikai joniz ējamu vielu nejoniz ētajām formām (brīvām 
skābēm vai bāzēm), kas rodas, izmantojot piem ērotu buferš ķīdumu 
ar pH, kas ir vismaz vienu pH vien ību zem (br īvām skābēm) vai 
vienu pH vien ību virs (br īvām bāzēm) tās pK.  
Šajā noteikšanas metod ē ietilpst divas atseviš ķas proced ūras: “kolbu 
kratīšanas” metode un augstas izš ķirtspējas šķidruma hromatogr āfija 
(HPLC). Pirmo izmanto gad ījumos, kad log P  ow vērtība (skatīt defi­
nīcijas turpm āk) ir no –2 l īdz 4, bet otro – ja t ā ir no 0 līdz 6. Pirms 
veikt eksperiment ālu noteikšanu p ēc kādas no min ētajām metodēm, 
vispirms j āveic sadal īšanās koeficienta orient ējoši aprēķini. 
“Kolbu krat īšanas” metode izmantojama tikai praktiski t īrām vielām, 
kuras šķīst ūdenī un n-oktanol ā. Tā nav izmantojama virsmakt īvām 
vielām (kurām norāda aprēķināto vērtību vai nov ērtējumu pēc 
šķīdības atseviš ķi n-oktanol ā un ūdenī). 
Augstas izš ķirtspējas šķidrumu hromatogr āfijas metode nav izmanto ­
jama stipr ām skābēm un bāzēm, metālu kompleksajiem savienoju ­
miem, virsmakt īvajām vielām un viel ām, kuras rea ģē ar eluentu. Š īm 
vielām uzdod sadal īšanās koeficenta apr ēķināto vērtību vai p ēc 
šķīdības atseviš ķi n-oktanol ā un ūdenī novērtēto vērtību. 
Augstas izš ķirtspējas šķidrumu hromatogr āfijas metode ir maz āk 
jutīga pret nosak āmās vielas piemais ījumiem nek ā “kolbu krat īšanas” 
metode. Tom ēr dažos gad ījumos piemais ījumi apgr ūtina rezult ātu 
interpretāciju, jo ne vienm ēr ir iespējama visu sign ālu identific ēšana. 
Maisījumiem, kuri dod neidentific ētu signālu, jānorāda log P augš ­ 
ējās un apakš ējās robežas.  
1.2. DEFIN ĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
Sadalīšanās koeficientu (P) defin ē kā izšķīdušās vielas l īdzsvara 
koncentrāciju attiec ību (q), iest ājoties līdzsvaram divf āžu sistēmā, 
ko veido divi š ķīdinātāji, kam ir savstarp ēji ierobežota š ķīdība. n- 
oktanols/ūdens sistēmā: 
P ow ¼ c n Äoktanols 
c ūdens 
Tātad sadalīšanās koeficients (P) ir divu koncentr āciju attiec ība, kas 
parasti izteikta decim āllogaritma veid ā (log P).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 67
 
1.3. STANDARTVIELAS  
“Kolbu krat īšanas” metode  
Pārbaudot jaunu vielu, ne visos gad ījumos jāizmanto standartvielas. 
Tās galvenok ārt izmanto metodes izpild ījuma periodisk ām 
pārbaudēm un pēc dažādām metodēm iegūto rezultātu salīdzināšanai.  
Augstas izš ķirtspējas šķidruma hromatogr āfijas metode  
Lai saistītu savienojuma hromatogr āfijas datus ar t ā P vērtību, pēc 
vismaz 6 punktiem j āizveido kalibr ēšanas grafiks par log P v ērtību 
atkarībā no hromatogr āfijas datiem. Piem ērotas standartvielas 
izraugās pats metodes lietot ājs. Visos iesp ējamajos gad ījumos vismaz 
vienas standartvielas P  ow ir jābūt zemākai par š ā rādītāja vērtību 
nosakāmajai vielai, bet otras – par to augst ākai. Ja log P ir maz āks 
par 4, kalibr ēšanai izmanto p ēc “kolbu krat īšanas” metodes ieg ūtos 
datus. Ja log P ir liel āks par 4, kalibr ēšanai var izmantot apstiprin ātus 
literatūras datus, ja tie atbilst apr ēķinātajām vērtībām. Precizit ātes 
paaugstin āšanai ir ieteicams izmantot standartvielas, kuru strukt ūra 
ir līdzīga nosakāmās vielas strukt ūrai. 
Par daudz ām ķīmisko vielu grup ām ir public ēti (2) (3) plaši log P  ow 
saraksti. Ja nav datu par sadal īšanās koeficientu v ērtībām savienoju ­
miem ar l īdzīgu struktūru, var izmantot visp ārīgāku kalibrēšanu pēc 
citām standartviel ām. 
Ieteicamo standartvielu saraksts un to P  ow vērtības dotas 2. papildi ­
nājumā. 
1.4. METODES PRINCIPS  
1.4.1.  “Kolbu krat īšanas” metode  
Lai noteiktu sadal īšanās koeficientu, ir j āiestājas līdzsvaram starp 
visiem mijiedarb ībā esošiem sist ēmas komponentiem un j ānosaka 
abās fāzēs izšķīdušo vielu koncentr ācija. Attiec īgās literatūras 
norādes liecina par to, ka šo probl ēmu var atrisin āt ar dažādiem 
tehniskiem pa ņēmieniem, proti, atdalot abas f āzes pēc to rūpīgas 
sajaukšanas, lai noteiktu analiz ējamās vielas koncentr āciju, iestājoties 
līdzsvaram.  
1.4.2.  Augstas izš ķirtspējas šķidruma hromatogr āfijas metode  
Augstas izš ķirtspējas šķidruma hromatogr āfijai izmanto kolonnas ar 
gatavas nop ērkamas ciet ās fāzes pildījumu, kas satur garas og ļūdeņ­
ražu virknes (piem ēram, C  8 , C  18 ), kas ķīmiski saist ītas ar sil īcija 
dioksīdu. Šādā kolonnā ievadītās vielas taj ā pārvietojas ar daž ādu 
ātrumu atš ķirīgas sadal īšanās dēļ starp kust īgo fāzi un ogļūdeņražu 
nekustīgo fāzi. Ķīmisko vielu mais ījumi eluējas to hidrofobit ātes 
secībā, vispirms elu ējas ūdenī šķīstošās vielas, bet p ēc tam – e ļļās 
šķīstošās vielas proporcion āli to sadal īšanās koeficientam 
ogļūdeņražos/ūdenī. Tas rada iesp ējas noteikt aiztures laika sakar ību 
šādā (apgriezto f āžu) kolonn ā ar sadalīšanās koeficientu n-oktanol ā/­ 
ūdenī. Sadalīšanās koeficientu nosaka p ēc ietilpības koeficienta k, 
kuru aprēķina šādi: ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 68
 
k ¼ t r Ä t o 
t o 
kur t  R = ir nosak āmās vielas aiztures laiks un t  o = ir vidējais laiks, 
kādā šķīdinātāja molekula iziet cauri kolonnai (tukšais laiks).  
Kvantitatīva noteikšana nav vajadz īga, un ir j ānosaka tikai elu ēšanās 
laiki.  
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
1.5.1.  Atk ārtojamība 
“Kolbu krat īšanas” metode  
Lai nodrošin ātu precīzu sadalīšanās koeficienta noteikšanu, j āveic 
divi mērījumi trīs dažādos režīmos, turkl āt var main īt pārbaudāmās 
vielas daudzumu un š ķīdinātāju tilpumu attiec ību. Eksperiment āli 
noteiktā sadalīšanās koeficienta decim āllogaritmu atš ķirības nedrīkst 
pārsniegt ± 0,3 log vien ības. 
Augstas izš ķirtspējas šķidruma hromatogr āfijas metode  
Lai paaugstin ātu mērījumu rezult ātu ticamību, noteikšana j āveic 
divos atk ārtojumos. P ēc atseviš ķiem mērījumiem noteikto log P 
vērtību atšķirības nedrīkst pārsniegt ± 0,1 log vien ības. 
1.5.2.  Jut ība 
“Kolbu krat īšanas” metode  
Metodes m ērījumu diapazons ir atkar īgs no anal ītiskās metodes 
noteikšanas robežas. Tai j ādod iespējas noteikt log P  ow vērtības 
robežās no –2 l īdz 4 (atseviš ķos gadījumos šo interv ālu var papla ­ 
šināt līdz log P  ow vērtībām līdz pat 5), ja izš ķīdušās vielas koncen ­
trācija kādā no fāzēm nepārsniedz 0,01 mol/l.  
Augstas izš ķirtspējas šķidruma hromatogr āfijas metode  
Pēc augstas izš ķirtspējas šķidruma hromatogr āfijas metodes var 
noteikt sadal īšanās koeficientu log P  ow vērtības interv ālā no 0 līdz 6.  
Parasti vielas sadal īšanās koeficientu var noteikt ar precizit āti ± 1 log 
vienība salīdzinājumā ar “kolbu krat īšanas” metodi. Korel ācijas norā­
dītas literat ūras avotos (4) (5) (6) (7) (8). Parasti augst āku precizit āti 
panāk, ja korel ācijas grafikiem izmanto l īdzīgas strukt ūras savieno ­
jumus (9).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 69
 
1.5.3.  Specifiskums  
“Kolbu krat īšanas” metode  
Nernsta sadal ījuma likums attiecas tikai uz atš ķaidītiem šķīdumiem, 
kuru temperat ūra, spiediens un pH l īmenis ir nemain īgi. To var droši 
piemērot tīrai vielai, kas sadal ījusies starp diviem t īriem šķīdinātā­
jiem. Ja vien ā vai abās fāzēs vienlaic īgi atrodas vair ākas izšķīdušas 
vielas, tas var ietekm ēt iegūtos rezult ātus. 
Šķīdumā esošo molekulu disoci ācijas vai asoci ācijas dēļ novēro 
atkāpes no Nernsta sadal ījuma likuma. Par š ādām atkāpēm liecina 
tas, ka sadal ījuma koeficients k ļūst atkarīgs no šķīduma koncentr ā­
cijas.  
Tā kā vienlaikus iest ājas vairāki sadalījuma līdzsvari, š ī metode bez 
attiecīgas korekcijas nav izmantojama joniz ējamiem savienojumiem. 
Šajā gadījumā var mēģināt ūdens viet ā izmantot buferš ķīdumus; 
buferšķīduma pH vismaz par 1 pH vien ību jāatšķiras no vielas 
pK a , un jāņem vērā šā pH ietekme uz vidi.  
1.6. METODES APRAKSTS  
1.6.1.  Sadal īšanās koeficienta orient ējoša noteikšana  
Sadalīšanās koeficientu v ēlams noteikt p ēc aprēķinu metodes (skat īt 
1. papildin ājumu) vai attiec īgos gadījumos pēc testējamās vielas 
šķīdības tīros šķīdinātājos (10).  
1.6.2.  “Kolbu krat īšanas” metode  
1.6.2.1.  Sagatavošana  
n-oktanols: sadal īšanās koeficienta noteikšanai izmanto ļoti tīru analī­
tisko reaģentu.  
Ūdens: izmanto stikla vai kvarca destil ācijas apar ātā iegūtu destilētu 
vai bidestil ētu ūdeni. Piem ērotos gad ījumos joniz ējamu vielu sadal ī­ 
šanās koeficienta noteikšanai ūdens vietā jāizmanto buferš ķīdumi.  
Piezīme 
Nedrīkst izmantot ūdeni, kas tieši ieg ūts, izmantojot jonu apmai ņas 
sveķus. 
1.6.2.1.1. Š ķ ī d i n ā t ā j u i e p r i e k š ē j a p i e s ā t i n ā š a n a  
Pirms noteikt sadal īšanās koeficientu, š ķīdinātāju sistēmas fāzes tiek 
savstarpēji piesātinātas, kratot noteikšanas temperat ūrā. Šim nol ūkam 
iesaka meh āniskajā kratītājā uz 24 stund ām ievietot divas lielas 
pudeles ar anal ītiski ļoti tīru n-oktanolu vai ūdeni, kam pietiekam ā 
daudzumā pievienots ar ī otrs šķīdinātājs, un pēc tam nost ādina, lai 
fāzes sadalītos un iest ātos piesātinājums.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 70
 
1.6.2.1.2. S a g a t a v o š a n ā s n o t e i k š a n a i  
Divfāžu sistēma pēc tilpuma piepilda gandr īz visu izm ēģinājuma 
trauku. Šādi var nov ērst vielas iztvaikošanas zudumus. Izmantojamo 
vielu tilpumu attiec ību un daudzumu izv ēlas, pamatojoties uz:  
— sadalīšanās koeficienta orient ējošu novērtējumu (skat īt iepriekš),  
— nosak āmās vielas minim ālo daudzumu, kas nepieciešams anal īzes 
veikšanai, un  
— maksim ālās koncentr ācijas ierobežojumiem ab ām fāzēm, kas ir 
0,01 mols/l.  
Jāveic trīs izmēģinājumi. Pirmaj ā izmanto apr ēķināto n-oktanola un 
ūdens attiec ību; otrajā šo attiec ību samazina uz pusi; trešaj ā to divas 
reizes palielina (piem ēram, 1:1, 1:2, 2:1).  
1.6.2.1.3. P ā r b a u d ā m ā v i e l a  
Pagatavo vielas standartš ķīdumu n-oktanol ā, kas pies ātināts ar ūdeni. 
Standartšķīduma faktisko masas koncentr āciju nosaka prec īzi, pirms 
to izmanto sadal īšanās koeficienta noteikšanai. Šo š ķīdumu glab ā 
apstākļos, kuros tiek nodrošin āta to stabilit āte. 
1.6.2.2.  Pārbaudes apst ākļi 
Pārbaudes laik ā jānodrošina nemain īga (± 1  o C) temperat ūra no 20 
līdz 25  o C diapazon ā. 
1.6.2.3.  Mērījumu proced ūra 
1.6.2.3.1. S a d a l ī j u m a l ī d z s v a r a i e s t ā š a n ā s 
Izmantošanai katr ā noteikšanas rež īmā sagatavo divus izm ēģinājuma 
traukus, kas satur abus š ķīdinātājus precīzi nomērītā daudzum ā, kā 
arī standartš ķīdumu vajadz īgā daudzum ā. 
n-oktanola f āzes mēra pēc tilpuma. Abi izm ēģinājuma trauki j āie­
vieto krat ītājā vai tie jākrata ar roku. Izmantojot centrif ūgas mēģenes, 
tās ieteicams ātri griezt par 180  o ap šķērsasi tā, lai tajās esošais gaiss 
paceltos cauri ab ām fāzēm. Pieredze liecina, ka sadal īšanās līdzsvars 
iestājas pēc apmēram 50 š ādiem apgriezieniem. Precizit ātes labad 
ieteicams izdar īt 100 šādus apgriezienus piecu min ūšu laikā. 
1.6.2.3.2. F ā ž u a t d a l ī š a n a  
Lai atdal ītu fāzes, mais ījums jācentrifugē. Šim nol ūkam izmanto 
laboratorijas centrif ūgu istabas temperat ūrā vai, ja centrif ūgai nav 
termostata, centrif ūgas stobri ņi pirms anal īzes vismaz vienu stundu 
jāuzglabā noteikšanas temperat ūrā, lai atkal iest ātos līdzsvars.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 71
 
1.6.2.4.  Anal īze 
Lai iegūtu sadalījuma koeficientu, ir j ānosaka p ārbaudāmās vielas 
koncentrācija abās fāzēs. To var izdar īt, paņemot no katras m ēģenes 
visos pārbaudes rež īmos alikvoto da ļu no abām fāzēm un analiz ējot 
tās pēc izvēlētās metodes. Apr ēķina vielas kop ējo daudzumu ab ās 
fāzēs un salīdzina to ar s ākotnēji ievadīto vielas daudzumu.  
Ūdens fāzes paraugi j āņem tā, lai samazin ātu iespējas paraug ā iekļūt 
n-oktanolam: ūdens fāzes paraugu ņemšanai var izmantot stikla š ļirci 
ar maināmu adatu. S ākumā šļircei jābūt daļēji piepild ītai ar gaisu. 
Gaisu lēni izspiež, adatu vadot caur oktanola sl āni. Šļircē iesūc 
vajadzīgo ūdens fāzes daudzumu. Š ļirci ātri izvelk no š ķīduma un 
noņem adatu. Š ļirces saturu var izmantot par ūdens fāzes paraugu. 
Vielas koncentr āciju abās atdalītajās fāzēs vēlams noteikt ar attiec ī­
gajai vielai piem ērotu metodi. Iesp ējamās analīžu metodes ir:  
— fotometrisk ās metodes,  
— gāzu hromatogr āfija, 
— augstas izš ķirtspējas šķidruma hromatogr āfija. 
1.6.3.  Augstas izš ķirtspējas šķidruma hromatogr āfijas metode  
1.6.3.1.  Sagatavošana  
Aprīkojums  
Ar sūkni, kas nerada puls ācijas, apr īkots šķidruma hromatogr āfs ar 
piemērotu detekt ēšanas ierīci. Ieteicams izmantot inžekcijas v ārstu ar 
inžektora cilpu. Pol āru grupu kl ātbūtne nekust īgajā fāzē var nopietni 
pasliktināt kolonnas darb ības efektivit āti. Tāpēc nekustīgajā fāzē 
jābūt iespējami mazam pol āro grupu saturam (11). Var izmantot 
gatavas nop ērkamas kolonnas ar pild ījumu vai mikroda ļiņu 
apgrieztās fāzes pildījumu. Starp inžekcijas sist ēmu un anal ītisko 
kolonnu var uzst ādīt aizsargkolonnu.  
Kustīgā fāze 
Eluentu pirms lietošanas degaz ē, un tā pagatavošanai izmanto HPLC 
tīrības pakāpes metanolu un HPLC t īrības pakāpes ūdeni. Izmanto 
izokrātisko eluēšanu. Jāizmanto metanola/ ūdens mais ījumi ar mini ­
mālo ūdens saturu 25 %. Parasti ar metanola- ūdens mais ījumu 3:1 
(v/v) stundas laik ā ar plūsmas ātrumu 1 ml/min elu ējas savienojumi, 
kuru log P ir 6. Savienojumiem ar augstu log P v ērtību (un ar ī 
standartviel ām) eluēšanas laiks var b ūt jāsamazina, samazinot 
kustīgās fāzes polarit āti vai kolonnas garumu.  
Vielām ar ļoti zemu š ķīdību n-oktanol ā pēc augstas izš ķirtspējas 
šķidruma hromatogr āfijas metodes nosaka stipri pazemin ātas log 
P ow vērtības; šādu vielu sign āli dažkārt ir kopā ar šķīdinātāja fronti. 
Iespējams, tas ir t ādēļ, ka sadal īšanās process notiek p ārāk lēni, lai 
sasniegtu l īdzsvaru laik ā, kādā parasti augstas izš ķirtspējas šķidruma 
hromatogr āfijā notiek sadal īšanās pa fāzēm. Šādos gadījumos ticamas 
vērtības noteikšanai var noder ēt plūsmas ātruma un/vai metanola/ ­ 
ūdens attiec ības samazin āšana. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 72
 
Lai nosak āmo vielu un standartvielu var ētu detektēt, tām jābūt pietie­
kamā koncentr ācijā šķīstošām kustīgajā fāzē. Piedevas metanola- 
ūdens mais ījumam izmanto tikai iz ņēmuma gad ījumos, jo piedevu 
ietekmē mainās kolonnas īpašības. Hromatogramm ām ar piedev ām 
obligāti jāizmanto t āda paša veida atseviš ķa kolonna. Ja metanola- 
ūdens mais ījumu nevar izmantot, var lietot citus mais ījumus, 
piemēram, etanola ūdens vai acetonitrila- ūdens mais ījumu.  
Jonizējamiem savienojumiem ļoti svarīgs eluenta pH. Tam j ābūt 
kolonnas pH darb ības interv ālā, kas parasti ir no 2 l īdz 8. Ieteicams 
izmantot buferš ķīdumus. J āraugās, lai nenotiktu s āļu nogulsn ēšanās 
un kolonnas boj āšanās, kuru izraisa daži organisk ās fāzes/buferu 
maisījumi. Nav ieteicams augstas izš ķirtspējas šķidruma hromatogr ā­
fijai izmantot nekust īgās fāzes uz sil īcija dioks īda bāzes ar pH virs 8, 
jo bāziska kust īgā fāze var izrais īt strauju kolonnas efektivit ātes 
pasliktināšanos.  
Šķīdumi  
Jāizmanto iesp ējami tīras standartvielas. Kalibr ēšanai izmantojam ās 
vielas, ja iesp ējams, jāšķīdina kust īgajā fāzē. 
Pārbaudes apst ākļi 
Mērījumu laik ā temperat ūra nedrīkst mainīties vairāk par ± 2 K.  
1.6.3.2.  Mērījumi  
Tukšā laika t  0 aprēķināšana  
Tukšo laiku t  0 var noteikt, izmantojot homologu s ērijas (piem ēram, 
n-alkilmetilketonus) vai organiskos savienojumus, kas netiek aiztur ēti 
(piemēram, tiour īnviela vai formam īds). Tukš ā laika t  0 aprēķināšanai, 
izmantojot homologus, injic ē vismaz septi ņus homologus un nosaka 
to aiztures laikus. Neapstr ādātus aiztures laikus t  r (nc+ 1)  izsaka kā t r 
(nc) funkciju, izmantojot regresijas vien ādojuma br īvo locekli a un 
virziena koeficientu b:  
t r (n c + 1)  = a + b t  r (n c)  
(n c = ir oglek ļa atomu skaits). Tukšo laiku t  0 tad aprēķina šādi: 
t o = a/(l – b)  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 73
 
Kalibrēšanas līkne 
Nākamais posms ir attiec īgajām standartviel ām noteikt log k korel ā­
ciju ar log P v ērtībām. Praktiski vienlaic īgi injicē un nosaka aiztures 
laikus 5 l īdz 10 tādām standartviel ām, kuru log P ir sagaid āmajā 
intervālā, vēlams izmantot re ģistrējošu integratoru, kas savienots ar 
detektēšanas sist ēmu. Aprēķina ietilp ības koeficientu k attiec īgos 
logaritmus, kurus izsaka k ā log P funkciju, kas noteikta p ēc 
“kolbu krat īšanas” metodes. Kalibr ēšanu veic regul āri vismaz reizi 
dienā tā, lai var ētu ņemt vērā iespējamās kolonnas efektivit ātes 
izmaiņas. 
Testējamās vielas ietilp ības koeficienta noteikšana  
Testējamo vielu injic ē iespējami maz ā kustīgās fāzes daudzum ā. 
Nosaka aiztures laiku (divos atk ārtojumos), p ēc kura apr ēķina ietil­
pības koeficientu k. P ēc standartvielu korel ācijas grafika interpol ē 
nosakāmās vielas sadal īšanās koeficientu. Ļoti zemas un ļoti augstas 
sadalīšanās koeficienta v ērtības ir jānosaka ekstrapol ējot. Šādos gadī­
jumos īpaša vērība jāveltī regresijas l īnijas ticam ības robež ām. 
2. DATI  
“Kolbu krat īšanas” metode  
Noteikto P v ērtību ticamību var pārbaudīt, salīdzinot divu m ērījumu 
vidējo vērtību ar kop ējo vidējo vērtību. 
3. P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā, ja iespējams, jānorāda šāda inform ācija: 
— precīzs vielas apraksts (raksturojums un piemais ījumi),  
— gadījumos, kad aprakst ītās metodes nav izmantojamas 
(piemēram, virsmakt īvām vielām), norāda aprēķināto vērtību vai 
novērtējumu pēc šķīdības atseviš ķi n-oktanol ā un ūdenī, 
— visa inform ācija un piez īmes, kas vajadz īgas uzdoto rezult ātu 
interpretēšanai, īpaši dati par piemais ījumiem un vielas agreg āt­
stāvokli.  
“Kolbu krat īšanas” metodei:  
— orient ējošas noteikšanas rezult āti, ja tā veikta,  
— temperat ūra noteikšanas laik ā, 
— dati par anal ītisko metodi, kas izmantota koncentr ācijas noteik ­ 
šanai,  
— centrifug ēšanas ilgums un ātrums, ja to izmanto,  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 74
 
— noteikt ās koncentr ācijas abās fāzēs katrai noteikšanai (tas noz īmē, 
ka pavisam j ānorāda 12 koncentr ācijas),  
— nosak āmās vielas masa, katras f āzes tilpums katr ā izmēģinājuma 
traukā un pārbaudāmās vielas kop ējais aprēķinātais daudzums 
katrā fāzē pēc līdzsvara iest āšanās, 
— pārskatā jāiekļauj aprēķinātās sadalīšanās koeficienta (P) v ērtības 
katrā pārbaudes rež īmā, kā arī mērījumu rezult ātu vidējās 
vērtības. Ja var secin āt, ka sadal īšanās koeficients ir atkar īgs no 
koncentrācijas, tas j ānorāda protokol ā, 
— jānorāda atseviš ķo P vērtību standartnovirzes no vid ējās vērtības, 
— jānorāda arī visu mērījumu vid ējās P vērtības decim āllogaritms,  
— aprēķinātā teorētiskā P ow vērtība, ja tāda ir noteikta vai ja m ērī­
jumu rezult āts ir > 10  4 , 
— izmantot ā ūdens un ūdens fāzes pH līmenis eksperimenta laik ā, 
— ja izmanto buferš ķīdumus, jāpamato, k āpēc tie izmantoti ūdens 
vietā, buferšķīdumu sast āvs, koncentr ācija un pH, ūdens fāzes pH 
noteikšanas s ākumā un beigās. 
Augstas izš ķirtspējas šķidruma hromatogr āfijas metodei:  
— orient ējošas noteikšanas rezult āti, ja tā veikta,  
— nosak āmā viela, standartvielas, to t īrība, 
— noteikšanas temperat ūru intervāls, 
— pH, k ādā veikta noteikšana,  
— analītiskās kolonnas un aizsargkolonnas, kust īgās fāzes un detek ­
tēšanas līdzekļu apraksts,  
— kalibr ēšanai izmantoto standartvielu aiztures laiku un literat ūrā 
norādītās log P v ērtības, 
— regresijas (log k atkar ībā no log P) dati,  
— testējamās vielas vid ējais aiztures laiks un interpol ētā log P 
vērtība, 
— iekārtas un tās darbības režīma apraksts,  
— eluēšanās raksturojums,  
— kolonn ā ievadītie testējamās vielas un standartvielu daudzumi,  
— tukšais laiks un t ā noteikšanas pa ņēmiens.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 75
 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) OECD, Paris, 1981, Test Guideline 107, Decision of the 
Council C(81) 30 final.  
(2) C. Hansch and A.J. Leo, Substituent Constants for Correlation 
Analysis in Chemistry and Biology, John Wiley, New York, 1979.
 
(3) Log P and Parameter Database, A tool for the quantitative 
prediction of bioactivity (C. Hansch, chairman, A.J. Leo, dir.) – Available from Pomona College Medical Chemistry Project 1982, Pomona College, Claremont, California 91711.
 
(4) L. Renberg, G. Sundström and K. Sundh-Nygärd, Chemosp ­
here, 1980, Vol. 80, p. 683.  
(5) H. Ellgehausen, C. D'Hondt and R. Fuerer, Pestic. Sci., 1981, 
Vol. 12, 219 (1981).  
(6) B. McDuffie, Chemosphere, 1981, Vol. 10, p. 73.  
(7) W.E. Hammers et al., J. Chromatogr., 1982, Vol. 247, p. 1.  
(8) J.E. Haky and A.M. Young, J. Liq. Chromat., 1984, Vol. 7, 
p. 675.  
(9) S. Fujisawa and E. Masuhara, J. Biomed. Mat. Res., 1981, 
Vol. 15, p. 787.  
(10) O. Jubermann, Verteilen und Extrahieren, in Methoden der 
Organischen Chemie (Houben Weyl), Allgemeine Laborato ­
riumpraxis (edited by E.Muller), Georg Thieme Verlag, Stutt ­
gart, 1958, Band I/1, 223–339.  
(11) R.F. Rekker and H.M. de Kort, Euro. J. Med. Chem., 1979, 
Vol. 14, p. 479.  
(12) A. Leo, C. Hansch and D. Elkins, Partition coefficients and 
their uses. Chem. Rev., 1971, Vol. 71, p. 525.  
(13) R.F. Rekker, The Hydrophobic Fragmental Constant, Elsevier, 
Amsterdam, 1977.  
(14) NF T 20-043 AFNOR (1985). Chemical prqducts for industrial 
use – Determination of partition coefficient – Flask shaking method.
 
(15) C.V. Eadsforth and P. Moser, Chemosphere, 1983, Vol. 12, 
p. 1459.  
(16) A. Leo, C. Hansch and D. Elkins, Chem. Rev., 1971, Vol. 71, 
p. 525.  
(17) C. Hansch, A. Leo, S.H. Unger, K.H. Kim, D. Nikaitani and 
E.J. Lien, J. Med. Chem., 1973, Vol. 16, p. 1207.  
(18) W.B. Neely, D.R. Branson and G.E. Blau, Environ. Sci. 
Technol., 1974, Vol. 8, p. 1113.  
(19) D.S. Brown and E.W. Flagg, J. Environ. Qual., 1981, Vol. 10, 
p. 382.  
(20) J.K. Seydel and K.J. Schaper, Chemische Struktur und biolo ­
gische Aktivität von Wirkstoffen, Verlag Chemie, Weinheim, 
New York, 1979.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 76
 
(21) R. Franke, Theoretical Drug Design Methods, Elsevier, 
Amsterdam, 1984,  
(22) Y.C. Martin, Quantitative Drug Design, Marcel Dekker, New 
York, Base1, 1978.  
(23) N.S. Nirrlees, S.J. Noulton, C.T. Murphy, P.J. Taylor; J. Med. 
Chem., 1976, Vol. 19, p. 615.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 77
 
1. Papildin ājums  
Aprēķinu/novērtēšanas metodes  
IEVADS  
Vispārīgs aprēķinu metožu apskats, dati un piem ēri ir atrodami rokasgr āmatā 
“Handbook of Chemical Property Estimation Methods ” (a).  
P ow aprēķinātās vērtības var izmantot:  
— piemērotāko eksperiment ālo metožu izv ēlei (“kolbu krat īšanas” metode: log 
P ow : –2 līdz 4, HPLC metode: log P  ow : 0 līdz 6),  
— piemērotāko noteikšanas apst ākļu izvēlei (piemēram, lai izraudz ītos standart ­
vielas HPLC metodei, n-oktanola/ ūdens tilpuma attiec ības noteikšanai “kolbu 
kratīšanas” metodei),  
— laboratorijas iekš ējai pārbaudei iesp ējamo eksperiment ālo kļūdu noteikšanai,  
— gadījumos, kad tehnisku iemeslu d ēļ P ow nav iespējams noteikt eksperimen ­
tāli, tā novērtētās vērtības noteikšanai.  
NOVĒRTĒJUMA METODE  
Sadalīšanās koeficienta orient ējoša novērtēšana  
Sadalīšanās koeficienta v ērtību var nov ērtēt pēc testējamās vielas š ķīdības tīros 
šķīdinātājos. Šajā gadījumā aptuvenais P nov ērtējums = pies ātinājuma koncentr ā­
cija n-oktanol ā (C)/piesātinājuma koncentr ācija ūdenī (C):  
P novērtētais ¼ piesātinājuma koncentr ācija c  nÄoktanolā 
piesātinājuma koncentr ācija c  ūdenī 
APRĒĶINA METODES  
Aprēķinu metožu b ūtība 
Visu aprēķina metožu pamat ā ir molekulas form āla sadalīšana strukt ūrelementos 
ar zināmu log P  ow . Visas molekulas log P  ow aprēķina kā attiecīgo struktūrele­
mentu summu, kurai pieskaita iekšmolekul ārās mijiedarb ības korekciju.  
Struktūrelementu fragmentu konstantes un korekcijas atrodamas (b), (c), (d), (e). 
Daļa no tiem tiek regul āri atjaunin āti un papildin āti (b).  
Kvalitātes kritēriji 
Parasti apr ēķinu metodes ticam ība pazemin ās, paaugstinoties test ējamā savieno­
juma strukt ūras sarežģītībai. Vienk āršām molekul ām ar nelielu molekulmasu un 
vienu vai div ām funkcion ālajām grupām pēc dažādām sadalīšanās metodēm 
noteiktās log P  ow vērtības var atš ķirties no eksperiment āli noteiktaj ām par 0,1 
līdz 0,3 vien ībām. Sarežģītākas strukt ūras savienojumiem š īs atšķirības var b ūt 
lielākas. Tās ir atkar īgas no strukt ūrfragmentu konstanšu pieejam ības un to tica ­
mības, kā arī iespējām ņemt vērā iekšmolekul āro mijiedarb ību (piemēram, ūdeņ­
raža saites) un korekciju pareizu ieviešanu (š ī problēma ir maz āka, izmantojot 
datorprogrammu CLOGP-3) (b). Savienojumiem, kas joniz ējas, svarīgi ir pareizi 
ņemt vērā lādiņu vai joniz ācijas pakāpi. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 78
 
Aprēķināšanas proced ūras 
Henša [Hansch] π-metode  
Sākotnēji hidrofob ā aizvietot āja konstanti π x ieviesa  Fujita  u. c.π x definē šādi: 
π x = log P  ow (PhX) - log P  ow (PhH)  
kur P  ow (PhX) ir arom ātiskā atvasinājuma sadal īšanās koeficients un P  ow (PhH) 
izejas savienojuma sadal īšanās koeficients  
(piemēram, π Cl = log P  ow (C 6 H 5 Cl) - log P  ow (C 6 H 6 ) = 2,84 – 2,13 = 0,71).  
Saskaņā ar definīciju π-metode galvenok ārt izmantojama aizvietotajiem arom āti­
skajiem savienojumiem. Ļoti lielam skaitam aizvietot āju π vērības apkopotas 
tabulu veid ā (b) (c) (d). T ās izmantojamas arom ātisko savienojumu vai strukt ū­
relementu log P  ow aprēķināšanai.  
Rekera [Rekker] metode  
Pēc Rekera (g) log P  ow vērtību aprēķina šādi: 
log P  ow ¼ Σ i a i f i þ Σ j ðkorekcijas locek ļiÞ 
kur f  i ir dažādu molekulas fragmentu konstantes un a  i ir to parādīšanās biežums 
pētamajā molekul ā. Korekcijas locek ļus var izteikt vienas konstantes C  m (t. s. 
“maģiskās konstantes”) veselu skait ļu daudzk ārtņu veidā. Struktūras fragmentu 
konstantes f  i un C  m noteiktas p ēc 1 054 eksperiment āli iegūtām P  ow vērtībām 
(825 savienojumi), izmantojot daudzfaktoru regresijas anal īzi (c), (h). Korekcijas 
locekļus nosaka p ēc literatūrā (e), (h), (i) aprakst ītajiem noteikumiem.  
Henša-Leo [Hansch-Leo ]metode  
Pēc Henša un Leo (c) log P  ow vērtību aprēķina šādi: 
log P  ow ¼ Σ i a i f i þ Σ j b j F j 
kur f  i ir dažādu molekulas fragmentu konstantes, F  i ir korekcijas locek ļi, bet a  i b j 
– to parādīšanās biežums. Ar m ēģinājumu un k ļūdu metodi, izmantojot eksperi ­
mentāli noteiktās P ow vērtības, sastādīts atomu un grupu fragmentu v ērtību korek­
cijas locek ļu F  j (t. s. “koeficientu”) saraksts. Korekcijas locek ļi iedalīti vairākās 
klasēs (a) (c). Ņemt vērā visus noteikumus un korekcijas locek ļus ir diezgan 
sarežģīti, un tas prasa daudz laika. Šim nol ūkam ir izstr ādāta īpaša programma ­
tūra (b).  
Kombinētā metode  
Sarežģītām molekul ām log P  ow aprēķinus var iev ērojami uzlabot, ja molekulu 
dala lielākos strukt ūras fragmentos, kuriem noteiktas ticamas log P  ow vērtības, 
pēc tabulām (b) (c) vai pašu veiktos eksperimentos. Š ādus fragmentus (piem ēram, 
heterocikli, antrahinons, azobenzols) p ēc tam var apvienot ar Henša π vērtībām 
vai Rekera vai Leo fragmentu konstant ēm. 
Piezīmes 
i) Aprēķinu metodes var izmantot tikai da ļēji vai piln īgi jonizētiem savienoju ­
miem, kad ir iesp ējams ņemt vērā vajadzīgos korekcijas koeficientus.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 79
 
ii) Ja iesp ējams, ka savienojum ā ir iekšmolekul āras ūdeņraža saites, j āpievieno 
attiecīgie korekcijas locek ļi (apmēram + 0,6 l īdz + 1,0 log P  ow vienības) (a). 
Norādes par š ādu saišu esam ību var ieg ūt pēc molekulu strukt ūras telpiska ­
jiem mode ļiem vai spektroskopijas datiem.  
iii) Ja savienojumam iesp ējamas vair ākas tautom ērās formas, apr ēķinus izdara 
pēc iespējamākās no tām. 
iv) Uzman īgi jāseko strukt ūrfragmentu konstanšu tabulu p ārskatīšanai.  
Pārskats  
Izmantojot apr ēķinu/novērtēšanas metodes, test ēšanas pārskatā, ja iesp ējams, 
iekļauj šādu inform āciju: 
— vielas apraksts (mais ījums, piemais ījumi u. c.),  
— norādes uz iesp ējamajām iekšmolekul ārajām saitēm, disoci āciju, lādiņu un 
dažādiem citiem nerakstur īgiem efektiem (piem ēram, tautom ēriju),  
— aprēķinu metodes apraksts,  
— datubāzes identifik ācija vai izmantotie dati,  
— strukt ūrfragmentu izraudz īšanās īpatnības, 
— aprēķinu sīka dokument ēšana.  
LITERAT ŪRA 
(a) W.J. Lyman, W.F. Reehl and D.H. Rosenblatt (ed.), Handbook of Chemical 
Property Estimation Methods, McGraw-Hill, New York, 1983.  
(b) Pomona College, Medicinal Chemistry Project, Claremont, California 91711, 
USA, Log P Database and Med. Chem. Software (Program CLOGP-3).  
(c) C. Hansch, A.J. Leo, Substituent Constants for Correlation Analysis in 
Chemistry and Biology, John Wiley, New York, 1979.  
(d) A. Leo, C. Hansch, D. Elkins, Chem. Rev., 1971, Vol. 71, p. 525.  
(e) R.F. Rekker, H.M. de Kort, Eur. J. Med. Chem. -Chill. Ther. 1979, Vol. 14, 
p. 479.  
(f) T. Fujita, J. Iwasa and C. Hansch, J. Amer. Chem. Soc., 1964, Vol. 86, 
p. 5175.  
(g) R.F. Rekker, The Hydrophobic Fragmental Constant, Pharmacochemistry 
Library, Elsevier, New York, 1977, Vol. 1.  
(h) C.V. Eadsforth, P. Moser, Chemosphere, 1983, Vol. 12, p. 1459.  
(i) R.A. Scherrer, ACS, American Chemical Society, Washington D.C., 1984, 
Symposium Series 255, p. 225.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 80
 
2. Papildin ājums  
Augstas izš ķirtspējas šķidruma hromatogr āfijai ieteicam ās standartvielas  
Nr. Standartviela log P  ow pKa 
1. 2-Butanons 0,3 
2. 4-Acetilpirid īns 0,5 
3. Anil īns 0,9 
4. Acetanil īds 1,0 
5. Benzilspirts 1,1 6. p-Metoksifenols 1,3 pKa = 10,26 7. Fenoksieti ķskābe 1,4 pKa = 3,12 
8. Fenols 1,5 pKa = 9,92 
9. 2,4-Dinitrofenols 1,5 pKa = 3,96 
10. Benzonitrils 1,6 11. Fenilacetonitrils 1,6 12. 4-Metilbenzilspirts 1,6 13. Acetofenons 1,7 14. 2-Nitrofenols 1,8 pKa = 7,17 15. 3-Nitrobenzosk ābe 1,8 pKa = 3,47 
16. 4-Hloranil īns 1,8 pKa = 4,15 
17. Nitrobenzols 1,9 
18. Kan ēļspirts 1,9 
19. Benzosk ābe 1,9 pKa = 4,19 
20. p-Krezols 1,9 pKa = 10,17 21. Kan ēļskābe 2,1 pKa = 3,89 cis 4,44 trans 
22. Anizols 2,1 23. Metilbenzo āts 2,1 
24. Benzols 2,1 25. 3-Metilbenzosk ābe 2,4 pKa = 4,27 
26. 4-Hlorfenols 2,4 pKa = 9,1 
27. Trihloretil ēns 2,4 
28. Atraz īns 2,6 
29. Etilbenzo āts 2,6 
30. 2,6-Dihlorbenzonitrils 2,6 31. 3-Hlorbenzosk ābe 2,7 pKa = 3,82 
32. Toluols 2,7 33. 1-Naftols 2,7 pKa = 9,34 34. 2,3-Dihloranil īns 2,8 
35. Hlorbenzols] 2,8 
36. Alilfenil ēteris 2,9 
37. Brombenzols 3,0
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 81
 
Nr. Standartviela log P  ow pKa 
38. Etilbenzols 3,2 
39. Benzofenons 3,2 
40. 4-Fenilfenols 3,2 pKa = 9,54 
41. Timols 3,3 42. 1,4-Dihlorbenzols 3,4 
43. Difenilam īns 3,4 pKa = 0,79 
44. Naftal īns 3,6 
45. Fenilbenzo āts 3,6 
46. Izopropilbenzols 3,7 47. 2,4,6-Trihlorfenols 3,7 pKa = 6 48. Bifenils 4,0 49. Benzilbenzo āts 4,0 
50. 2,4-Dinitro-6 sec. butilfenols 4,1 51. 1,2,4-Trihlorbenzols 4,2 52. Dodek ānskābe 4,2 
53. Difenil ēteris 4,2 
54. n-Butilbenzols 4,5 55. Fenantr ēns 4,5 
56. Fluorantr ēns 4,7 
57. Dibenzils 4,8 58. 2,6-Difenilpirid īns 4,9 
59. Trifenilam īns 5,7 
60. DDT 6,2 
Citas standartvielas ar zemu log P
 ow vērtību 
1. Nikot īnskābe - 0,07  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 82
 
A.9. UZLIESMOŠANAS TEMPERAT ŪRA 
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Pirms šīs pārbaudes veikšanas ir lietder īgi jau iepriekš ieg ūt infor­
māciju par vielas uzliesmojam ību. Šī metode ir izmantojama š ķidru­
miem, kuru tvaiki var uzliesmot aizdegšan ās avotu ietekm ē. Ar šeit 
aplūkotajām noteikšanas metod ēm var ieg ūt ticamus rezult ātus tikai 
tajā uzliesmošanas temperat ūras diapazon ā, kas noteikts katrai atse ­
višķai metodei.  
Izraugoties noteikšanas metodi, j āņem vērā iespējas notikt ķīmiskām 
reakcijām starp vielu un paraugu tur ētāju. 
1.2. DEFIN ĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
Uzliesmošanas temperat ūra ir zem ākā atmosfēras spiedienam 
101,325 kPa kori ģētā temperat ūra, kurā testēšanas metod ē definētajos 
apstākļos no šķidruma izdal ās tvaiki t ādā daudzum ā, ka testēšanas 
traukā veidojas uzliesmojošs tvaika/gaisa mais ījums.  
Mērvienības:  o C 
t = T – 273,15  
(t atbilst  o C, bet T nor ādīts K mērvienībās) 
1.3. STANDARTVIELAS  
Testējot jaunu vielu, ne visos gad ījumos jāizmanto standartvielas. 
Tās galvenok ārt izmanto metodes izpild ījuma periodisk ām 
pārbaudēm un pēc dažādām metodēm iegūto rezultātu salīdzināšanai.  
1.4. METODES PRINCIPS  
Vielu pārnes testēšanas trauk ā un silda vai dzes ē līdz testēšanas 
temperatūrai konkr ētajā testēšanas metod ē noteiktaj ā kārtībā. Lai 
pārliecinātos, vai paraugs test ēšanas temperat ūrā aizdegas, veic 
aizdedzin āšanas mēģinājumus.  
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
1.5.1.  Atk ārtojamība 
Atkārtojamība ir atkar īga no uzliesmošanas temperat ūras interv āla un 
izmantotās noteikšanas metodes; l īdz 2  o C. 
1.5.2.  Jut ība 
Jutība ir atkar īga no izmantot ās noteikšanas metodes.  
1.5.3.  Specifiskums  
Dažas noteikšanas metodes izmantojamas tikai noteikt ā uzliesmo ­ 
šanas temperat ūras diapazon ā un ir atkar īgas no vielas īpašībām 
(piemēram, no viskozit ātes). ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 83
 
1.6. METODES APRAKSTS  
1.6.1.  Sagatavošan ās 
Testējamās vielas paraugu ievieto noteikšanas iek ārtā saskaņā ar 
1.6.3.1. un/vai 1.6.3.2. punktu.  
Drošības labad, test ējot stipri iedarb īgas vai toksiskas vielas, ietei ­
cams izmantot nelielu paraugu – apm. 2 cm  3 . 
1.6.2.  Noteikšanas apst ākļi 
Ciktāl tas atbilst droš ības prasībām, aparātam jāatrodas viet ā, kur 
nedarbojas velkme un kas ir pasarg āta no caurv ēja. 
1.6.3.  Noteikšana  
1.6.3.1.  Līdzsvara metode  
Skatīt standartus ISO 1516, ISO 3680, ISO 1523, ISO 3679.  
1.6.3.2.  Bezlīdzsvara metode  
Ābela iekārta 
Skatīt BS 2000 (170. da ļa), NF M07-011, NF T66-009.  
Ābela-Penska iek ārta 
Skatīt standartus EN 57, DIN 51755 1. da ļu (temperat ūras diapazons 
5–65  o C), DIN 51755 2. da ļu (temperat ūra zem 5  o C), NF M07-036.  
Taga iekārta 
Skatīt ASTM D 56.  
Penska-Martensa iek ārta 
Skatīt standartus ISO 2719, EN 11, DIN 51758, ASTM D 93, BS 
2000-34, NF M07-019.  
Piezīmes 
Ja ar 1.6.3.2. punkt ā minēto bezlīdzsvara metodi noteikt ā uzliesmo ­ 
šanas temperat ūra ir 0 ± 2  o C, 21 ± 2  o C, 55 ± 2  o C, tā jāapstiprina 
ar līdzsvara metodi, izmantojot to pašu iek ārtu. 
Publicēšanai izmantojamas tikai t ādas noteikšanas metodes, p ēc 
kurām var sasniegt uzliesmošanas temperat ūru. 
Uzliesmošanas temperat ūras noteikšanai viskoziem š ķidrumiem 
(krāsām, sveķiem u. c.), kas satur š ķīdinātājus, jālieto tikai t ādas 
iekārtas un noteikšanas metodes, kuras ir izmantojamas viskozu 
šķidrumu uzliesmošanas temperat ūras noteikšanai.  
Skatīt standartus ISO 3679, ISO 3680, ISO 1523, DIN 53213 1. da ļu. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 84
 
2. IEG ŪTIE DATI  
3. P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā, ja iespējams, jānorāda šāda inform ācija: 
— precīzs vielas apraksts (identifik ācija un piemais ījumi),  
— izmantot ā metode, k ā arī pieļautās atkāpes no taj ā noteiktaj ām 
prasībām, 
— rezult āti un papildu piez īmes, kas vajadz īgas rezult ātu interpret ā­
cijai.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
Nav. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 85
 
A.10.  UZLIESMOŠANAS SP ĒJA (CIETAS VIELAS)  
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Pirms šīs pārbaudes veikšanas ir lietder īgi jau iepriekš ieg ūt infor­
māciju par test ējamās vielas iesp ējamo sprādzienbīstamību. 
Šī metode izmantojama tikai pulverveida, granulu un pastveida vielu 
uzliesmošanas sp ējas noteikšanai.  
Lai nebūtu jāiekļauj visas vielas, kuras var aizdegties, bet tikai t ās, 
kuras ātri uzliesmo vai kuru degšanas process ir īpaši bīstams, 
uzskata, ka pie viegli uzliesmojoš ām vielām pieskait āmas tikai 
tādas vielas, kuru degšanas ātrums pārsniedz noteiktu robežv ērtību. 
Tas var b ūt īpaši bīstami, ja kv ēlošana izplat ās cauri met āla pulverim 
tāpēc, ka uguns ir gr ūti nodzēšama. Met ālu pulveri j āuzskata par ļoti 
uzliesmojošiem, ja to mas ā noteiktu laiku notiek kv ēlošana.  
1.2. DEFIN ĪCIJA UN M ĒRVIENĪBAS  
Degšanas ilgumu nor āda sekund ēs. 
1.3. STANDARTVIELAS  
Nav norādītas. 
1.4. METODES PRINCIPS  
Vielu izveido vismaz 250 mm garas nep ārtrauktas sloksnes vai 
pulvera joslas veid ā, un vispirms veic orient ējošu testu, aizdedzinot 
ar gāzes degļa liesmu, lai noteiktu, vai uguns izplat ās ar liesmu vai 
gruzdot. Ja uguns 200 mm att ālumā izplatās noteiktā laikā, testēšanu 
veic pēc pilnas programmas, lai noteiktu degšanas ātrumu.  
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Nav noteikti.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 86
 
1.6. METODES APRAKSTS  
1.6.1.  Orient ējoša noteikšana  
Uz nedegošas pamatplates no materi āla bez por ām un zemu siltum ­
vadītspēju vielu izveido vismaz 250 mm garas, 20 mm platas un 
10 mm nep ārtrauktas sloksnes vai pulvera joslas veid ā. Pulvera 
joslu vien ā galā dedzina ar karstu g āzes degļa liesmu (minim ālais 
diametrs – 5 mm), l īdz pulveris aizdegas, bet ne ilg āk par 2 min ūtēm 
(5 minūtes metālu vai met ālu sakaus ējumu pulveriem). J ānovēro, vai 
uguns 200 mm josl ā izplatās 4 minūšu laikā (40 minūšu laikā metālu 
pulveriem). Ja viela neaizdegas un uguns neizplat ās, degot ar liesmu 
vai gruzdot 200 mm garum ā 4 minūšu (vai 40 min ūšu) testēšanas 
laikā, viela nav uzskat āma par viegli uzliesmojošu un t ā vairs nav 
jātestē. Ja vielā izplatās uguns pulvera josl ā 200 mm garum ā par 
4 minūtēm īsākā laikā vai ātrāk nekā 40 minūtēs metāla pulveros, 
jāveic turpm āk aprakstītā procedūra (1.6.2. un turpm ākajos punktos).  
1.6.2.  Degšanas ātruma noteikšana  
1.6.2.1.  Sagatavošana  
Pulverveida vielas vai vielas granulu veid ā nesablīvējot iepilda 
250 mm gar ā veidnē ar trijst ūra šķērsgriezumu, kuras iekš ējais 
augstums ir 10 mm, bet platums – 20 mm. Veidnes ab ās pusēs 
garenvirzien ā sānu norobežošanai piestiprina divas met āla plāksnes, 
kuras izvirz ītas 2 mm virs trijst ūra šķērsgriezuma (skat īt attēlu). Tad 
veidni ar p ārbaudāmo vielu tr īs reizes met uz cietas virsmas no 2 cm 
augstuma. Vajadz ības gadījumā veidni p ēc tam atkal piepilda. Tad 
noņem sānu norobežojumus un vielas p ārākumu no ņem. Veidnei 
uzliek pamatplati no nedegama materi āla bez por ām un zemu siltuma 
vadītspēju, apgriež otr ādi un veidni no ņem. 
Pastveida vielas izl īdzina uz pamatplates no nedegama materi āla bez 
porām un zemu siltuma vad ītspēju 250 mm gara valn īša veidā ar 
apmēram 1 cm  2 šķērsgriezumu.  
1.6.2.2.  Pārbaudes apst ākļi 
Higroskopiskas vielas p ārbauda cik vien ātri iespējams, uzreiz p ēc 
izņemšanas no taras.  
1.6.2.3.  Pārbaudes norise  
Pārbaudāmās vielas valn īti ievieto velkmes skap ī perpendikul āri 
gaisa plūsmai.  
Gaisa plūsmas ātrumu noteikšanas laik ā izmainīt nedrīkst, un tam 
jābūt pietiekami lielam, lai d ūmi neiekļūtu laboratorij ā. Ap iekārtu 
jānovieto ekr āns, kas to aizsarg ā no gaisa pl ūsmas.  
Valnīti no viena gala aizdedzina ar karstu g āzes degļa liesmu (mini ­
mālais diametrs – 5 mm). Kad valn ītis nodedzis 80 mm garum ā, 
reģistrē nākamo 100 mm degšanas ilgumu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 87
 
Noteikšanu veic sešas reizes, katru reizi ņemot jaunu t īru plati, ja 
pozitīvs rezultāts netiek nov ērots ātrāk. 
2. DATI  
Novērtēšanai izmanto orient ējošā izmēģinājumā (1.6.1.) 
noteikto degšanas ilgumu un īsāko no seš ās noteikšanas reiz ēs 
(1.6.2.3.) noteiktajiem degšanas ilgumiem.  
3. P ĀRSKATS  
3.1. TEST ĒŠANAS P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā, ja iespējams, jānorāda šāda inform ācija: 
— precīzs vielas apraksts (raksturojums un piemais ījumi),  
— testējamās vielas apraksts, t ās fizikālais stāvoklis un mitruma 
saturs,  
— skrīninga orient ējošās testēšanas rezult āti un degšanas ātrums, ja 
tas noteikts,  
— visas papildu piez īmes, kas attiecas uz rezult ātu interpret āciju. 
3.2. REZULT ĀTU INTERPRET ĀCIJA  
Pulverveida, granul ētas un pastveida vielas uzskat āmas par viegli 
uzliesmojoš ām, ja degšanas laiks, kas noteikts p ēc 1.6.2. punkt ā 
aprakstītās procedūras, ir maz āks par 45 sekund ēm. Metālu vai to 
sakausējumu pulveri ir pieskait āmi pie viegli uzliesmojoš ām vielām, 
ja tie spēj aizdegties un liesma vai reakcijas zona aptver visu paraugu 
ne ilgāk kā 10 minūtēs. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
NF T 20-042 (September 85). Chemical products for industrial use. 
Determination of the flammability of solids.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 88
 
Papildinājums  
Attēls 
Veidne un papildu apr īkojums degšanas ilguma noteikšanai  
(Visi izm ēri norādīti milimetros)
  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 89
 
A.11.  UZLIESMOŠANAS SP ĒJA (GĀZĒM) 
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Pēc šīs metodes nosaka, vai g āzu maisījumi ar gaisu istabas tempe ­
ratūrā (apm. 20  o C) un atmosf ēras spiedien ā ir uzliesmojoši un, ja tie 
ir uzliesmojoši, tad k ādā koncentr āciju interv ālā. Palielinot test ējamās 
gāzes koncentr āciju gaisā, pārbauda, k ā maisījums reaģē uz elek­
trisku dzirksteli, un nov ēro, vai notiek aizdegšan ās. 
1.2. DEFIN ĪCIJA UN M ĒRVIENĪBAS  
Uzliesmošanas interv āls ir koncentr āciju interv āls starp apakš ējo un 
augšējo sprādzienbīstamības robežu. Apakš ējā un augšējā sprādzien­
bīstamības robeža ir uzliesmojošas g āzes tāda robežkoncentr ācija 
gaisā, kurā liesma tālāk neizplat ās. 
1.3. STANDARTVIELAS  
Nav noteiktas.  
1.4. METODES PRINCIPS  
Gāzes koncentr āciju gaisā pakāpeniski palielina un p ēc katras palie ­
lināšanas pārbauda, k ā maisījums reaģē uz elektrisku dzirksteli.  
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Nav noteikti.  
1.6. TESTA METODES APRAKSTS  
1.6.1.  Apr īkojums  
Testēšanas trauks ir otr ādi apgriezts stikla cilindrs ar minim ālo 
iekšējo diametru 50 mm un minim ālo augstumu 300 mm. Att ālums 
starp aizdedzin āšanas elektrodiem ir 3 l īdz 5 mm, un tie novietoti 
60 mm att ālumā no cilindra apakšas. Cilindrs ir apr īkots ar liek ā 
spiediena v ārstuli. Iek ārta ir jānodrošina ar aizsargvairogu, lai sama ­
zinātu sprādziena rad ītos bojājumus.  
Kā aizdegšan ās avots kalpo indukcijas dzirkstele, kuras ilgums ir 
0,5 s un ko ģenerē augstsprieguma transformators ar izejas sprie ­
gumu 10–15 kV (maksim ālā ieejas jauda 300 W). Noteikšanai 
piemērota aparat ūra aprakst īta (2).  
1.6.2.  Pārbaudes apst ākļi 
Testēšanu veic istabas temperat ūrā (apm. 20  o C). ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 90
 
1.6.3.  Pārbaudes norise  
Ar dozētājsūkņa palīdzību stikla cilindr ā ievada noteiktas koncentr ā­
cijas gāzes un gaisa mais ījumu. Mais ījumā uzšķiļ dzirksteli un 
novēro, vai liesma sp ēj atdalīties no aizdegšan ās avota un patst āvīgi 
izplatīties tālāk. Gāzes koncentr āciju pakāpeniski palielina par 1 
tilp. %, līdz notiek aizdegšan ās iepriekš aprakst ītajā veidā. 
Ja gāzveida vielas ķīmiskā struktūra liecina, ka t ā varētu nebūt uzlie­
smojoša, un ir iesp ējams aprēķināt stehiometrisko attiec ību maisī­
jumam ar gaisu, pak āpeniski ar soli 1 tilp. % test ē maisījumus, 
kuru koncentr ācija ir 10 % virs un zem stehiometrisk ās attiecības. 
2. DATI  
Liesmas izplat īšanās ir vienīgais drošais r ādītājs šīs īpašības noteik ­ 
šanai.  
3. P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā, ja iespējams, jānorāda šāda inform ācija: 
— precīzs vielas apraksts (raksturojums un piemais ījumi),  
— izmantot ās iekārtas apraksts, nor ādot tās izmērus, 
— temperat ūra, kurā veikta test ēšana,  
— pārbaudītās koncentr ācijas un ieg ūtie rezultāti, 
— pārbaudes rezult āts: gāze nav uzliesmojoša vai ir viegli uzliesmo ­
joša, 
— ja izdar īts secinājums, ka g āze nav uzliesmojoša, nor āda koncen ­
trāciju interv ālu, kurā tā testēta ar soli 1 tilp. %,  
— protokol ā jānorāda inform ācija un piez īmes, kas attiecas uz rezul ­
tātu interpret āciju. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) NF T 20-041 (SEPT 85). Chemical products for industrial use. 
Determination of the flammability of gases.  
(2) W.Berthold, D.Conrad, T.Grewer, H.Grosse – einer Standard- 
Apparatur zur Messung von Explosionsgrenzen. Chem.-Ing. – Tech. 1984, Vol. 56, 2, p. 126–127. Wortmann, T.Redeker und H.Schacke. Entwicklung.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 91
 
A.12.  UZLIESMOŠANAS SP ĒJA (KONTAKT Ā AR ŪDENI)  
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Ar šo metodi var noteikt, vai, vielai rea ģējot ar ūdeni, bīstamā 
daudzumā izdalās viegli uzliesmojošas g āzes. 
Šo metodi var izmantot gan cietu vielu, gan š ķidrumu uzliesmošanas 
spējas noteikšanai. Š ī metode nav izmantojama t ādu vielu test ēšanai, 
kuras spont āni aizdegas saskar ē ar gaisu.  
1.2. DEFIN ĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
Viegli uzliesmojošas vielas: vielas, kas saskar ē ar ūdeni vai mitru 
gaisu izdala viegli uzliesmojošas g āzes bīstamā daudzum ā vismaz 1 
l/kg stund ā. 
1.3. METODES PRINCIPS  
Vielu test ē posmos turpm āk aprakst ītajā secībā; ja notiek aizdeg ­ 
šanās, testēšana nākamajos posmos nav j āturpina. Ja zin āms, ka 
viela ar ūdeni strauji nerea ģē, testēšanu veic, k ā aprakstīts 4. 
posmā (1.3.4.).  
1.3.1.  1. posms  
Testējamo vielu ievieto tvertn ē ar destilētu ūdeni 20  o C temperat ūrā 
un pārbauda, vai izdal ījusies gāze aizdegas.  
1.3.2.  2. posms  
Testējamo vielu uzliek uz filtrpap īra, kas peld trauk ā ar destil ētu 
ūdeni 20  o C temperat ūrā, un pārbauda, vai izdal ījusies gāze aizdegas. 
Filtrpapīru izmanto tikai t āpēc, lai viela b ūtu vienkopus, kas palielina 
aizdegšan ās iespējamību. 
1.3.3.  3. posms  
No testējamās vielas izveido apm ēram 2 cm augstu kaudz īti 3 cm 
diametrā. Uz kaudz ītes uzpilina ūdeni un p ārbauda, vai izdal ījusies 
gāze aizdegas.  
1.3.4.  4. posms  
Testējamo vielu sajauc ar destil ētu ūdeni 20  o C temperat ūrā un 
septiņu stundu laik ā ik pēc stundas m ēra gāzes izdalīšanās ātrumu. 
Ja gāze izdalās nevienm ērīgi vai izdal īšanās ātrums pēc 7 stund ām 
palielinās, mērījumu ilgums j āpagarina, bet ne vair āk kā līdz 5 
dienām. Testēšanu var p ārtraukt jebkur ā laikā, kad gāzes izdalīšanās 
ātrums kļūst lielāks par 1 l/kg stund ā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 92
 
1.4. STANDARTVIELAS  
Nav noteiktas.  
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Nav noteikti.  
1.6. METODES APRAKSTS  
1.6.1.  1. posms  
1.6.1.1.  Pārbaudes apst ākļi 
Testēšanu veic istabas temperat ūrā (apm. 20  o C). 
1.6.1.2.  Pārbaudes norise  
Nelielu daudzumu (ap 2 mm diametr ā) testējamās vielas ievieto 
tvertnē ar destil ētu ūdeni. Nov ēro, vai i) izdal ās gāze un vai ii) 
notiek gāzes aizdegšan ās. Ja nov ēro gāzes aizdegšanos, turpm āka 
vielas test ēšana nav nepieciešama, jo tad t ā ir pieskait āma bīstamām 
vielām. 
1.6.2.  2. posms  
1.6.2.1.  Aprīkojums  
Jebkurā piemērotā traukā, piemēram, iztvaic ēšanas bļodiņā (diametrs 
100 mm) ar destil ētu ūdeni, uz ūdens virsmas uzliek filtrpap īru. 
1.6.2.2.  Pārbaudes apst ākļi 
Testēšanu veic istabas temperat ūrā (apm. 20  o C). 
1.6.2.3.  Pārbaudes norise  
Nelielu daudzumu test ējamās vielas (ap 2 mm diametr ā) novieto 
filtrpapīra vidū. Novēro, vai i) izdal ās gāze un vai ii) notiek g āzes 
aizdegšan ās. Ja novēro gāzes aizdegšanos, turpm āka vielas test ēšana 
nav nepieciešama, jo tad t ā ir pieskait āma bīstamām vielām. 
1.6.3.  3. posms  
1.6.3.1.  Pārbaudes apst ākļi 
Testēšanu veic istabas temperat ūrā (apm. 20  o C). 
1.6.3.2.  Pārbaudes norise  
No testējamās vielas izveido apm ēram 2 cm augstu kaudz īti (3 cm 
diametrā) ar iedobi virs ējā daļā. Šajā iedobē iepilina ūdeni un 
novēro, vai i) izdal ās gāze un vai ii) notiek g āzes aizdegšan ās. Ja 
novēro gāzes aizdegšanos, turpm āka vielas test ēšana nav nepiecie ­ 
šama, jo tad t ā pieskaitāma bīstamām vielām. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 93
 
1.6.4.  4. posms  
1.6.4.1.  Aprīkojums  
Sastāda attēlā parādīto aparātu. 
1.6.4.2.  Pārbaudes apst ākļi 
Jāpārliecinās, ka pārbaudāmās vielas iepakojums nesatur pulveri 
(daļiņu lielums < 500 μm). Ja pulveris veido vair āk nekā 1 tilp. % 
no kopējā daudzuma vai ja paraugs ir sagul ējies, tas pirms test ēšanas 
jāsaberž pulver ī, lai samazin ātu daļiņu lielumu uzglab āšanas laik ā un 
pirms izmantošanas; cit ādi viela j ātestē veidā, kādā tā saņemta bez 
papildu sagatavošanas. Test ēšana jāveic istabas temperat ūrā (20  o C) 
un atmosf ēras spiedien ā. 
1.6.4.3.  Pārbaudes norise  
Aparāta pilināmajā piltuvē ielej 10 l īdz 20 ml ūdens, bet koniskaj ā 
kolbā pārnes 10 g test ējamās vielas. Ar jebkuriem piem ērotiem lī­
dzekļiem mēra izdalījušās gāzes tilpumu. Koniskaj ā kolbā ielaiž 
ūdeni, atverot pilin āmās piltuves kr ānu, un iedarbina hronometru. 
Izdalījušās gāzes daudzumu septi ņu stundu laik ā mēra ik pēc 
stundas. Ja šaj ā laikā izdalītais gāzes daudzums main ās vai arī minētā 
perioda beig ās gāzes izdalīšanās ātrums palielin ās, mērījumi jāturpina 
līdz piecām dienām. Ja mērījumu laik ā gāzes izdalīšanās ātrums pār­
sniedz 1 l/kg stund ā, testēšanu var p ārtraukt. Test ēšana jāveic trīs 
reizes.  
Ja gāzes ķīmiskais sast āvs nav zin āms, jāveic tās analīze. Ja gāze 
satur viegli uzliesmojošus komponentus un nav zin āms, vai ar ī pats 
maisījums ir viegli uzliesmojošs, j āpagatavo t āda paša sast āva maisī­
jums un tas j āpārbauda pēc A.11. noda ļā aprakstītās metodes.  
2. DATI  
Viela uzskat āma par b īstamu, ja:  
— kādā testēšanas posm ā notiek tā pašaizdegšan ās 
vai 
— izdalās uzliesmojoša g āze ar ātrumu, kas ir liel āks par 1 l/kg 
vielas stund ā. 
3. P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā, ja iespējams, jānorāda šāda inform ācija: 
— precīzs vielas apraksts (raksturojums un piemais ījumi),  
— sīkas ziņas par test ējamās vielas sagatavošanu uzliesmošanas 
spējas noteikšanai,  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 94
 
— testēšanas rezult āti (1., 2., 3. un 4. posm ā), 
— izdalījušās gāzes sastāvs, 
— gāzes izdalīšanās ātrums, ja veikts test ēšanas 4. posms (1.6.4.),  
— jebkuras papildu piez īmes, kas attiecas uz rezult ātu interpret āciju. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) Recommendations on the transport of dangerous goods, test and 
criteria, 1990, United Nations, New York.  
(2) NF T 20-040 (September 85). Chemical products for industrial 
use. Determination of the flammability of gases formed by the hydrolysis of solid and liquid products.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 95
 
Papildinājums  
Attēls 
Aprīkojums
  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 96
 
A.13.  CIETVIELU UN Š ĶIDRUMU PIROFOR ĀS ĪPAŠĪBAS  
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Testēšanas metode izmantojama cietviel ām un šķidrām vielām, 
kurām nelielos daudzumos p ēc saskares ar gaisu istabas temperat ūrā 
(apm. 20  o C) notiek to pašaizdegšan ās. 
Šo metodi neizmanto viel ām, kurām, lai notiku pašaizdegšan ās, 
jāatrodas kontakt ā ar gaisu istabas temperat ūrā vai paaugstin ātā 
temperatūrā vairākas stundas vai dienas.  
1.2. DEFIN ĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
Uzskata, ka vielas ir piroforas, ja t ās 1.6. punkt ā aprakstītajos ap­
stākļos aizdegas vai izraisa p ārogļošanos.  
Var būt vajadzīgs noteikt š ķidrumu pašaizdegšan ās spēju pēc 
metodes A.15. “Pašaizdegšan ās temperat ūra (šķidrumiem un 
gāzēm)”. 
1.3. STANDARTVIELAS  
Nav norādītas. 
1.4. METODES PRINCIPS  
Cietvielu vai vielu, kas ir š ķidruma veid ā, pievieno inertam nes ējam 
un uz piec ām minūtēm istabas temperat ūrā novieto saskar ē ar gaisu. 
Ja vielas, kas ir š ķidrumi, neaizdegas, t ās absorbē uz filtrpap īra un 
piecas min ūtes istabas temperat ūrā (apm. 20  o C) novieto saskar ē ar 
gaisu. Ja cietviela vai š ķidrums aizdegas vai p ārogļo filtrpap īru, viela 
uzskatāma par piroforu.  
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Atkārtojamība: drošības apsvērumu dēļ viela tiek uzskat īta par piro ­
foru, ja tiek ieg ūts viens pozit īvs rezultāts. 
1.6. TEST ĒŠANAS METODES APRAKSTS  
1.6.1.  Apr īkojums  
Istabas temperat ūrā (apm. 20  o C) porcel āna bļodiņā (diametrs apm. 
10 cm) iepilda diatom ītu, lai tā augstums b ūtu aptuveni 5 mm.  
Piezīme 
Diatomītu vai kādu citu līdzīgu, viegli pieejamu inertu vielu izmanto 
par augsnes aizst ājēju, model ējot augsnes pies ārņošanu ar p ārbau­
dāmo vielu av ārijas gadījumā. 
Sauss filtrpap īrs vajadz īgs tādu šķidrumu test ēšanai, kuri uz inerta 
nesēja neaizdegas kontakt ā ar gaisu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 97
 
1.6.2.  Noteikšana  
a) Pulverveida cietvielas  
Pulverveida vielu (1–2 cm  3 ) ber no aptuveni 1 m augstuma uz 
ugunsdrošas virsmas un nov ēro, vai tā aizdegas kr ītot vai piecu 
minūšu laikā pēc nosēšanās. 
Ja nenotiek aizdegšan ās, mēģinājumu atkārto sešas reizes.  
b) Šķidrumi  
Pārbaudāmo šķidrumu (apm. 5 cm  3 ) lej iepriekš sagatavot ā porcelāna 
bļodiņā un piecas min ūtes novēro, vai šī viela aizdegas.  
Ja sešos m ēģinājumos aizdegšan ās nenotiek, veic š ādas pārbaudes:  
ar šļirci 0,5 ml test ējamā parauga p ārnes uz robota filtrpap īra un 
novēro, vai pēc tam piecu min ūšu laikā notiek filtrpap īra aizdegšan ās 
vai pārogļošanās. Ja nenotiek aizdegšan ās vai pārogļošanās, mēģinā­
jumu atkārto trīs reizes.  
2. DATI  
2.1. REZULT ĀTU APSTR ĀDE 
Pārbaudi var p ārtraukt, tikl īdz kādā no pārbaudēm iegūst pozitīvu 
rezultātu. 
2.2. NOV ĒRTĒŠANA  
Viela uzskat āma par piroforu, ja viela piecu min ūšu laikā pēc pievie­
nošanas inertam nes ējam gaisā aizdegas vai š ķidra viela p ārogļo vai 
aizdedzina filtrpap īru gaisa kl ātienē piecās minūtēs pēc tās uznešanas 
filtrpapīram. 
3. P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā, ja iespējams, jānorāda šāda inform ācija: 
— precīzs vielas apraksts (raksturojums un piemais ījumi),  
— testēšanas rezult āti, 
— jebkuras papildu piez īmes, kas attiecas uz rezult ātu interpret āciju. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) NF T 20-039 (September 85). Chemical products for industrial 
use. Determination of the spontaneous flammability of solids 
and liquids.  
(2) Recommendations on the Transport of Dangerous Goods, Test 
and criteria, 1990, United Nations, New York.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 98
 
A.14.  SPR ĀDZIENB ĪSTAMĪBA 
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Metodē aprakstīta testēšanas shēma, pēc kuras nosaka cietvielu un 
pastveida vielu spr ādzienbīstamību, uz t ām iedarbojoties liesmai 
(termiskā jutība) vai triecieniem vai berzei (jut ība uz meh ānisku 
iedarbību), un š ķidru vielu spr ādzienbīstamību, uz tām iedarbojoties 
ar liesmu vai triecienu.  
Metode paredz tr īs dažādas pārbaudes:  
a) termisk ās jutības pārbaudi (1);  
b) trieciena iedarb ības mehāniskās jutības pārbaudi (1);  
c) berzes iedarb ības mehāniskās jutības pārbaudi (1).  
Ar šo metodi var ieg ūt datus, kas ļauj novērtēt eksplozijas iesp ēja­
mību dažu plaši izplat ītu faktoru ietekm ē. Metode nav paredz ēta, lai 
noteiktu, vai viela ir spr ādzienbīstama jebkuros apst ākļos. 
Metode piem ērota, lai noteiktu vielas spr ādzienbīstamību (termisko 
jutību un jut ību uz meh ānisko iedarb ību) konkr ētos apstākļos, kas 
norādīti direktīvā. Tā pamatojas uz pasaul ē plaši izmantotiem vair āku 
veidu apar ātiem, ar kuriem ieg ūst ticamus rezult ātus. Tajā pašā laikā 
ir jāatzīst, ka šī metode nesniedz gal īgu atbildi. Var izmantot ne tikai 
šeit noteiktos, bet ar ī citus apar ātus, ja tie ir starptautiski atz īti un ar 
tiem iegūtie rezultāti korelē ar rezult ātiem, kuri ieg ūti ar šeit noteik ­
tajiem apar ātiem.  
Testēšana nav j āveic gadījumos, kad ir pieejami termodinamiskie 
dati (piem ēram, rašan ās siltums, sadal īšanās siltums) un/vai molekul ā 
nav dažas rea ģētspējīgas grupas (2), kas dod pietiekamu pamatu 
uzskatīt, ka viela nevar strauji sadal īties, izdalot g āzes vai siltume ­
nerģiju (t. i., viela nav spr ādzienbīstama). Š ķidrumiem nav j āveic 
tests meh āniskajai jut ībai uz berzes iedarb ību. 
1.2. DEFIN ĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
Sprādzienbīstamas vielas:  
vielas, kuras var eksplod ēt, uz tām iedarbojoties liesmai, vai kuras ir 
jutīgas pret trieciena vai berzes iedarb ību noteiktaj ā aparatūrā (vai 
kuras ir jut īgākas uz meh ānisko iedarb ību nekā 1,3-dinitrobenzols 
alternatīvā aparatūrā). 
1.3. STANDARTVIELAS  
Berzes un trieciena iedarb ības noteikšanai: 1,3-dinitrobenzols, 
tehnisks krist ālisks produkts, kas iziet cauri 0,5 mm sietam.  
Berzes un trieciena iedarb ības testēšanas otrajai s ērijai: perhidro- 
l,3,5-trinitro-l,3,5-triaz īns (RDX, heksog ēns, ciklon īts – CAS  121- 
82-4), pārkristalizēts no cikloheksanona š ķīduma ūdenī, un kas 
mitrā veidā sijājot iziet cauri a 250 μm sietam un paliek uz 
150 μm sieta, ž āvēts 103 ± 2  o C temperat ūrā (četras stundas).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 99
 
1.4. METODES PRINCIPS  
Drošu apst ākļu noskaidrošanai, test ējot jutību pret triju veidu iedar ­
bību, vispirms j āveic orient ējošas pārbaudes.  
1.4.1.  Drošas apiešan ās pārbaudes (3)  
Pirms veikt galven ās pārbaudes, droš ības apsvērumu dēļ ļoti mazus 
vielas paraugus (apm. 10 mg) va ļējā veidā silda gāzes degļa liesmā, 
pakļauj trieciena iedarb ībai, izmantojot āmuru un laktu, un berzes 
iedarbībai jebkāda veida berzes iek ārtā. Tas nepieciešamas, lai 
noskaidrotu, vai viela ir tik jut īga un spr ādzienbīstama, ka noteiktie 
jutības testi, jo īpaši jutība pret paaugstin ātas temperat ūras iedarb ību, 
ir tik liela, ka j āveic piesardz ības pasākumi, lai to laik ā neciestu 
operators.  
1.4.2.  Termisk ā jutība 
Pēc šīs metodes vielu kars ē tērauda caurul ē, kas nosl ēgta ar 
plāksnēm, kurās ir dažāda diametra atveres, lai noteiktu, vai viela 
var eksplod ēt, intensīvi sildot defin ēti norobežot ā telpā. 
1.4.3.  Meh āniskā jutība (pret triecienu)  
Pēc šīs metodes vielu pak ļauj trieciena iedarb ībai, ko rada noteikta 
lieluma masa, kr ītot no noteikta augstuma.  
1.4.4.  Meh āniskā jutība (pret berzi)  
Pēc šīs metodes cietvielu vai pastveida vielu pak ļauj berzei starp 
standartvirsm ām, ievērojot norādītos slodzes un savstarp ējās kustības 
apstākļus. 
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Nav noteikti.  
1.6. METODES APRAKSTS  
1.6.1.  Termisk ā jutība (pret liesmas iedarb ību) 
1.6.1.1.  Aprīkojums  
Aparāts sastāv no vienreizlietojamas t ērauda caurules un atk ārtoti 
izmantojamas nosl ēgierīces (1. att ēls), kas uzst ādīta sildier īcei un 
aizsargier īcei. Caurule ir izvilkta no lokš ņu tērauda (skat īt papildin ā­
jumu), un t ās iekšējais diametrs ir 24 mm, garums 75 mm un sieni ņu 
biezums 0,5 mm. Caurules va ļējam galam ir atloks, pie kura stiprina 
mezglu, kur ā ietilpst pl āksne ar atver ēm. Tas sast āv no spiedieniztu ­
rīgas plāksnes ar atver ēm, kurā ir centrālā atvere un kura stingri 
piestiprin āta caurulei ar divda ļīgu skrūvju savienojumu (uzgrieznis 
un vītņsavienojums). Uzgrieznis un v ītņsavienojums izgatavoti no 
hroma-mang āna tērauda (skat īt papildin ājumu), kas nerada dzirk ­
steles līdz 800  o C. Atveres plates ir 6 mm biezas, izgatavotas no 
karstumiztur īga tērauda (skat īt papildin ājumu) un ir ar daž ādu atveres 
diametru.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 100
 
1.6.1.2.  Testēšanas apst ākļi 
Parasti vielu test ē tādā paša veid ā, kādā tā saņemta, lai gan dažk ārt, 
piemēram, ja t ā ir sapres ēta, kausēta vai cit ādi sablīvēta, var b ūt 
vajadzīgs vielu pirms test ēšanas sasmalcin āt. 
Cietvielu test ēšanai izmantojam ā materiāla masu nosaka, izmantojot 
divpakāpju proced ūru pēc sausā paņēmiena. Tar ētā caurulē iepilda 
9 cm  3 vielas, ko sabl īvē ar 80 N sp ēku, ko pieliek visam caurules 
šķērsgriezumam. Droš ības apsv ērumu dēļ vai gad ījumos, kad 
parauga fizik ālais stāvoklis pēc saspiešanas var izmain īties, var lietot 
citus uzpild īšanas paņēmienus; piem ēram, ja viela ir ļoti jutīga pret 
berzes iedarb ību, to bl īvēt nedrīkst. Ja materi āls ir saspiežams, 
pieliek un sabl īvē tā papildu daudzumu, l īdz caurule ir piepild īta 
līdz 55 mm no caurules augšmalas. Nosaka kop ējo vielas masu, 
kas vajadz īga caurules piepild īšanai līdz 55 mm l īmenim, un 
pievieno v ēl divas papildu parauga da ļas, kuras katru sabl īvē ar 80 
N spēku. Tad materi ālu pēc vajadzības pievieno sabl īvējot vai izņem 
ārā tā, lai caurule b ūtu piepild īta līdz 15 mm l īmenim no augšmalas. 
Tad veic otru noteikšanu p ēc sausā paņēmiena, sākot ar trešda ļu 
kopējās masas, kas noteikta pirmaj ā reizē, un to sabl īvējot. Pievieno 
vēl divas parauga da ļas, sablīvējot ar 80 N sp ēku, un vielas l īmeni 
caurulē noregulē līdz 15 mm no augšmalas, p ēc vajadzības vielu 
pievienojot vai iz ņemot. Katram izm ēģinājumam izmanto cietvielas 
daudzumu, kas noteikts otraj ā mēģinājumā pēc sausā paņēmiena; 
piepildīšanu veic trij ās vienādās daļās, katru no t ām saspiežot l īdz 
9 cm  3 ar spēku, kas vajadz īgs šādam nolūkam. (To var veikt, izman ­
tojot atstarpes gredzenus.)  
Šķidrumus un gelus caurul ē iepilda l īdz 60 mm augstumam, īpaši 
raugoties, lai gelos neizveidotos tukšumi. V ītņsavienojumu caurulei 
uzliek no apakšas, ievieto pl āksni ar vajadz īgā lieluma atveri, un p ēc 
ieziešanas ar nelielu daudzumu molibd ēna disulfīda ziedes pievelk 
uzgriezni. Noteikti j āpārbauda, vai test ējamā viela nav nok ļuvusi 
starp plāksni un atloku vai uz v ītnēm. 
Karsēšanai izmanto prop ānu no gāzes balona, kas apr īkots ar spie ­
diena reduktoru (60 l īdz 70 mbar) un pl ūsmas mērītāju un tiek 
vienādi padots uz četriem g āzes degļiem (vizu āli novērtējot 
pēc degļu liesmas). Deg ļus novieto apk ārt testēšanas kamerai, k ā 
parādīts 1. attēlā. Visu četru degļu kopējais prop āna patēriņš ir 
apmēram 3,2 litri prop āna minūtē. Var izmantot citas g āzes un 
citādus degļus, tomēr karsēšanas ātrumam j āatbilst 3. att ēlā norādī­
tajam. Visiem apar ātiem periodiski j āpārbauda kars ēšanas ātrums, 
izmantojot caurules ar dibutilftal āta pildījumu, kā parādīts 3. attēlā. 
1.6.1.3.  Pārbaužu norise  
Katru noteikšanu veic tik ilgi, l īdz caurule p ārsprāgst vai caurule ir 
karsēta piecas min ūtes. Tests, kur ā caurule saspr āgst vismaz trij ās 
daļās, kuras dažk ārt var turēties kopā ar šaurām metāla sloksnēm, kā 
parādīts 2. attēlā, tiek nov ērtēts par spr ādzienu. Tests, kur ā rodas 
mazāk caurules gabalu vai t ā nesaplīst, netiek nov ērtēts par spr ā­
dzienu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 101
 
Vispirms tr īs reizes testu veic, izmantojot pl āksni ar atveri 6,0 mm 
diametrā, un, ja š ādā veidā sprādzieni nenotiek, testu veic v ēl trīs 
reizes, izmantojot pl āksni ar atveri 2,0 mm diametr ā. Jebkurā izmē­ 
ģinājumu sērijā notiekot spr ādzienam, test ēšanu turpin āt nav vaja ­
dzīgs. 
1.6.1.4.  Vērtēšana  
Testēšanas rezult āts uzskat āms par pozit īvu, ja spr ādziens notiek 
kādā no iepriekšmin ēto izmēģinājumu sērijām. 
1.6.2.  Meh āniskā jutība (pret triecienu)  
1.6.2.1.  Aparat ūra (4. att ēls) 
Svarīgākās krītošā āmura iekārtas sastāvdaļas ir liets t ērauda bloks ar 
pamatni, lakta, statnis, vadotnes, kr ītoši atsvari, palaišanas ier īce un 
parauga tur ētājs. Tērauda lakta 100 mm (diametrs) × 70 mm 
(augstums) ir pieskr ūvēta tērauda blokam 230 mm (garums) × 
250 mm (platums) × 200 mm (augstums) uz lietas pamatnes 
450 mm (garums) × 450 mm (platums) × 60 mm (augstums). Statnis, 
kas izgatavots no izvilktas bezšuves t ērauda caurules, tiek iestiprin āts 
turētājā, kas pieskr ūvēts tērauda blokam. Ar četrām enkurskr ūvēm 
iekārta piestiprin āta masīvam betona blokam 60 × 60 × 60 cm t ā, lai 
vadotņu sliedes b ūtu pilnīgi vertikālas un krītošie atsvari br īvi kristu. 
Lietošanai izmantojami 5 un 10 kg mas īva tērauda atsvari. Atsvaru 
triecienvirsma ir no r ūdīta tērauda, HRC 60 l īdz 63, ar minim ālo 
diametru 25 mm.  
Testējamo paraugu ievieto triecienier īcē, kura sast āv no diviem 
vienam virs otra novietotiem koaksi āliem mas īva tērauda cilindriem 
dobā tērauda cilindrveida vadotn ē. Masīva tērauda cilindru diametrs 
ir 10 (- 0,003, - 0,005) mm un augstums 10 mm, ar pul ētām 
virsmām, noapa ļotām šķautnēm (noapa ļojuma rādiuss 0,5 mm) un 
cietību HRC 58 l īdz 65. Dob ā cilindra ārējam diametram j ābūt 
16 mm, pul ētu urbumu ar izm ēru 10 (+ 0,005, + 0,010) mm un 
augstumu 13 mm. Triecienier īce samont ēta uz starplaktas (diametrs 
26 mm un augstums 26 mm), kas izgatavota no t ērauda un centr ēta, 
izmantojot gredzenu ar izgriezumiem, pa kuriem izpl ūst dūmiem.  
1.6.2.2.  Pārbaudes apst ākļi 
Parauga tilpums ir 40 mm  3 vai jebkurš tilpums, kas piem ērots attie­
cīgajām alternat īvajām iekārtām. Cietvielas j ātestē sausā veidā, un tās 
sagatavojamas š ādi: 
a) vielas pulvera veid ā sijā (caur 0,5 mm sietu); test ēšanai izmanto 
visu caur sietu izg ājušo materi ālu; 
b) presētas, kausētas vai cit ādi sablīvētas vielas sasmalcina gabali ņos 
un sijā; testēšanai izmanto da ļiņu frakciju ar izm ēru 0,5 līdz 
1 mm, un tai j āatbilst sākotnējai vielai.  
Vielas, kuras parasti pieg ādā pastveid ā, ja iespējams, jātestē sausas 
vai jebkur ā gadījumā iespējami piln īgi atdalot atš ķaidītāju. Šķidras 
vielas test ē ar 1 mm atstarpi starp augš ējo un apakš ējo cilindru.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 102
 
1.6.2.3.  Pārbaužu norise  
Veic sešu izm ēģinājumu sēriju, metot 10 kg lielu masu no 0,40 m 
augstuma (40 J). Ja sešos izm ēģinājumos ar 40 J ieg ūst eksploziju, 
jāveic vēl seši izm ēģinājumi, metot 5 kg masu no 0,15 m augstuma 
(7,5 J). Citos apar ātos paraugu sal īdzina ar izraudz īto standartvielu, 
ievērojot noteiktu proced ūru (piemēram, turp un atpaka ļ paņēmienu 
u. c.).  
1.6.2.4.  Novērtēšana  
Testēšanas rezult āts uzskatāms par pozit īvu, ja eksplozija (ar aizdeg ­ 
šanos un/vai nov ērojums, kas uzskat āms par eksploziju) notiek 
vismaz vienreiz jebkur ā no izm ēģinājumiem, izmantojot iepriekš 
noteikto iek ārtu, vai paraugs ir jut īgāks pret trieciena iedarb ību 
nekā 1,3-dinitrobenzolu vai RDX (heksog ēnu) alternat īvā izmēģinā­
jumā. 
1.6.3.  Meh āniskā jutība (pret berzi)  
1.6.3.1.  Aparat ūra (5. att ēls) 
Berzes iek ārta sastāv no lietas t ērauda pamatplates, kurai uzmont ēta 
berzes ier īce. Tā sastāv no nekust īgas porcel āna kājas un kust īgas 
plates no porcel āna. Porcel āna plate ir nostiprin āta rāmī, kas pārvie­
tojas divās vadotnēs. Rāmi caur savienot ājstieni, ekscentra meh ā­
nismu un piem ērotu pārvadu piedzen elektromotors t ā, ka plāksni 
tikai vienreiz p ārvieto turp un atpaka ļ un uz priekšu aiz porcel āna 
kājas 10 mm. Porcel āna kāju var slogot ar, piem ēram, 120 vai 
360 N.  
Līdzenās porcelāna plates ir izgatavotas no tehnisk ā porcelāna (raup­
jums 9 l īdz 32 μm), un to izm ēri ir 25 mm (garums) × 25 mm 
(platums) × 5 mm (augstums). Cilindrisk ā porcelāna kāja arī ir izga­
tavota no balt ā tehniskā porcelāna, un tā ir 15 mm gara, 10 mm 
diametrā un raupjām sfēriskām galu virsm ām ar noapa ļojuma rādiusu 
10 mm.  
1.6.3.2.  Pārbaudes apst ākļi 
Parauga tilpums ir 10 mm  3 vai jebkurš tilpums, kas piem ērots attie­
cīgajām alternat īvajām iekārtām. 
Cietvielas j ātestē sausā veidā, un tās sagatavojamas š ādi: 
a) vielas pulvera veid ā sijā (caur 0,5 mm sietu); test ēšanai izmanto 
visu caur sietu izg ājušo materi ālu; 
b) presētas, kausētas vai cit ādi sablīvētas vielas sasmalcina gabali ņos 
un sijā; testēšanai izmanto frakciju ar da ļiņu izmēru < 0,5 mm.  
Ja iespējams, vielas pastu veid ā ir jātestē sausas. Ja vielas test ēšanai 
nevar sagatavot saus ā veidā, pastas (p ēc iespējami pilnīgas atšķaidī­
tāja atdalīšanas) test ē ar šablonu sagatavotas pl ēves veidā, kuras 
biezums ir 0,5 mm, platums 2 mm, bet garums 10 mm.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 103
 
1.6.3.3.  Pārbaužu norise  
Porcelāna kāju novieto uz test ējamā parauga un slogo. Porcel āna 
plāksnītē sūkļa atstātajām švīkām pārbaudes laik ā jābūt vērstām šķēr­
svirzienā attiecībā pret kust ības virzienu. J āpārliecinās, ka kāja 
atspiežas pret paraugu, ka zem k ājas ir pietiekami daudz p ārbau­
dāmās vielas un ka plate zem k ājas kustas pareiz ā virzienā. Pastveida 
vielas platei uzkl āj ar 0,5 mm biezuma kalibru, kura spraugas izm ērs 
ir 2 × 10 mm. Porcel āna platei zem porcel āna kājas 0,44 sekunžu 
laikā jāpārvietojas turp un atpaka ļ 10 mm. Plates virsmas da ļas un 
kāju drīkst izmantot tikai vienreiz; katras k ājas abi gali izmantojami 
diviem izm ēģinājumiem, bet katra no ab ām plates virsm ām – trijiem 
izmēģinājumiem.  
Veic sešu izm ēģinājumu sērijas ar 360 N slodzi. Ja šo sešu izm ēģi­
nājumu laik ā tiek konstat ēts pozitīvs rezultāts, veic v ēl sešu izm ēģi­
nājumu sēriju ar 120 N slodzi. Citos apar ātos paraugu sal īdzina ar 
izraudzīto standartvielu, iev ērojot noteiktu proced ūru (piemēram, turp 
un atpaka ļ paņēmienu u. c.).  
1.6.3.4.  Novērtēšana  
Testēšanas rezult āts uzskatāms par pozit īvu, ja eksplozija (krakš ķē­ 
šana un/vai aizdegšan ās novērojums uzskat āmi par eksploziju) notiek 
vismaz vienreiz jebkur ā no izm ēģinājumiem, izmantojot iepriekš 
noteikto berzes iek ārtu, vai atbilst ekvivalentiem krit ērijiem alterna ­
tīvā berzes izm ēģinājumā. 
2. DATI  
Viela princip ā uzskatāma par spr ādzienbīstamu direkt īvas nozīmē, ja 
pozitīvs testēšanas rezult āts iegūts termiskaj ā, trieciena vai berzes 
izmēģinājumā. 
3. P ĀRSKATS  
3.1. TEST ĒŠANAS P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā, ja iespējams, jānorāda šāda inform ācija: 
— testējamās vielas identifik ācija, sast āvs, tīrība, mitruma saturs 
u. c.,  
— parauga fizik ālais stāvoklis, nor ādes par tā sasmalcin āšanu un/vai 
sijāšanu,  
— termisk ās jutības testēšanas laik ā veiktie nov ērojumi (piem ēram, 
parauga masa, fragmentu skaits u. c.),  
— mehāniskās jutības test ēšanas laik ā veiktie nov ērojumi 
(piemēram, dūmu veidošan ās ievērojamā daudzum ā, pilnīga sada­
līšanās bez atlikuma, uzliesmošana, dzirkste ļošana, krakš ķēšana 
u. c.),  
— visos test ēšanas veidos ieg ūtie rezultāti, 
— ja izmantota cita iek ārta, šādas izvēles zinātniskais pamatojums, 
kā arī pierādījums tam, ka ieg ūtie rezult āti ir salīdzināmi ar 
rezultātiem, kas ieg ūti ar iekārtu, kura ieteikta š īs pārbaudes 
veikšanai,  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 104
 
— jebkuras noder īgas piezīmes, piem ēram, atsauces uz l īdzīgu 
produktu p ārbaudēm, kas var noder ēt pienācīgai rezult ātu inter­
pretācijai,  
— jebkuras papildu piez īmes, kas attiecas uz rezult ātu interpret āciju. 
3.2. REZULT ĀTU NOV ĒRTĒŠANA UN INTERPRET ĀCIJA  
Testēšanas pārskatā jānorāda visi rezult āti, kas uzskat āmi par kļūdai­
niem, netipiskiem vai nereprezentat īviem. Ja k ādi rezult āti nav 
iekļaujami pārskatā, tas jāpaskaidro, k ā arī jānorāda visi citos vai 
papildu izm ēģinājumos ieg ūtie rezult āti. Ja netipisku rezult ātu 
izskaidrot nevar, tas j āpieņem pēc nominālvērtības un p ēc tā viela 
attiecīgi jāklasificē. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) Recommendations on the Transport of Dangerous Goods: Tests 
and criteria, 1990, United Nations, New York.  
(2) Bretherick, L., Handbook of Reactive Chemical Hazards, 4th 
edition, Butterworths, London, ISBN 0-750-60103-5, 1990.  
(3) Koenen, H., Ide, K.H. and Swart, K.H., Explosivstoffe, 1961, 
Vol. 3, p. 6–13 and p. 30–42.  
(4) NF T 20-038 (Sept. 85). Chemical products for industrial use – 
Determination of explosion risk.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 105
 
Papildinājums  
Termiskās jutības testēšanai vajadz īgo materi ālu testēšana (skat īt DIN  1623)  
1. Caurule: materi āla specifik ācija Nr. 1.0336.505 g.  
2. Plate ar atveri: materi āla specifik ācija Nr. 1.4873.  
3. Vītņsavienojums un uzgrieznis: materi āla specifik ācija Nr. 1.3817.  
1. attēls 
Termiskās jutības testēšanas iek ārta 
(visi izmēri norādīti milimetros)
  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 106
 
2. attēls 
Termiskās jutības tests  
(fragment ācijas paraugi)
  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 107
 
3. attēls 
Sildīšanas ātruma kalibr ēšana termisk ās jutības testēšanai
  
Temperat ūras/laika grafiks, kas ieg ūts, sildot dibutilftal ātu (27 cm  3 ) slēgtā caurulē (atveres 
izmērs 1,5 mm), izmantojot prop āna plūsmas ātrumu 3,2 l/min. Temperat ūru mēra ar 1 mm 
diametra hromela/alumela termop āri tērauda apvalk ā, kas novietots centr ā 43 mm zem caurules 
atloka. Sild īšanas ātrumam no 135  o C līdz 285  o C ir jābūt no 185 l īdz 215 K/min.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 108
 
4. attēls 
Trieciena testa apar āts 
(visi izmēri norādīti milimetros)
  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 109
 
4. attēls 
(turpinājums)
  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 110
 
5. attēls 
Berzes jut ības testēšanas iek ārta
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 111
 
A.15.  PAŠAIZDEGŠAN ĀS TEMPERAT ŪRA (ŠĶIDRUMI UN G ĀZES)  
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Šai pārbaudei pak ļauj sprādzienbīstamas vielas un vielas, kas saskar ē ar gaisu spont āni 
aizdegas apk ārtējā temperat ūrā. Testēšanas proced ūra izmantojama g āzēm, šķidrumiem 
un tvaikiem, kuri gaisa kl ātbūtnē var aizdegties no karstas virsmas.  
Pašaizdegšan ās temperat ūra var iev ērojami pazemin āties katalītisku piemais ījumu klāt­
būtnē, no virsmas materi āla vai palielinot test ēšanas trauka tilpumu.  
1.2. DEFIN ĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
Pašaizdegšan ās spēju raksturo ar pašaizdegšan ās temperat ūru. Pašaizdegšan ās tempera ­
tūra ir zem ākā temperat ūra, kurā testējamā viela aizdegas, kad to sajauc ar gaisu, 
ievērojot pārbaudes metod ē paredzētos apstākļus. 
1.3. STANDARTVIELAS  
Standartvielas nor ādītas attiecīgajos standartos (skat īt 1.6.3. punktu). T ās galvenok ārt 
izmanto metodes izpild ījuma periodisk ām pārbaudēm un daž ādu metožu sal īdzināšanai.  
1.4. METODES PRINCIPS  
Pēc šīs metodes nosaka kameras iekš ējās virsmas minim ālo temperat ūru, kurā notiek 
kamerā ievadītās gāzes, tvaika vai š ķidruma aizdegšan ās. 
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Atkārtojamība ir atkar īga no pašaizdegšan ās temperat ūras interv āla un izmantot ās 
noteikšanas metodes.  
Jutība un specifiskums ir atkar īgi no izmantot ās metodes.  
1.6. TESTA METODES APRAKSTS  
1.6.1.  Apr īkojums  
Šī iekārta ir aplūkota 1.6.3. punkt ā minētās metodes aprakst ā. 
1.6.2.  Pārbaudes apst ākļi 
Vielas paraugu p ārbauda pēc metodes, kas min ēta 1.6.3. punkt ā. 
1.6.3.  Pārbaudes norise  
Skatīt IEC 79-4, DIN 51794, ASTM-E 659-78, BS 4056, NF T 20-037.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 112
 
2. DATI  
Reģistrē temperat ūru pārbaudes laik ā, atmosfēras spiedienu, izmantot ā parauga lielumu, 
laika sprīdi līdz aizdegšan ās brīdim. 
3. P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā, ja iespējams, jānorāda šāda inform ācija: 
— precīzs vielas apraksts (raksturojums un piemais ījumi),  
— izmantot ā parauga lielums, atmosf ēras spiediens,  
— izmantot ā iekārta, 
— mērījumu rezult āti (temperat ūra pārbaudes laik ā, rezultāti, kas raksturo aizdegšanos, 
laika sprīdis līdz aizdegšan ās brīdim),  
— jebkuras papildu piez īmes, kas attiecas uz rezult ātu interpret āciju. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
Nav. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 113
 
A.16.  RELAT ĪVĀS PAŠAIZDEGŠAN ĀS TEMPERAT ŪRAS NOTEIK ­ 
ŠANA CIETVIEL ĀM 
1. METODE  
1.1 IEVADS  
Šai pārbaudei pak ļauj sprādzienbīstamas vielas un vielas, kas saskar ē 
ar gaisu spont āni aizdegas apk ārtējā temperat ūrā. 
Šīs pārbaudes m ērķis ir iegūt orientējošu inform āciju par cietu vielu 
pašaizdegšanos paaugstin ātā temperat ūrā. 
Ja siltumu, kas rodas, vielai rea ģējot ar skābekli vai tai eksotermiski 
sadaloties, pietiekami ātri neuzņem apkārtējā vide, pašsasilšana 
izraisa pašaizdegšanos. T āpēc pašaizdegšan ās notiek tad, ja siltuma 
rašanās ātrums pārsniedz siltuma izklied ēšanās ātrumu.  
Šī metode ir noder īga, veicot cietu vielu orient ējošu testēšanu. 
Ņemot vērā cietu vielu aizdegšan ās un degšanas procesa sarež ģīto 
raksturu, pašaizdegšan ās temperat ūra, ko nosaka ar šo metodi, ir 
izmantojama tikai sal īdzināšanai.  
1.2. DEFIN ĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
Pašaizdegšan ās temperat ūra, ko nosaka ar šo metodi, ir viszem ākā 
apkārtējā temperat ūra (  o C), kurā aizdegas konkr ēts vielas daudzums, 
kas pakļauts iepriekš noteiktiem apst ākļiem. 
1.3. STANDARTVIELA  
Nav.  
1.4. METODES PRINCIPS  
Noteiktu daudzumu test ējamās vielas ievieto kr āsnī istabas tempera ­
tūrā; parauga centr ā uzņem temperat ūras izmai ņu līkni atkarībā no 
laika, līdz krāsns temperat ūra sasniedz 400  o C, vai līdz kušanas 
temperatūrai, ja tā ir zemāka, sildot ar ātrumu 0,5  o C/min. Šaj ā 
testā par pašaizdegšan ās temperat ūru uzskata kr āsns temperat ūru, 
kurā parauga temperat ūra sasniedz 400  o C pašsakaršanas d ēļ. 
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Nav.  
1.6. METODES APRAKSTS  
1.6.1.  Apr īkojums  
1.6.1.1.  Krāsns 
Laboratorijas kr āsns ar programm ējamu temperat ūru (tilpums ap 2 l) 
ir aprīkota ar gaisa apmai ņas sistēmu un preteksplozijas v ārstu. Lai 
novērstu iespējamo spr ādzienu, vielas sadal īšanās procesā radušās 
gāzes nedrīkst nonākt kontakt ā ar sildelementiem.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 114
 
1.6.1.2.  Stiep ļu pinuma kubs  
Nerūsējoša tērauda stiep ļu pinuma sietu ar acu izm ēru 0,045 mm 
sagriež p ēc 1. attēlā dotā parauga. Sietu saloka un nostiprina ar 
stiepli, izveidojot kubu ar va ļēju augšda ļu. 
1.6.1.3.  Termop āri 
Piemēroti termop āri. 
1.6.1.4.  Pašrakst ītājs 
Der jebkurš divkan ālu pašrakst ītājs, kas kalibr ēts 0–600  o C tempe­
ratūrai vai attiec īgajam spriegumam.  
1.6.2.  Pārbaudes apst ākļi 
Vielas test ē veidā, kādā tās saņem. 
1.6.3.  Pārbaudes norise  
Kubā iepilda p ārbaudāmo vielu un p ēc vieglas sakrat īšanas to papil ­
dina, kam ēr kubs ir pilns l īdz augšai. Paraugu iekar kr āsns vidū 
istabas temperat ūrā. Vienu termoelementu novieto kr āsns vidū un 
otru – krāsns temperat ūras reģistrēšanai – starp kubu un kr āsns sienu.  
Kamēr krāsns temperat ūra pieaug ar ātrumu 0,5  o C/min līdz 400  o C 
vai līdz cietās vielas kušanas temperat ūrai, nepārtraukti re ģistrē 
krāsns un parauga temperat ūru. 
Vielai aizdegoties, parauga termoelements uzr āda ļoti strauju tempe ­
ratūras pieaugumu virs kr āsns temperat ūras. 
2. DATI  
Novērtējumam izmanto kr āsns temperat ūru, kurā paraugs ir sasnie ­
dzis 400  o C pašsakaršanas rezult ātā (skatīt 2. attēlu). 
3. P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā, ja iespējams, jānorāda šāda inform ācija: 
— pārbaudāmās vielas apraksts,  
— mērījumu rezult āti kopā ar temperat ūras līkni, 
— jebkuras papildu piez īmes, kas attiecas uz rezult ātu interpret āciju. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
NF T 20-036 (September 85). Chemical products for industrial use. 
Determination of the relative temperature of the spontaneous flam ­
mability of solids.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 115
 
1. attēls 
Pārbaudē izmantojam ā 20 mm kuba piegrieztne
  
2. attēls 
Raksturīga temperat ūras līkne
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 116
 
A.17.  OKSID ĒJOŠĀS ĪPAŠĪBAS (CIETVIELAS)  
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Pirms šīs pārbaudes veikšanas ir lietder īgi jau iepriekš ieg ūt infor­
māciju par p ārbaudāmās vielas iesp ējamo sprādzienbīstamību. 
Šī metode nav izmantojama š ķidrumiem, g āzēm, sprādzienbīstamām 
vai viegli uzliesmojoš ām vielām un organiskajiem peroks īdiem.  
Šis tests nav j āveic gadījumos, kad vielas strukt ūrformula nep ārpro­
tami liecina, ka viela nevar st āties eksotermisk ās reakcijās ar viegli 
uzliesmojošiem materi āliem.  
Lai noskaidrotu, vai p ārbaudes gait ā būtu jāievēro īpaša piesardz ība, 
ir jāveic orient ējoši izmēģinājumi.  
1.2. DEFIN ĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
Degšanas ilgums ir reakcijas ilgums sekund ēs, kurā reakcijas zona 
aptver visu paraugu saska ņā ar 1.6. punkt ā aprakstīto metodi.  
Degšanas ātrums: izteikts milimetros sekund ē. 
Maksimālais degšanas ātrums: liel ākais degšanas ātrums, kas noteikts 
maisījumiem, kuros ir 10 l īdz 90 masas % oksid ētāja. 
1.3. STANDARTVIELA  
Testēšanai un orient ējošiem izm ēģinājumiem par standartvielu 
izmanto anal ītiski tīru bārija nitrātu. 
Par standartmais ījumu izmanto b ārija nitrāta (parasti izmanto 
60 masas % b ārija nitrāta) maisījumu ar celulozes pulveri, kas paga ­
tavots, kā norādīts 1.6. punkt ā, un kam piem īt maksim ālais degšanas 
ātrums.  
1.4. METODES PRINCIPS  
Orientējošu izm ēģinājumu veic droš ības apsv ērumu dēļ. Papildu 
testēšana nav j āveic gad ījumos, kad orient ējošos izm ēģinājumos 
skaidri redzams, ka vielai ir oksid ētāja īpašības. Ja tā nenotiek, test ē­ 
šanu veic p ēc pilnas programmas.  
Šajā gadījumā pārbaudāmo vielu sajauc ar labi zin āmu ugunsnedrošu 
vielu daž ādās attiecībās. Pēc tam no katra mais ījuma izveido valn īti 
un no viena gala to aizdedzina. Ieg ūto maksim ālo degšanas ātrumu 
salīdzina ar standartmais ījuma maksim ālo degšanas ātrumu.  
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Vajadzības gadījumā var izmantot jebkuru smalcin āšanas un sajauk ­ 
šanas paņēmienu, lai pan āktu, ka maksim ālais degšanas ātrums seš ās 
atsevišķās pārbaudēs neatšķiras no aritm ētiskā vidējā vairāk par 10 %.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 117
 
1.6. TESTA METODES APRAKSTS  
1.6.1.  Sagatavošana  
1.6.1.1.  Pārbaudāmā viela  
Samazina p ārbaudāmā parauga da ļiņu lielumu l īdz < 0,125 mm, k ā 
tas norādīts tālāk: vielu sij ā un rupjo frakciju sasmalcina, šo proce ­
dūru atkārto, līdz viss test ējamais vielas daudzums iziet caur sietu.  
Var izmantot jebkuru smalcin āšanas un sij āšanas paņēmienu, kas 
atbilst kvalit ātes kritērijiem.  
Pirms mais ījuma pagatavošanas vielu ž āvē 105  o C temperat ūrā, līdz 
tās svars kļūst nemain īgs. Ja pārbaudāmās vielas sadal īšanās tempe­
ratūra ir zem āka par 105  o C, tā attiecīgi jāžāvē zemākā temperat ūrā. 
1.6.1.2.  Ugunsnedroš ā viela  
Kā ugunsnedrošo vielu izmanto celulozes pulveri. Šim nol ūkam der 
celuloze, kas paredz ēta izmantošanai pl ānslāņa hromatogr āfijā vai 
kolonnu hromatogr āfijā. Kā rāda pieredze, t ā var būt celuloze, 
kurai 85 % š ķiedru ir garum ā no 0,020 l īdz 0,075 mm. Celulozes 
pulveri izsij ā caur sietu ar acu izm ēru 0,125 mm. Visai test ēšanai 
jāizmanto celulozes no vienas un t ās pašas partijas.  
Pirms mais ījuma pagatavošanas celulozes pulveri ž āvē 105  o C 
temperatūrā, līdz tās svars k ļūst nemain īgs. 
Ja orient ējošam izm ēģinājumam izmanto koksnes putek ļus, ņem 
skujkoku koksnes putek ļus, kas izsij āti caur sietu ar acu lielumu 
1,6 mm, r ūpīgi tās samaisa un tad ž āvē četras stundas 105  o C tempe­
ratūrā, izklājot tās 25 mm biez ā kārtā. Pēc atdzesēšanas tās līdz 
izmantošanas br īdim (vēlams 24 stundu laik ā pēc žāvēšanas) glab ā 
hermētiskā tvertnē, ko piepilda iesp ējami pilnu.  
1.6.1.3.  Aizdegšan ās avots  
Par uguns avotu izmanto g āzes degļa karstu liesmu (minim ālais 
diametrs – 5 mm). Ja izmanto citu uguns avotu (piem ēram, veicot 
testēšanu inert ā atmosfērā), tas attiec īgi jāapraksta un j āpamato.  
1.6.2.  Pārbaudes norise  
Piezīme 
Oksidētāju maisījumi ar celulozi vai koksnes putek ļiem ir spr ādzien­
bīstami, tāpēc ir jāievēro piesardz ības pasākumi.  
1.6.2.1.  Orient ējošs izmēģinājums  
Izžāvēto vielu sajauc ar sausu celulozi vai koksnes putek ļiem, lai 
pārbaudāmās vielas un celulozes vai koksnes putek ļu masas attiec ība 
būtu 2:1, un, iepildot koniskas formas trauk ā, (piemēram, stikla 
piltuvē ar aizbāztu kātu) no mais ījuma nepiebl īvējot izveido nelielu 
konisku kaudz īti, kuras izm ēri ir 3,5 cm (apakš ējais diametrs) × 
2,5 cm (augstums).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 118
 
Kaudzīti novieto uz v ēsas nedegoša materi āla plātnes ar zemu 
siltumvad ītspēju. Pārbaudi veic velkmes skap ī, kā norādīts 
1.6.2.2. punkt ā. 
Ar uguns avotu pieskaras konusam. Nov ēro un reģistrē notiekoš ās 
reakcijas intensit āti un ilgumu.  
Ja reakcija noris sp ēji, uzskata, ka vielai ir oksid ētāja īpašības. 
Ja rezultāti vieš šaubas, katrreiz j āveic pilna p ārbaude, k ā tas norādīts 
tālāk. 
1.6.2.2.  Sliedes tests  
Sagatavo oksid ētāja/celulozes mais ījumus, kas satur no 10 l īdz 
90 masas % oksid ētāja, ar 10 % palielin ājumu. Str īdīgos gadījumos 
izmanto oksid ētāja/celulozes mais ījumus ar maz āku palielin ājumu, lai 
precīzāk noteiktu maksim ālo degšanas ātrumu.  
No pārbaudāmās vielas ar veidnes pal īdzību izveido valn īti. Veidne 
ir izgatavota no met āla, tās garums ir 250 mm un trijst ūra šķērsgrie­
zumu ar augstumu iekšpus ē 10 mm, bet platumu iekšpus ē – 20 mm. 
Veidnes ab ās pusēs garenvirzien ā sānu norobežošanai piestiprina 
divas met āla plāksnes, kuras izvirz ītas 2 mm virs trijst ūra šķērsgrie­
zuma (skat īt attēlu). To nesabl īvējot piepilda ar mais ījumu neliel ā 
pārākumā. Pēc veidnes kritiena uz cietas virsmas no 2 cm augstuma 
lieko vielu no ņem ar sl īpi novietotu sk ārda sloksni. Tad no ņem 
norobežot ājplāksnes un atlikušo pulveri izl īdzina ar veltni. Veidnei 
uzliek pamatplati no nedegoša materi āla bez por ām un zemu siltuma 
vadītspēju, apgriež otr ādi un veidni no ņem. 
Pārbaudāmās vielas valn īti ievieto velkmes skap ī perpendikul āri 
gaisa plūsmai.  
Gaisa plūsmas ātrumam j ābūt pietiekami lielam, lai d ūmi neiekļūtu 
laboratorij ā, un to nedr īkst mainīt pārbaudes gait ā. Ap iekārtu jāno­
vieto ekrāns, kas to aizsarg ā no gaisa pl ūsmas.  
Ņemot vērā celulozes un p ārbaudāmo vielu higroskopiskumu, 
pārbaude jāveic cik iesp ējams ātri. 
Valnīti no viena gala aizdedzina, pieskaroties ar liesmu.  
Reakcijas ilgumu re ģistrē 200 mm posm ā pēc tam, kad reakcijas 
zona ir aptv ērusi pirmos 30 mm.  
Testēšanu veic, izmantojot standartvielu un vismaz vienreiz ar katru 
no testējamās vielas mais ījumiem ar celulozi.  
Ja tiek konstat ēts, ka maksim ālais degšanas ātrums ir iev ērojami 
lielāks par standartvielas degšanas ātrumu, test ēšanu var neturpin āt; 
citādi izmēģinājums ar trijiem mais ījumiem, kuriem ir 
lielākais degšanas ātrums, ir j āatkārto piecas reizes.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 119
 
Ja ir aizdomas, ka ieg ūtais rezult āts ir šķietami pozit īvs, tests j āat­
kārto ar inertu vielu celulozes viet ā, kurai ir l īdzīgs daļiņu izmērs, 
piemēram, ar kizelg ūru. Otra iesp ēja ir inert ā atmosfērā (< 2 % v/v 
skābekļa) atkārtoti testēt to testējamās vielas/celulozes mais ījumu, 
kuram ir liel ākais degšanas ātrums.  
2. DATI  
Drošības apsvērumu dēļ uzskata, ka p ārbaudāmās vielas oksid ējošās 
īpašības raksturo maksim ālais degšanas ātrums, nevis t ā vidējā 
vērtība. 
Novērtēšanai pietiek ar maksim ālo degšanas ātrumu, kas noteikts 
sešu pārbaužu sērijā ar vienu izv ēlēto maisījumu.  
Katram mais ījumam konstru ē maksimālā degšanas ātruma grafiku 
atkarībā no oksid ētāja koncentr ācijas tajā. Pēc šā grafika nosaka 
maksimālo degšanas ātrumu.  
Izmēģinājumu sērijā noteiktās sešas noteikt ās degšanas ātruma 
vērtības maisījumam ar maksim ālo degšanas ātrumu nedr īkst atšķir­
ties vairāk par 10 % no to vid ējās aritmētiskās vērtības; citādi jāpiln­
veido sasmalcin āšanas un mais ījumu sagatavošanas metodes.  
Iegūto maksim ālo degšanas ātrumu sal īdzina ar standartmais ījuma 
maksimālo degšanas ātrumu (skat īt 1.3. punktu).  
Ja testēšanu veic inert ā atmosfērā, maksim ālo reakcijas ātrumu sal ī­
dzina ar standartvielas maksim ālo reakcijas ātrumu inert ā atmosfērā. 
3. P ĀRSKATS  
3.1. TEST ĒŠANAS P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā, ja iespējams, jānorāda šāda inform ācija: 
— testējamās vielas identifik ācija, sast āvs, tīrība, mitruma saturs 
u. c.,  
— analiz ējamā parauga sagatavošana (piem ēram, smalcin āšana, 
žāvēšana u. tml.),  
— izmēģinājumos izmantotais uguns avots,  
— mērījumu rezult āti, 
— reakcijas gaita (piem ēram, virs ējās kārtas uzliesmošana, visa 
parauga degšana, jebkuri dati par sadegšanas produktiem u. tml.),  
— jebkuras papildu piez īmes, kas attiecas uz rezult ātu interpret āciju, 
tostarp dati par p ārbaudāmās vielas un standartvielas reakcijas 
intensitāti (uzliesmošana, dzirkste ļošana, d ūmu rašan ās, lēna 
gruzdēšana utt.) un aptuveno ilgumu, kas g ūti sākotnējā drošības 
pārbaudē vai orient ējošā izmēģinājumā, 
— testēšanas rezult āti ar inertu vielu, ja tie veikti,  
— testēšanas rezult āti inertā atmosfērā, ja tie veikti.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 120
 
3.2. REZULT ĀTU INTERPRET ĀCIJA  
Uzskata, ka vielai piem īt oksidējošas īpašības, ja:  
a) orientējošā izmēģinājumā tā izraisa intens īvu reakciju;  
b) analizējamo mais ījumu maksim ālais degšanas ātrums pārbaudes 
laikā pārsniedz vai ir vien āds ar standartmais ījuma (celuloze un 
bārija nitrāts) maksim ālo degšanas ātrumu.  
Lai neieg ūtu šķietami pozit īvu rezultātu, rezultātus interpret ējot, ņem 
vērā rezultātus, kuri ieg ūti, testējamo vielu sajaucot ar inertu mate ­
riālu un/vai veicot test ēšanu inert ā atmosfērā. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
NF T 20-035 (September 85). Chemical products for industrial use. 
Determination of the oxidizing properties of solids.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 121
 
Papildinājums  
Attēls 
Veidne un papildu apr īkojums degšanas ilguma noteikšanai  
(visi izmēri norādīti milimetros)
  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 122
 
A.18.  POLIM ĒRU VID ĒJĀ MOLEKULAS MASA UN MOLEKULAS 
MASU SADAL ĪJUMS  
1. METODE  
Šī gelhromatogr āfijas metode ir  OECD  (Ekonomisk ās sadarbības un 
attīstības organiz ācija) TG 118 (1996) kopija. Pamatprincipi un 
tehniskā informācija ir izmantot ās literatūras sarakst ā (1). 
1.1. IEVADS  
Tā kā polimēru īpašības ir tik daž ādas, nav iesp ējams aprakst īt vienu 
atsevišķu metodi, kas prec īzi izklāstītu sadalīšanas un nov ērtēšanas 
apstākļus, kuri aptvertu visus gad ījumus un specifisk ās īpatnības, 
kuras sastopamas polim ēru sadalīšanā. Īpaši sarež ģītas polim ēru 
sistēmas bieži nepak ļaujas gelhromatogr āfijai ( GPC  – Gel permea ­
tion chromatography ). Ja GPC  nevar izmantot, molekulas masu var 
noteikt ar cit ām metodēm (skatīt pielikumu). T ādos gadījumos būtu 
jādod visa inform ācija par lietoto metodi un pamatojums.  
Aprakstītās metodes pamat ā ir DIN (Deutsches Institut fur Normung 
– Vācijas valsts standartu instit ūts) standarts 55672 (1). Detaliz ētu 
informāciju par to, k ā veikt eksperimentus un nov ērtēt datus, var 
atrast šaj ā DIN  standartā. Ja eksperimenta apst ākļi jāmodificē, šīs 
izmaiņas jāpamato. Citus standartus var izmantot, ja uz tiem dod 
pilnīgi visas atsauces. Š ī metode apraksta polistirola paraugu ar 
zināmu polidispersiju izmantošanu kalibr ēšanai, un t ā varbūt jāmo­
dificē, lai būtu piemērota noteiktiem polim ēriem, piem ēram, ūdenī 
šķīstošiem un sazarotiem polim ēriem ar gar ām ķēdītēm. 
1.2. DEFIN ĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
Skaitlisko vid ējo molekulas masu M  n un masas vid ējo molekulas 
masu M  w nosaka, izmantojot š ādus vienādojumus: 
M n ¼ Σ n 
i ¼ 1 H i 
Σ n 
i ¼ 1 H i=M i M w ¼ Σ n 
i ¼ 1 H i Ü M i 
Σ n 
i ¼ 1 H i 
kur: 
H i = detektora sign āla līmenis no b āzes līnijas aiztur ēšanas tilpumam V  i , 
M i = molekulas masa polim ēra frakcijai pie aiztur ēšanas tilpuma V  i , 
n = datu punktu skaits.  
Molekulu masu sadal ījuma platumu, kas ir sist ēmas dispersijas 
pakāpes mērs, nosaka attiec ība M  w /M n . ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 123
 
1.3. STANDARTVIELAS  
Tā kā GPC  ir relatīva metode, j āveic kalibr ēšana. Šim nol ūkam 
parasti izmanto line ārus polistirola standartus ar šauru sadal ījuma 
diapazonu, zin āmām vidējām molekulas mas ām M  n un M  w un 
zināmu molekulu masu sadal ījumu. Kalibr ēšanas līkni, nosakot nezi ­
nāma parauga molekulas masu, var izmantot tikai tad, ja parauga un 
standarta sadal īšanas apst ākļi ir izvēlēti identiski.  
Noteiktā attiecība starp molekulas masu un elu ēšanas tilpumu ir 
ticama tikai konkr ēta eksperimenta specifiskos apst ākļos. Apstākļi 
vispirms ietver temperat ūru, šķīdinātāju (vai šķīdinātāju maisījumu), 
hromatograf ēšanas apst ākļus un sadal īšanas kolonnu vai kolonnu 
sistēmu. 
Šādi noteikto molekulas masu lielumi ir relat īvi, un tos apz īmē kā 
“polistirola ekvivalenta molekulas masas”. Tas noz īmē, ka atkar ībā 
no uzbūves un ķīmiskām atšķirībām starp paraugu un standartu 
molekulu masas var liel ākā vai mazākā mērā atšķirties no absol ūtās 
vērtības. Ja lieto citus standartus, piem ēram, polietilenglikolu, polie ­
tilenoksīdu, polimetilmetakril ātu, poliakrilsk ābi, tas būtu jāpamato.  
1.4. P ĀRBAUDES METODES PRINCIPS  
Izmantojot  GPC  metodi, var noteikt gan molekulu masu sadal ījumu, 
gan vidējās molekulu masas (M  n un M  w ). GPC  ir īpaša veida 
šķidruma hromatogr āfija, kur paraugu sadala atbilstoši atseviš ķo 
sastāvdaļu hidrodinamiskiem tilpumiem (2).  
Sadalīšana notiek, paraugam izejot caur kolonnu, kas ir pild īta ar 
porainu materi ālu, parasti ar organisku gelu. Mazas molekulas var 
iespiesties por ās, bet lielas molekulas nevar. Lielo molekulu ce ļš 
tādēļ ir īsāks, un tās pirmās tiek elu ētas. Vidēji lielas molekulas 
iekļūst dažās no porām, tādēļ tiek eluētas vēlāk. Mazākās molekulas, 
kuru hidrodinamiskais r ādiuss ir maz āks nekā gela poras, var iek ļūt 
visās porās. Tās tiek elu ētas visvēlāk. 
Ideālā situācijā sadalīšanu piln ībā nosaka molekulu lielums, bet 
praksē ir grūti izvairīties vismaz no dažiem absorbcijas rad ītiem 
traucējumiem. Nevien āds kolonnas pild ījums un kolonn ā nesorbēto 
vielu aiztures laiks st āvokli var padar īt vēl sliktāku (2).  
Noteikšanu veic, piem ēram, izmantojot laušanas koeficientu vai UV 
absorbciju, un ieg ūst vienkāršu sadalījuma līkni. Tom ēr, lai faktisk ās 
molekulas masas v ērtības attiecin ātu uz līkni, jākalibrē kolonna, 
izlaižot cauri polim ērus ar zin āmu molekulas masu un ide ālā variantā 
ar aptuveni l īdzīgu uzbūvi, piemēram, dažādas polistirola standart ­
vielas. Parasti ieg ūst Gausa sadal ījuma līkni, dažk ārt deform ētu ar 
nelielu asti mazo molekulu masu pus ē; uz šī grafika vertik ālās ass ir 
eluēto vielu, kam ir daž āda molekulas masa, svara daudzumi, un uz 
horizontālās ass ir molekulas masas logaritms.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 124
 
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Eluēšanas tilpuma atk ārtojamībai (relatīvā standarta novirze –  Rela­
tive Standart Deviation: RSD ) būtu jābūt labākai par 0,3 %. Anal īzes 
vajadzīgā atkārtojamība jānodrošina ar korekciju, izmantojot iekš ējo 
standartu, ja hromatogramma ir izr ādījusies atkar īga no laika un 
neatbilst iepriekšmin ētajam krit ērijam (1). Polidispersit āte ir atkar īga 
no standartu molekulu mas ām. Polistirola standartiem parast ās 
vērtības ir: 
M p < 2 000 M  w /M n < 1,20 
2 000 ≤ M p ≤ 10 6 M w /M n < 1,05 
M p > 10  6 M w /M n < 1,20  
(M p ir standartvielas molekulas masa p īķa maksimuma punkt ā.) 
1.6. P ĀRBAUDES METODES APRAKSTS  
1.6.1.  Polistirola standartš ķīduma pagatavošana  
Polistirola standartus, r ūpīgi maisot, izš ķīdina izvēlētajā eluentā. 
Šķīdumus pagatavojot, j āievēro ražotāja instrukcijas.  
Izvēlētās standartš ķīdumu koncentr ācijas ir atkar īgas no daž ādiem 
faktoriem, piem ēram, iešļircināmā tilpuma, š ķīduma viskozit ātes un 
jutības pret anal īzes detektoru. Maksim ālais iešļircināmais tilpums 
jāpieskaņo kolonnas garumam, lai izvair ītos no pārslodzes. Parasti 
analītiskām sadalīšanām, izmantojot  GPC  ar kolonnas izm ēriem 
30 cm × 7,8 mm, ieš ļircināmie tilpumi ir starp 40 un 100 μl. Ir 
iespējams izmantot liel ākus tilpumus, bet tiem nevajadz ētu pārsniegt 
250 μl. Pirms kolonnas faktisk ās kalibrēšanas jānosaka optim ālā 
attiecība starp ieš ļircināmo tilpumu un koncentr āciju. 
1.6.2.  Parauga š ķīduma pagatavošana  
Principā parauga pagatavošanai ir t ādas pašas pras ības. Paraugu, 
uzmanīgi kratot, izš ķīdina piem ērotā šķīdinātājā, piemēram, tetrahi ­
drofurānā (THF). Nek ādā ziņā šķīdināt nedrīkst, izmantojot ultra ­
skaņas vannu. Ja vajag, parauga š ķīdumu tīra, filtrējot caur 
membrānas filtru ar poru diametru starp 0,2 un 2 μm. 
Neizšķīdušu daļiņu klātiene jāatzīmē beigu protokol ā, jo tās var 
rasties no augstmolekul ārām vielām. Jālieto piem ērota metode, lai 
noteiktu izš ķīdušo daļiņu svara procentu. Š ķīdums jāizlieto 24 stundu 
laikā. 
1.6.3.  Aparat ūra 
— Šķīdinātāja rezervu ārs, 
— atgāzētājs (ja vajadz īgs), 
— sūknis, ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 125
 
— impulsu dempferis (ja vajadz īgs), 
— iešļircināšanas sist ēma, 
— hromatogr āfiskā kolonna,  
— detektors,  
— plūsmas mērītājs (ja vajadz īgs), 
— datu re ģistrēšanas-apstr ādes iekārta, 
— trauks atkritumiem.  
Jānodrošina, lai  GPC  sistēma būtu inerta pret lietojamiem š ķīdinātā­
jiem (piem ēram, izmantojot t ērauda kapil ārus THF š ķīdinātājam).  
1.6.4.  Ieš ļircināšanas un š ķīdinātāja padeves sist ēma 
Parauga š ķīduma noteiktu tilpumu ievada kolonn ā vai nu ar auto ­
sampleru, vai ar roku prec īzi noteikt ā zonā. Pārāk ātra šļirces virzu ļa 
atvilkšana vai nospiešana ar roku var rad īt konstat ētā molekulas 
masu sadal ījuma mai ņas. Šķīdinātāja padeves sist ēmai, ciktāl tas ir 
iespējams, būtu jādarbojas bez impulsiem, t ādēļ ideālā variantā 
sistēmā būtu jāiemontē impulsu dempferis. Pl ūsmas ātruma kārtas 
lielums ir 1 ml/min.  
1.6.5.  Kolonna  
Atkarībā no parauga polim ēru analiz ē, izmantojot vai nu vienu 
kolonnu, vai vair ākas secīgas kolonnas. Tirdzniec ībā ir pieejami 
vairāki kolonnu materi āli ar noteikt ām īpašībām (piemēram, poru 
lielumu, molekulas izm ēru robežām). Sadal īšanas gela vai kolonnas 
garuma izv ēle ir atkar īga no parauga īpašībām (hidrodinamiskie 
tilpumi, molekulu masu sadal ījums) un sadal īšanas specifiskiem 
apstākļiem, piem ēram, šķīdinātāja, temperat ūras un pl ūsmas ātruma 
(1) (2) (3).  
1.6.6.  Teor ētiskie šķīvji 
Sadalīšanai lietojam ā kolonna vai kolonnu apvienojums j āraksturo ar 
teorētisko šķīvju skaitu. Tas ietver, ja par elu ēšanas šķīdinātāju lieto 
THF, etilbenzola vai cita piem ērota nepol āra šķīdinātāja ievadīšanu 
noteikta garuma kolonn ā. Teorētisko šķīvju skaitu apr ēķina ar šādu 
vienādojumu: 
N ¼ 5; 54 Í 
V e 
W 1=2 Î 2 
kur: N ¼ 16 Í 
V e 
W Î 
2 
kur: 
N = teor ētisko šķīvju skaits,  
V e = eluēšanas tilpums p īķa maksimum ā, ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 126
 
W = p īķa platums pie b āzes līnijas,  
W 1/2 = pīķa platums pus ē no tā augstuma.  
1.6.7.  Sadal īšanas efektivit āte 
Bez teorētisko šķīvju skaita, kas nosaka p īķa platumu, noz īme ir arī 
sadalīšanas efektivit ātei, ko nosaka kalibr ācijas līknes stāvums. 
Kolonnas sadal īšanas efektivit āti var apr ēķināt no šādas sakar ības: 
V e;M x Ä V e;ð10M  x Þ 
cross sectional area of the column ≥ 6; 0 cm 3 
cm 2 " #  
kur: 
V e, Mx = eluēšanas tilpums polistirolam ar molekulas masu M  x , 
V e,(10M)  = eluēšanas tilpums polistirolam ar 10 reižu liel āku mole­
kulas masu,  
L = kolonnas š ķērsgriezuma laukums.  
Sistēmas izšķirtspēju parasti defin ē šādi: 
R 1;2 ¼ 2 Ü V e1 Ä V e2 
W 1 þ W 2 Ü 1 
log 10 ðM 2=M 1 Þ 
kur: 
V e1 , V e2 = divu polistirola standartu elu ēšanas tilpumi p īķa maksi­
muma punkt ā, 
W 1 , W  2 = pīķa platums pie b āzes līnijas,  
M 1 , M  2 = molekulas masas p īķa maksimum ā (tām būtu jāatšķiras 
10 reižu).  
Kolonnas sist ēmai R vērtībai būtu jābūt lielākai par 1,7 (4).  
1.6.8.  Šķīdinātāji 
Visiem šķīdinātājiem jābūt augstas t īrības pakāpes (THF izmanto ar 
tīrības pakāpi 99,5 %). Š ķīdinātāja rezervu āram (ja vajadz īgs, inertas 
gāzes atmosf ērā) jābūt pietiekami lielam, lai veiktu kolonnas kalibr ē­ 
šanu un vair ākas paraugu anal īzes. Pirms š ķīdinātāju ievada kolonn ā 
ar sūkni, tam j ābūt atbrīvotam no g āzēm. 
1.6.9.  Temperat ūras kontrole  
Galveno iekš ējo sastāvdaļu (inžektora cilpa, kolonnas, detektors un 
caurules) temperat ūrai jābūt konstantai un j āatbilst izv ēlētajam šķīdi­
nātājam. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 127
 
1.6.10.  Detektors  
Detektora uzdevums ir kvantitat īvi reģistrēt parauga, kas elu ējas no 
kolonnas, koncentr āciju. Lai izvair ītos no nev ēlamas pīķu paplašin ā­ 
šanās, detektora š ūnas ķivetes tilpumam j ābūt tik mazam, cik iesp ē­
jams. Tam nevajadz ētu būt lielākam par 10 μl, izņemot gaismas 
izkliedes un viskozit ātes detektorus. Detekt ēšanai parasti izmanto 
diferenciālo refraktometriju. Tom ēr, ja to prasa specifiskas parauga 
vai eluēšanas šķīdinātāja īpašības, var izmantot citu veidu detektorus, 
piemēram, UV/VIS, IR, viskozit ātes detektorus utt.  
2. DATI UN PROTOKOLI  
2.1. DATI  
Par detaliz ētiem novērtēšanas krit ērijiem un pras ībām, kas attiecas uz 
datu savākšanu un apstr ādi, skatīt DIN standartu (1).  
Katram paraugam j āizdara divi neatkar īgi eksperimenti. Tie j āanalizē 
atsevišķi. 
M n , M  w , M  w /M n un M  p jāsniedz katram m ērījumam. Skaidri j āno­
rāda, ka izm ērītie lielumi ir relat īvi lielumi, kas ir ekvivalenti izman ­
toto standartvielu molekulu mas ām. 
Pēc aiztures tilpumu vai aiztures laiku noteikšanas (ja iesp ējams, 
koriģējot ar iekš ējo standartu) uz grafika atliek log M  p (M p ir kali­
brēšanas standarta p īķa maksimums) pret vienu no šiem abiem lielu ­
miem. Uz molekulu masu dek ādi ir vajadz īgi vismaz divi kalibr ē­ 
šanas punkti, un visai kalibr ēšanas līknei vajadz īgi vismaz pieci 
punkti, šai l īknei jāietver noteikt ā parauga molekulas masa. Kalibr ē­ 
šanas līknes mazo molekulu masu galapunktu nosaka ar n-heksilben ­
zolu vai citu piem ērotu izšķīdināto vielu. Skaita vid ējo vai svara 
vidējo molekulas masu parasti nosaka, izmantojot elektronisko datu 
apstrādi, kas pamatojas uz formul ām, kas dotas 1.2. sada ļā. Ja datus 
apstrādā ar roku, var izmantot ASTM D 3536-91 (3).  
Sadalījuma līkne jāsagatavo tabulas veid ā vai līknes veid ā (kā dife­
renciālas frekvences vai procentu no summas attiec ība pret log M). 
Grafiskajā attēlā vienai molekulu masu dek ādei parasti b ūtu jābūt ap 
4 cm platai un p īķa maksimumam j ābūt ap 8 cm augstam. Integr ālai 
sadalījuma līknei starp ībai starp 0 un 100 % uz ordin ātas būtu jābūt 
ap 10 cm.  
2.2. P ĀRBAUDES PROTOKOLS  
Pārbaudes protokol ā jābūt šādai inform ācijai:  
2.2.1.  Pārbaudāmā viela  
— Par p ārbaudāmo vielu pieejam ā informācija (identiskums, 
piedevas, piemais ījumi),  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 128
 
— parauga apstr ādes apraksts, nov ērojumi, probl ēmas. 
2.2.2.  Iek ārtas 
— Eluenta rezervu ārs, inerta g āze, eluenta atg āzēšana, eluenta 
sastāvs, piemais ījumi,  
— sūknis, impulsu dempferis, ieš ļircināšanas sist ēma, 
— sadalīšanas kolonnas (ražot ājs, visa inform ācija par kolonnas 
raksturlielumiem, piem ēram, poru izm ēri, sadalītājs materi āls 
utt., izmantoto kolonnu skaits, garums un sak ārtojums,  
— kolonnas (vai to apvienojuma) teor ētisko šķīvju skaits, sadal ī­ 
šanas efektivit āte (sistēmas izšķirtspēja), 
— inform ācija par p īķu simetriju,  
— kolonnas temperat ūra, temperat ūras kontroles veids,  
— detektors (m ērījumu princips, tips, ķivetes tilpums),  
— plūsmas mērītājs, ja to lieto (ražot ājs, mērīšanas princips),  
— reģistrēšanas un datu apstr ādes sistēma (aparat ūra, programma ­
tūra). 
2.2.3.  Sist ēmas kalibr ēšana  
— Kalibr ēšanas līknes konstru ēšanai izmantot ās metodes s īks 
apraksts,  
— inform ācija par š īs metodes kvalit ātes kritērijiem (piem ēram, 
korelācijas koeficients, kvadr ātisko kļūdu summa utt.),  
— inform ācija par vis ām ekstrapol ācijām, eksperimenta proced ūru, 
pieņēmumi un tuvin ājumi nov ērtēšanas un datu apstr ādes laikā, 
— visiem m ērījumiem, kas izmantoti kalibr ācijas līknes konstru ē­ 
šanai, jābūt dokument ētiem tabul ā, kas ietver š ādu inform āciju 
katram kalibr ācijas punktam:  
— parauga nosaukums,  
— parauga ražot ājs, 
— standartu rakstur īgās M  p , M  n , M  w un M  w /M n vērtības, ko 
devis ražot ājs vai kas ieg ūtas mērījumos, kā arī noteikšanas 
metožu deta ļas, 
— iešļircinātais tilpums un ieš ļircinātā šķīduma koncentr ācija, ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 129
 
— kalibr ēšanā izmantot ā M p vērtība, 
— eluēšanas tilpums vai kori ģētais aiztures laiks, kas izm ērīts 
pīķa maksimum ā, 
— pīķa maksimum ā aprēķinātais M  p , 
— aprēķinātā M p kļūda procentos un kalibr ēšanas vērtība. 
2.2.4.  Nov ērtēšana  
— Novērtēšana, ņemot vērā laiku: metodes, kas izmantotas, lai 
nodrošinātu vajadz īgo atkārtojamību (koriģēšanas metode, iekš ē­
jais standarts utt.),  
— inform ācija par to, vai nov ērtēšana veikta, pamatojoties uz elu ē­ 
šanas tilpumu vai aiztures laiku,  
— inform ācija par nov ērtēšanas robež ām, ja pīķis nav piln ībā izana­
lizēts, 
— nogludin āšanas metožu apraksts, ja t ādas ir lietotas,  
— parauga iepriekš ējās apstrādes un sagatavošanas proced ūras, 
— neizšķīdušu daļiņu klātbūtne, ja tādas ir,  
— iešļircinātais tilpums μl un iešļircinātā šķīduma koncentr ācija 
(mg/ml),  
— novērojumi, kas nor āda uz ietekm ēm, kas rada novirzes no ide āla 
GPC  profila,  
— visu p ārbaudes proced ūras grozījumu sīks apraksts,  
— detaļas par kļūdu diapazonu,  
— visa p ārējā informācija un nov ērojumi, kas attiecas uz rezult ātu 
interpretāciju. 
3. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) DIN 55672 (1995) Gelpermeationschromatographie (GPC) mit 
Tetrahydrofuran (THF) als Elutionsmittel, Teil 1.  
(2) Yau, W.W., Kirkland, J.J., and Bly, D.D. eds, (1979). Modern 
Size Exclusion Liquid Chromatography, J. Wiley and Sons.  
(3) ASTM D 3536-91 (1991). Standard Test Method for Molecular 
Weight Averages and Molecular Weight Distribution by Liquid 
Exclusion Chromatography (Gel Permeation Chromatography- 
GPC). American Society for Testing and Materials, Philadelphia, Pennsylvania.
 
(4) ASTM D 5296-92 (1992). Standard Test Method for Molecular 
Weight Averages and Molecular Weight Distribution of Poly ­
styrene by High Performance Size-Exclusion Chromatography. 
American Society for Testing and Materials, Philadelphia, Penn ­
sylvania.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 130
 
Papildinājums  
Polimēru skaita vid ējā molekulsvara (Mn) citu noteikšanas metožu piem ēri 
Gelhromatogr āfija ( GPC ) ir vispiem ērotākā metode M  n noteikšanai, īpaši, ja ir 
pieejams standartu komplekts, kuru uzb ūve ir salīdzināma ar polim ēra uzbūvi. 
Tomēr, ja GPC izmantošan ā ir praktiskas gr ūtības vai ir sagaid āms, ka viela 
neatbildīs noteicošajam M  n kritērijam (kas j āapstiprina), tad ir pieejamas alterna ­
tīvas metodes, piem ēram: 
1. No molekulu skaita atkar īgo īpašību izmantošana  
1.1. Ebulioskopija/krioskopija  
Ietver šķīdinātāja viršanas punkta paaugstin ājuma (ebulioskopija) vai 
sasalšanas temperat ūras pazemin ājuma (krioskopija) m ērīšanu, kad 
šķīdinātājam ir pievienots polim ērs. Metode pamatojas uz to, ka 
izšķīdušā polimēra ietekme uz š ķidruma vārīšanās/sasalšanas tempe ­
ratūru ir atkar īga no polim ēra molekulas masas (1) (2).  
Pielietojam ība: M  n < 20 000.  
1.2. Tvaika spiediena pazemin ājums  
Ietver izv ēlētā standartš ķidruma tvaika spiediena m ērījumus pirms un 
pēc zināmu polim ēra daudzumu pievienošanas (1) (2).  
Pielietojam ība: M  n < 20 000 (teor ētiski; praktiski tom ēr metodes 
vērtība ir ierobežota).  
1.3. Membr ānas osmometrija  
Pamatojas uz osmozes principu, t. i., š ķīdinātāja molekulu tieksmi iet 
cauri puscaurlaid īgām membr ānām no atšķaidītāka uz koncentr ētāku 
šķīdumu, lai sasniegtu l īdzsvaru. Š ķīdinātāja iešana caur membr ānu 
rada spiediena starp ību, kas ir atkar īga no polim ēra koncentr ācijas un 
molekulu masas (1) (3) (4).  
Pielietojam ība: M  n starp 20 000–200 000.  
1.4. Tvaika f āzes osmometrija  
Saistīta ar tīra šķīdinātāja aerosola iztvaikošanas ātruma sal īdzinā­ 
šanu ar vismaz tr īs aerosolu, kas satur polim ēru dažādās koncentr ā­
cijās, iztvaikošanas ātrumu (1) (2) (4).  
Pielietojam ība: M  n < 20 000.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 131
 
2. Gala grupu anal īze 
Lai izmantotu šo metodi, j āzina gan polim ēra vispārējā uzbūve, gan 
ķēdes noslēdzošās grupas (kam j ābūt atšķiramām no galven ā skeleta, 
piemēram, ar KMR metodi vai ar titr ēšanu/derivatiz āciju). Polim ēra 
gala grupu molekul ārās koncentr ācijas noteikšana var noskaidrot 
molekulu masu lielumu (7) (8) (9).  
Pielietojam ība: M  n līdz 50 000 (ticam ība samazin ās, palielinoties 
molekulu masai).  
3. Izmantot ā literatūra 
(1) Billmeyer, F.W. Jr. (1984). Textbook of Polymer Science, 3rd 
Edn., John Wiley, New York.  
(2) Glover, C.A. (1975). Absolute Colligative Property Methods. 
Chapter 4. In: Polymer Molecular Weights, Part I P.E. Slade, Jr. ed., Marcel Dekker, New York.
 
(3) ASTM D 3750-79 (1979). Standard Practice for Determination 
of Number-Average Molecular Weight of Polymers by 
Membrane Osmometry. American Society for Testing and Ma ­
terials, Philadelphia, Pennsylvania.  
(4) Coll, H. (1989). membrane Osmometry. In: Determination of 
Molecular Weight, A.R. Cooper ed., J. Wiley and Sons, 
p. 25–52.  
(5) ASTM 3592-77 (1977). Standard Recommended Practice for 
Determination of Molecular Weight by Vapour Pressure, American Society for Testing and Materials, Philadelphia, Penn ­
sylvania.
 
(6) Morris, C.E.M. (1989). Vapour Pressure osmometry. In: Deter ­
minationn of Molecular Weight, A.R. Cooper ed., John Wiley and Sons.
 
(7) Schröder, E., Müller, G., and Arndt, K-F. (1989). Polymer 
Characterisation, Carl Hanser Verlag, Munich.  
(8) Garmon, R.G. (1975). End-Group Determinations, Chapter 3 In: 
Polymer Molecular Weights, Part I, P.E. Slade, Jr. ed. Marcel Dekker, New York.
 
(9) Amiya, S., et al. (1990). Pure and Applied Chemistry, 62, 
p. 2139–2146.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 132
 
A.19.  MAZU MOLEKULU MASU SATURS POLIM ĒROS  
1. METODE  
Šī gelhromatogr āfijas metode ir  OECD  TG 119 (1996) kopija. 
Pamatprincipi un s īkāka tehnisk ā informācija ir dota atsauc ēs. 
1.1. IEVADS  
Tā kā polimēru īpašības ir tik daž ādas, ir neiesp ējami aprakst īt vienu 
metodi, kas prec īzi izklāstītu sadalīšanas un nov ērtēšanas apst ākļus, 
kas aptvertu visas iesp ējamības un īpatnības, kādas sastopamas poli ­
mēru sadalīšanā. Jo īpaši ar gelhromatogr āfiju ( GPC ) bieži nav anali ­
zējamas sarež ģītas polim ēru sistēmas. Ja  GPC  nav izmantojama, 
molekulas masu var noteikt ar cit ām metod ēm (skatīt pielikumu). 
Tādos gadījumos būtu jāsniedz visas izmantot ās metodes deta ļas 
un pamatojums.  
Šeit aprakst ītā metode pamatojas uz DIN standartu 55672 (1). S īki 
izstrādāta inform ācija, kā veikt eksperimentus un k ā izvērtēt datus, ir 
atrodama šaj ā DIN standart ā. Ja nepieciešams main īt eksperimenta 
apstākļus, šīs izmaiņas jāpamato. Citus standartus var izmantot, ja 
dod visas atsauces. Šeit aprakst ītā metode kalibr ēšanai izmanto polis ­
tirola paraugus ar zin āmu polidispersit āti, un tā varbūt jāmodificē, lai 
tā atbilstu noteiktiem polim ēriem, piem ēram, ūdenī šķīstošiem un 
sazarotiem polim ēriem ar garu ķēdi. 
1.2. DEFIN ĪCIJAS UN VIEN ĪBAS  
Maza molekulas masa nosac īti ir defin ēta kā molekulas masa, kas 
mazāka par 1 000 daltoniem.  
Skaita vid ējo molekulas masu M  n un svara vid ējo molekulas masu 
M w nosaka, izmantojot š ādus vienādojumus: 
M n ¼ Σ n 
i ¼ 1 H i 
Σ n 
i ¼ 1 H i=M i M w ¼ Σ n 
i ¼ 1 H i Ü M i 
Σ n 
i ¼ 1 H i 
kur: 
H I = detektora sign āla līmenis, skaitot no b āzes līnijas, aiztures 
tilpumam V  i , 
M i = polimēra frakcijas molekulas masa ar aiztures tilpumu V  i un n 
ir datu punktu skaits  
Molekulu masu sadal ījuma līknes platumu, kas ir sist ēmas dispersi ­
tātes mērs, nosaka attiec ība M  w /M n . ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 133
 
1.3. STANDARTVIELAS  
Tā kā GPC ir relat īva metode, j āizdara kalibr ēšana. Parasti šim 
nolūkam izmanto line āras uzbūves polistirola standartvielas ar 
zināmām molekulu mas ām M  n un M  w un ar šauru masu sadal ījuma 
diapazonu. Nezin āma parauga molekulas masas noteikšanai šo kali ­
brācijas līkni var izmantot tikai tad, ja sadal īšanas apst ākļi paraugam 
un standartviel ām ir izvēlēti identiski.  
Noteiktā molekulu masu un elu ēšanas tilpuma sakar ība ir ticama 
tikai konkr ēta eksperimenta specifiskos apst ākļos. Šie apst ākļi, pirm­
kārt, ietver temperat ūru, šķīdinātāju (vai š ķīdinātāju maisījumu), 
hromatograf ēšanas apst ākļus un sadal īšanas kolonnu vai kolonnu 
sistēmu. 
Šādi noteikt ās parauga molekulu masas ir relat īvi lielumi, un tos 
apzīmē kā “polistirola ekvivalent ās molekulu masas”. Tas noz īmē, 
ka atkarībā no uzbūves un ķīmiskajām atšķirībām starp paraugu un 
standartiem molekulu masas liel ākā vai maz ākā mērā var atšķirties 
no absolūtajiem lielumiem. Ja izmanto citus standartus, piem ēram, 
polietilenglikolu, polietilenoks īdu, polimetilmetakril ātu, poliakril ­
skābi, iemesls b ūtu jāpamato.  
1.4. P ĀRBAUDES METODES PRINCIPS  
Ar GPC  var noteikt gan parauga molekulu masu sadal ījumu, gan 
vidējās molekulu masas (M  n , M  w ). GPC  ir īpaša veida š ķidrumu 
hromatogr āfija, kas paraugu sadala atbilst īgi atseviš ķo sastāvdaļu 
hidrodinamiskiem tilpumiem (2).  
Sadalīšana notiek, paraugam ejot caur kolonnu, kas ir pild īta ar 
porainu materi ālu, parasti ar organisku gelu. Mazas molekulas var 
iekļūt porās, kamēr lielas molekulas tur neiek ļūst. Lielo molekulu 
ceļš tādēļ ir īsāks un tās eluējas pirmās. Vidēji lielas molekulas 
iekļūst dažās porās un eluējas vēlāk. Vismaz ākās molekulas, kuru 
vidējais hidrodinamiskais r ādiuss ir maz āks par gela por ām, var 
iekļūt visās porās. Tās eluējas visvēlāk. 
Ideālā gadījumā sadalīšanu piln ībā nosaka molekulu lielums, bet 
praksē ir grūti izvairīties vismaz no daž ām traucējošām absorbcijas 
ietekmēm. Nevien āds kolonnas pakojums un kolonn ā nesorbēto vielu 
aiztures laiks var st āvokli vēl pasliktin āt (2).  
Detektēšanu veic, piem ēram, izmantojot laušanas koeficientu vai UV 
absorbciju, un ieg ūst vienkāršu sadalījuma līkni. Lai uz l īkni attieci ­
nātu faktiskos molekulu masu lielumus, tom ēr jākalibrē kolonna, 
caur to laižot polim ērus ar zin āmu molekulas masu un ide ālā gadī­
jumā ar aptuveni l īdzīgu uzbūvi, piemēram, dažādus polistirola stan ­
dartus. Parasti ieg ūst Gausa sadal ījuma līkni, kas dažk ārt ir izkro ­
pļota ar nelielu asti mazo molekulu masu pus ē. Līknes vertik ālā 
koordinātu ass rāda dažādu eluēto molekulu, kam ir atš ķirīgas mole­
kulu masas, svara daudzumus un horizont ālā ass rāda molekulu 
masas logaritmu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 134
 
Mazu molekulu masu saturu izr ēķina no šīs līknes. Apr ēķins precīzs 
var būt tikai tad, ja vielas ar maz ām molekulu mas ām izturas t āpat kā 
polimērs kopum ā. 
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Eluēšanas tilpuma atk ārtojamībai (relatīvajai standartnovirzei –  Rela­
tive Standard Deviation: RSD ) būtu jābūt labākai par 0,3 %. Anal īzei 
vajadzīgā atkārtojamība jānodrošina, kori ģējot ar iekš ējo standartu, ja 
hromatogramma ir nov ērtēta kā atkarīga no laika un neatbilst iepriekš 
minētajam krit ērijam (1). Polidispersit āte ir atkar īga no standartvielu 
molekulu mas ām. Polistirola standartu gad ījumā parastie lielumi ir: 
M p < 2 000 M  w /M n < 1,20, 
2 000 ≤ M p ≤ 10 6 M w /M n < 1,05, 
M p > 10  6 M w /M n < 1,20.  
(M p ir standartvielas molekulas masa p īķa maksimum ā.) 
1.6. P ĀRBAUDES METODES APRAKSTS  
1.6.1.  Polistirola standartš ķīdumu pagatavošana  
Polistirola standartvielas izš ķīdina izvēlētajā eluentā, rūpīgi maisot. 
Gatavojot š ķīdumus, jāievēro ražotāja norādījumi.  
Izvēlētās standartvielu koncentr ācijas ir atkar īgas no vair ākiem fakto ­
riem, piem ēram, iešļircināmā tilpuma, š ķīduma viskozit ātes un 
analīzes detektora jut ības. Maksim ālais iešļircināmais tilpums j āpie­
skaņo kolonnas garumam, lai izvair ītos no p ārslodzes. Parasti, 
izmantojot  GPC , ja kolonnas izm ēri ir 30 cm × 7,8 mm, ieš ļirci­
nāmie tilpumi anal ītiskām sadalīšanām ir starp 40 un 100 μl. Ir 
iespējams izmantot liel ākus tilpumus, bet tiem nevajadz ētu pārsniegt 
250 μl. Pirms kolonnas faktisk ās kalibrēšanas jānosaka optim ālā 
attiecība starp ieš ļircināmo tilpumu un koncentr āciju. 
1.6.2.  Parauga š ķīduma pagatavošana  
Principā tās pašas pras ības attiecas uz parauga š ķīduma sagatavo ­ 
šanu. Paraugu izš ķīdina piem ērotā šķīdinātājā, piemēram, tetrahidro ­
furānā (THF), uzman īgi kratot. Nek ādā ziņā paraugu nedr īkst 
šķīdināt, izmantojot ultraska ņu. Ja vajadz īgs, parauga š ķīdumu tīra 
caur membr ānas filtru ar poru izm ēriem starp 0,2 un 2 μm. 
Neizšķīdušo daļiņu klātbūtne jāatzīmē galaprotokol ā, jo tās var būt 
radušās vielu, kam ir liel āka molekulu masa, kl ātbūtnes dēļ. Būtu 
jāizmanto piem ērota metode, lai noteiktu neizš ķīdušo daļiņu svara 
procentus. Š ķīdumi būtu jāizlieto 24 stundu laik ā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 135
 
1.6.3.  Korekcija uz piemais ījumu un piedevu saturu  
Vielu ar M < 1 000 satura korekcija uz kl ātesošiem nepolim ēru 
specifiskiem komponentiem (piem ēram, piemais ījumiem vai 
piedevām) parasti ir nepieciešama, ja vien izm ērītais saturs jau nav 
mazāks par 1 %. To veic ar  GPC  eluāta vai polim ēra šķīduma tiešo 
analīzi. 
Gadījumos, kad elu āta šķīdums pēc iznākšanas no kolonnas ir p ārāk 
atšķaidīts tālākai analīzei, tas jāsakoncentr ē. Var būt vajadzīgs eluātu 
ietvaicēt līdz sausam un v ēlreiz atšķaidīt. Eluāta koncentr ēšana jāveic 
apstākļos, kas nodrošina, ka elu ātā nenotiek nek ādas pārmaiņas. 
Eluāta apstrāde pēc GPC  posma ir atkar īga no kvantitat īvai noteik ­ 
šanai izmantojam ās metodes.  
1.6.4.  Aparat ūra 
GPC  iekārtai ir šādas galven ās sastāvdaļas: 
— šķīdinātāja rezervu ārs, 
— eluenta atg āzētājs (ja vajadz īgs), 
— sūknis,  
— impulsu dempferis (ja vajadz īgs), 
— iešļircināšanas sist ēma, 
— hromatogr āfijas kolonnas,  
— detektors,  
— plūsmas mērītājs (ja vajadz īgs), 
— datu re ģistrācijas un apstr ādes sistēma, 
— trauks atkritumiem.  
Jānodrošina, lai  GPC  sistēma būtu inerta attiec ībā uz lietojamiem 
šķīdinātājiem (piem ēram, lietojot t ērauda kapil ārus THF š ķīdinā­
tājam).  
1.6.5.  Ieš ļircināšanas un š ķīdinātāja padeves sist ēma 
Parauga š ķīduma noteiktu daudzumu ievada kolonn ā, vai nu izman ­
tojot autosampleru, vai ar roku prec īzi noteikt ā zonā. Ja, ievadot ar 
roku, šļirces virzuli atvelk vai nospiež p ārāk ātri, tas var main īt 
novērojamo molekulu masu sadal ījumu. Š ķīdinātāja padeves 
sistēmai, cik iesp ējams, būtu jābūt bez impulsiem, ide ālā gadījumā 
tajā būtu jābūt impulsu dempferim. Pl ūsmas ātruma kārtas lielums ir 
1 ml/min.  
1.6.6.  Kolonna  
Atkarībā no parauga polim ēru analiz ē, izmantojot vai nu vienu 
kolonnu, vai vair ākas secīgi savienotas kolonnas. P ārdošanā ir 
pieejami vair āki kolonnu materi āli ar noteikt ām īpašībām (piemēram, 
poru lielumu, izsl ēgšanas robežas). Sadal ītāja gela vai kolonnas 
garuma izv ēle ir atkar īga no parauga īpašībām (hidrodinamiskais 
tilpums, molekulu masu sadal ījums) un no specifiskiem sadal īšanas 
apstākļiem, piem ēram, šķīdinātāja, temperat ūras un pl ūsmas ātruma 
(1) (2) (3).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 136
 
1.6.7.  Teor ētiskie šķīvji 
Sadalīšanai izmantot ā kolonna vai kolonnu apvienojums j āraksturo ar 
teorētisko šķīvju skaitu. Ja par elu ēšanas šķīdinātāju lieto THF, tas 
ietver etilbenzola vai citas piem ērotas nepol āras vielas š ķīduma ieva ­
dīšanu zināma garuma kolonn ā. Teorētisko šķīvju skaitu apr ēķina ar 
šādiem vien ādojumiem: 
N ¼ 5; 54 Í 
V e 
W 1=2 Î 2 
vai N ¼ 16 Í 
V e 
W Î 2 
kur: 
N = teor ētisko šķīvju skaits,  
V e = eluētais tilpums p īķa maksimuma punkt ā, 
W = p īķa platums pie b āzes līnijas,  
W 1/2 = pīķa platums pus ē no augstuma.  
1.6.8.  Sadal īšanas efektivit āte 
In addition to the number of theoretical plates, which is a quantity 
determining the bandwidth, a part is also played by the separation 
efficiency, this being determined by the steepness of the calibration curve. The separation efficiency of a column is obtained from the following relationship:
 
V e;M x Ä V e;ð10M  x Þ 
cross sectional area of the column ≥ 6; 0 cm 3 
cm 2 " #  
kur:  
Ve, Mx = polistirola ar molekulas masu Mx elu ētais tilpums,  
V e,(10Mx)  = polistirola ar 10 reižu liel āku molekulas masu elu ētais 
tilpums,  
L = kolonnas š ķērsgriezuma laukums  
Sistēmas izšķirtspēju parasti nosaka š ādi: 
R 1;2 ¼ 2 Ü V e1 Ä V e2 
W 1 þ W 2 Ü 1 
log 10 ðM 2=M 1 Þ 
kur:  
Ve1, Ve2 = divu polistirola standartu elu ēšanas tilpumi p īķa maksimum ā, 
W 1 , W  2 = pīķa platumi pie b āzes līnijas,  
M 1 , M  2 = molekulu masas p īķu maksimumos (t ām būtu jāatšķiras 
10 reižu).  
Kolonnu sist ēmas R lielumam b ūtu jābūt lielākam par 1,7 (4).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 137
 
1.6.9.  Šķīdinātāji 
Visiem š ķīdinātājiem jābūt augstas t īrības (THF lieto ar t īrības 
pakāpi 99,5 %). Š ķīdinātāja rezervu āram (ja vajadz īgs, inertas 
gāzes atmosf ērā) jābūt pietiekami lielam, lai veiktu kolonnas kalibr ē­ 
šanu un vair ākas paraugu anal īzes. Šķīdinātājs jāatbrīvo no gāzēm, 
pirms to ar s ūkni pievada kolonnai.  
1.6.10.  Temperat ūras kontrole  
Svarīgāko iekšējo sastāvdaļu (inžektora cilpas, kolonnu, detektora un 
cauruļu) temperat ūrai būtu jābūt konstantai un atbilstošai izv ēlētajam 
šķīdinātājam. 
1.6.11.  Detektors  
Detektoram kvantitat īvi jāreģistrē no kolonnas elu ētā parauga 
koncentrācija. Lai izvair ītos no nevajadz īgas pīķa paplašin āšanās, 
detektora š ūnas ķivetes tilpumam vajadz ētu būt pēc iespējas 
mazākam. Tam nevajadz ētu būt lielākam par 10 μl, izņemot gaismas 
izkliedes un viskozit ātes detektorus. Parasti detekt ēšanai izmanto 
diferenciālo refraktometriju. Tom ēr, ja tas vajadz īgs parauga vai 
eluēšanas šķīdinātāja specifisko īpašību dēļ, var izmantot citu veidu 
detektorus, piem ēram, UV/VIS, IR, viskozit ātes detektorus utt.  
2. DATI UN PROTOKOL ĒŠANA  
2.1. DATI  
Detalizētus izvērtēšanas krit ērijus un pras ības, kas attiecas uz datu 
savākšanu un apstr ādi, skatīt DIN standart ā (1). 
Katram paraugam j āizdara divi neatkar īgi eksperimenti. Tie j āanalizē 
atsevišķi. Visos gad ījumos ir b ūtiski svar īgi iegūt arī tukšo mēģinā­
jumu datus t ādos pašos apst ākļos, kā veikta parauga anal īze. 
Skaidri jānorāda, ka izm ērītie lielumi ir relat īvi lielumi, kas ir ekvi ­
valenti lietot ā standarta molekulu mas ām. 
Pēc aiztures tilpumu vai aiztures laiku noteikšanas (iesp ējams, kori ­ 
ģējot ar iekš ējo standartu) log M  p lielumus (M  p ir kalibrēšanas stan ­
darta pīķa maksimuma v ērtība) atliek grafik ā pret vienu no min ēta­
jiem lielumiem. Vajadz īgi vismaz divi kalibr ēšanas punkti uz mole ­
kulu masas dek ādi, visai l īknei vajadz īgi vismaz pieci kalibr ēšanas 
punkti, kam b ūtu jāietver parauga noteikt ā molekulas masa. Kalibr ē­ 
šanas līknes zem āko molekulu masu galapunktu nosaka ar n-heksil ­
benzolu vai citu piem ērotu nepol āru izšķīdināmo vielu. L īknes daļu, 
kas atbilst molekulu mas ām zem 1 000, nosaka un, ja vajadz īgs, 
koriģē attiecībā uz piemais ījumiem un piedev ām. Eluēšanas līknes 
parasti izv ērtē ar elektronisko datu apstr ādi. Skaitļojot ar roku, var 
konsultācijai izmantot ASTM D 3536-91 (3).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 138
 
Ja kolonn ā ir aizturēts kāds nešķīstošs polim ērs, tā molekulas masa 
varētu būt lielāka par šķīstošo frakciju molekulas masu un, ja to 
neņem vērā, zemo molekulu masu saturu nov ērtē pārāk augstu. Pieli ­
kumā dotas vadl īnijas, kā koriģēt zemo molekulu masu saturu uz 
nešķīstoša polim ēra klātbūtni. 
Sadalījuma līkne jāsagatavo tabulas vai z īmējuma veid ā (diferenci ā­
lais biežums vai procenti no summas pret log M). Att ēlojot grafiski, 
vienai molekulu masas dek ādei būtu jābūt ap 4 cm platai un p īķa 
maksimumam b ūtu jābūt ap 8 cm augstam. Integr ālajām sadalījuma 
līknēm starpībai uz ordin ātas starp 0 un 100 % vajadz ētu būt ap 
10 cm.  
2.2. P ĀRBAUDES PROTOKOLS  
Pārbaudes protokolam j āietver šāda inform ācija: 
2.2.1.  Pārbaudāmā viela  
— Pieejam ā informācija par analiz ējamo vielu (identiskums, 
piedevas, piemais ījumi),  
— parauga apstr ādes apraksts, nov ērojumi, probl ēmas. 
2.2.2.  Iek ārtas 
— Eluenta rezervu ārs, inerta g āze, eluenta atg āzēšana, eluenta 
sastāvs, piemais ījumi,  
— sūknis, impulsu dempferis, inžektora sist ēma, 
— sadalīšanas kolonnas (ražot ājs, visa inform ācija par kolonnas 
raksturlielumiem, piem ēram, poru izm ēri, sadalīšanas materi āls 
utt., izmantoto kolonnu skaits, garums un sak ārtojums),  
— kolonnas (vai to apvienojuma) teor ētisko šķīvju skaits, sadal ī­ 
šanas efektivit āte (sistēmas izšķirtspēja), 
— inform ācija par p īķu simetriju,  
— kolonnas temperat ūra, temperat ūras kontroles veids,  
— detektors (m ērījumu princips, tips, ķivetes tilpums),  
— plūsmas mērītājs, ja to lieto (ražot ājs, mērīšanas princips),  
— reģistrēšanas un datu apstr ādes sistēma (aparat ūra, programma ­
tūra). 
2.2.3.  Sist ēmas kalibr ēšana  
— Kalibr ēšanas līknes konstru ēšanai izmantot ās metodes s īks 
apraksts,  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 139
 
— inform ācija par š īs metodes kvalit ātes kritērijiem (piem ēram, 
korelācijas koeficients, kvadr ātisko kļūdu summa utt.),  
— inform ācija par vis ām ekstrapol ācijām, eksperimenta proced ūru, 
novērtēšanas un datu apstr ādes laikā izdarītie pieņēmumi un tuvi ­
nājumi,  
— visiem m ērījumiem, kas izmantoti kalibr ācijas līknes konstru ē­ 
šanai, jābūt dokument ētiem tabul ā, kas ietver š ādu inform āciju 
katram kalibr ācijas punktam:  
— parauga nosaukums,  
— parauga ražot ājs, 
— standartu rakstur īgās M  p , M  n , M  w un M  w /M n vērtības, ko 
devis ražot ājs vai kas ieg ūtas mērījumos, kā arī noteikšanas 
metožu deta ļas, 
— iešļircinātais tilpums un ieš ļircinātā šķīduma koncentr ācija, 
— kalibr ēšanā izmantot ā M p vērtība, 
— eluēšanas tilpums vai kori ģētais aiztures laiks, kas izm ērīts 
pīķa maksimum ā, 
— pīķa maksimum ā aprēķinātais M  p , 
— aprēķinātā M p kļūda procentos un kalibr ēšanas vērtība. 
2.2.4.  Inform ācija par polim ēra saturu ar zemu molekulas masu  
— Analīzē izmantoto metožu apraksts un veids, k ā eksperimenti 
veikti,  
— inform ācija par vielu ar mazu molekulas masu procentu ālo 
daudzumu (svars/svars) attiec ībā uz visu paraugu,  
— inform ācija par piemais ījumiem, piedev ām un citu vielu, kas nav 
polimēri, saturu svara procentos attiec ībā uz visu paraugu.  
2.2.5.  Nov ērtēšana  
— Novērtēšana, ņemot vērā laiku: visas metodes, kas izmantotas, lai 
nodrošinātu vajadz īgo atkārtojamību (koriģēšanas metode, iekš ē­
jais standarts utt.),  
— inform ācija par to, vai nov ērtēšana veikta, pamatojoties uz elu ē­ 
šanas tilpumu vai aiztures laiku,  
— inform ācija par nov ērtēšanas robež ām, ja aparat ūra pīķi nav 
pilnīgi izanaliz ējusi, 
— nogludin āšanas metožu apraksts, ja t ādas ir lietotas,  
— parauga pirmapstr ādes un pirmsagatavošanas proced ūras, 
— neizšķīdušu daļiņu klātbūtne, ja tādas ir,  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 140
 
— iešļircinātais tilpums ( μl) un ieš ļircinātā šķīduma koncentr ācija 
(mg/ml),  
— novērojumi, kas nor āda uz ietekm ēm, kas rada novirzes no ide āla 
GPC  profila,  
— visu anal īzes proced ūras grozījumu sīks apraksts,  
— detaļas par kļūdu diapazonu,  
— cita inform ācija un nov ērojumi, kas attiecas uz rezult ātu interpre ­
tāciju. 
3. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) DIN 55672 (1995) Gelpermeationschromatographie (GPC) mit 
Tetrahydrofuran (THF) als Elutionsmittel, Teil 1.  
(2) Yau, W.W., Kirkland, J.J., and Bly, D.D. eds. (1979). Modern 
Size Exclusion Liquid Chromatography, J. Wiley and Sons.  
(3) ASTM D 3536-91 (1991). Standard Test method for Molecular 
Weight Averages and Molecular Weight Distribution by Liquid 
Exclusion Chromatography (Gel Permeation Chromatography- 
GPC). American Society for Testing and Materials, Phila ­
delphia, Pennsylvania.  
(4) ASTM D 5296-92 (1992). Standard Test method for Molecular 
Weight Averages and Molecular Weight Distribution of Poly ­
styrene by High Performance Size-Exclusion Chromatography. 
American Society for Testing and Materials, Philadelphia, Penn ­
sylvania.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 141
 
Papildinājums  
Norādījumi mazmolekul āru vielu satura kori ģēšanai neš ķīstoša polim ēra 
klātbūtnē 
Ja paraug ā ir klāt nešķīstošs polim ērs, tad GPC anal īzes laikā rodas masas 
zudums. Neš ķīstošo polim ēru neatgriezeniski aiztur kolonn ā vai uz parauga filtra, 
bet parauga š ķīstošā daļa iziet cauri kolonnai. Ja polim ēra laušanas koeficienta 
inkrementu (dn/dc) var nov ērtēt vai izmērīt, var nov ērtēt kolonnā zudušo parauga 
masu. Šaj ā gadījumā izdara korekciju, izmantojot ārējo kalibrēšanu ar standart ­
materiāliem, kam ir zin āma koncentr ācija un dn/dc, lai nokalibr ētu refraktometra 
atbildes sign ālu. Turpm āk minētajā piemērā ir izmantots polimetilmetakril āta 
(pMMA) standarts.  
Ārējā kalibrēšanā, lai veiktu akrilpolim ēru analīzi ar GPC metodi, analiz ē 
zināmas koncentr ācijas pMMA standartš ķīdumu tetrahidrofur ānā un iegūtos 
datus izmanto, lai atrastu refraktometra konstanti saska ņā ar vienādojumu:  
K = R/(C × V × dn/dc)  
kur: 
K = refraktometra konstante (mikrovoltsekundes/ml),  
R = atbildes sign āls uz pMMA standartu (mikrovoltsekundes),  
C = pMMA standarta koncentr ācija (mg/ml),  
V = ieš ļircināmais tilpums (ml) un  
dn/dc = laušanas koeficienta inkrements pMMA š ķīdumam tetrahidrofur ānā 
(ml/mg).  
PMMA standartam ir rakstur īgi šādi dati:  
R = 2 937 891,  
C = 1,07 mg/ml,  
V = 0,1 ml,  
dn/dc = 9 × 10  -s ml/mg.  
Iegūto K vērtību 3,05 × 10  11 izmanto, lai apr ēķinātu detektora teor ētisko atbildes 
signālu, ja 100 % no ieš ļircinātā polimēra ir eluēts caur detektoru.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 142
 
A.20.  POLIM ĒRU ŠĶĪŠANA/EKSTRAKCIJA ŪDENĪ 
1. METODE  
Aprakstītā metode ir  OECD  TG 120 (1997) p ārskatītās versijas 
kopija. S īkāku tehnisku inform āciju skat īt izmantot ās literatūras 
sarakstā (1). 
1.1. IEVADS  
Dažiem polim ēriem, tādiem kā emulsiju polim ēri, var būt vajadzīgs 
sākotnējs sagatavošanas darbs, pirms var izmantot turpm āk aprakstīto 
metodi. Šo metodi nevar izmantot š ķidriem polim ēriem un polim ē­
riem, kas anal īzes apstākļos reaģē ar ūdeni.  
Ja metodi izmantot nav praktiski vai nav iesp ējams, šķīšanu/­
ekstrakciju var p ētīt ar citām metod ēm. Tādos gadījumos jādod 
pilnīgas izmantot ās metodes deta ļas un pamatojums.  
1.2. STANDARTVIELAS  
Nav.  
1.3. P ĀRBAUDES METODES PRINCIPS  
Polimēru šķīšanu/ekstrakciju ūdens vidē nosaka, izmantojot kolbas 
metodi (skat īt A.6. “Š ķīdība ūdenī; Kolbas metode”), kas ir modifi ­
cēta, kā aprakstīts turpmāk. 
1.4. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Nav.  
1.5. P ĀRBAUDES METODES APRAKSTS  
1.5.1.  Iek ārtas 
Metodei ir vajadz īgas šādas iekārtas: 
— sasmalcin āšanas ier īce, piem ēram, smalcin ātājs, lai veidotu 
zināma lieluma da ļiņas, 
— kratītājs ar temperat ūras kontroles iesp ējām, 
— membr ānas filtru sist ēma, 
— piemērots ķīmiskais apr īkojums,  
— standartiz ēti sieti.  
1.5.2.  Parauga sagatavošana  
Reprezentat īvs paraugs vispirms j āsamazina l īdz daļiņu izmēriem 
0,125 un 0,25 mm, izmantojot piem ērotus sietus. Parauga stabiliz ē­ 
šanai vai sasmalcin āšanas procesam var b ūt vajadzīga dzesēšana. 
Sveķiem līdzīgus materi ālus var sasmalcin āt šķidrā slāpekļa tempe­
ratūrā (1). 
Ja frakcija ar vajadz īgā lieluma da ļiņām nav ieg ūstama, jārīkojas tā, 
lai daļiņu lielumu samazin ātu tik liel ā mērā, cik tas iesp ējams, un 
rezultāts jāprotokolē. Protokol ā jānorāda, kā sasmalcin ātais paraugs ir 
glabāts pirms p ārbaudes.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 143
 
1.5.3.  Proced ūra 
Trīs paraugus, kas satur pa 10 g analiz ējamās vielas, nosver katru 
savā traukā, kam ir stikla aizb āžņi, un katrā traukā pievieno 1 000 ml 
ūdens. Ja r īcība ar 10 g polim ēra izrādās neizpild āma, jāizmanto 
nākošais liel ākais daudzums, ar ko var r īkoties, un attiec īgi jāpie­
skaņo ūdens tilpums.  
Traukus cieši nosl ēdz un pēc tam krata 20  o temperatūrā. Jālieto 
kratīšanas vai mais īšanas ierīce, kas var darboties konstant ā tempe­
ratūrā. Pēc 24 stund ām katra trauka saturu centrifug ē vai nofiltr ē un 
ar piemērotu analītisku metodi nosaka polim ēra daudzumu dzidraj ā 
ūdens fāzē. Ja ūdens fāzei piem ērotas anal ītiskas metodes nav 
pieejamas, tad kop ējo šķīdību/ekstrah ējamību var noteikt no filtr ē­ 
šanas atlikuma vai centrifug ēto nogulš ņu sausā atlikuma.  
Parasti ir nepieciešams kvantitat īvi atšķirt piemais ījumus un 
piedevas, no vienas puses, un vielas ar mazu molekulas masu, no 
otras puses. Nosakot gravimetriski, ir ar ī svarīgi izdarīt tukšo m ēģi­
nājumu bez analiz ējamās vielas, lai ņemtu vērā novirzes, kas rodas 
eksperimenta proced ūras dēļ. 
Polimēru šķīdību/ekstrah ējamību ūdenī pie 37  o C un pH 2 un pH 9 
var noteikt t āpat, kā ir aprakst īts eksperimenta izpildei pie 20  o C. 
Vajadzīgās pH vērtības var sasniegt, pieliekot vai nu piem ērotus 
buferšķīdumus, vai piem ērotas skābes vai b āzes, piem ēram, sāls­
skābi, etiķskābi, nātrija vai k ālija hidroks īdu(analīžu kvalitātes), vai 
NH  3 . 
Atkarībā no izmantot ās analīžu metodes b ūtu jāizdara viens vai divi 
mēģinājumi. Ja ir pieejamas pietiekami specifiskas metodes ūdens 
fāzes tiešai anal īzei uz polim ēra komponentu, viens m ēģinājums, 
kā aprakstīts iepriekš, ir pietiekams. Ja t ādas metodes nav pieejamas 
un polim ēra šķīdības/ekstrah ējamības noteikšana ir ierobežota ar 
netiešu anal īzi, nosakot ūdens ekstrakta kop ējo oglek ļa saturu 
(Total Organic Carbon Content – TOC ), tad tom ēr būtu jāveic 
papildu anal īze. Šī papildu anal īze būtu jāveic arī trešoreiz, lietojot 
10 reizes maz āku polimēra paraugu un to pašu ūdens daudzumu, kas 
lietots pirmaj ā mēģinājumā. 
1.5.4.  Anal īze 
1.5.4.1.  Mēģinājums, ko veic ar viena lieluma paraugu  
Var būt pieejamas metodes polim ēra komponentu tiešai anal īzei 
ūdens fāzē. Alternat īvi var apsv ērt arī izšķīdušo/ekstrah ēto polimēru 
komponentu netiešo anal īzi, nosakot kop ējo šķīstošo daļu saturu un 
koriģējot uz nepolim ēru specifiskiem komponentiem.  
Ūdens fāzes analīze kopējā polimēru saturu noteikšanai ir iesp ējama:  
vai nu ar pietiekami jut īgu metodi, piem ēram: 
— TOC , izmantojot no ārdīšanu ar persulf ātu vai dihrom ātu līdz CO  2 
un sekojošu noteikšanu, izmantojot IR vai ķīmisko anal īzi, ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 144
 
— atomu absorbcijas spektrometriju (AAS) vai ar t ās induktīvi sais­
tīto plazmas ( ICP) emisijas ekvivalento metodi sil īciju un 
metālus saturošiem polim ēriem,  
— UV absorbcijas vai spektrofluorimetriju arilpolim ēriem,  
— LC-MS (š ķidrumu hromatogr āfija-masspektometrija) paraugiem 
ar mazu molekulas masu,  
vai ūdens ekstraktu iztvaic ējot vakuum ā līdz sausam atlikumam un 
atlikumu analiz ējot ar spektroskopisk ām metodēm (IR, UV utt.) vai 
ar AAS/ ICP analīzi. 
Ja ūdens fāzes analīzi nevar izdar īt tieši, ūdens ekstrakts b ūtu jāek­
strahē ar šķīdinātāju, kas nejaucas ar ūdeni, piem ēram, hloru saturo ­ 
šiem ogļūdeņražiem. Š ķīdinātāju pēc tam iztvaic ē un atlikumu 
analizē, lai noteiktu attiec īgā polimēra saturu, k ā iepriekš min ēts. 
Visu to komponentu saturs, kas identific ēti kā piemaisījumi vai 
piedevas, j āatņem, lai noteiktu paša polim ēra šķīdības/ekstrah ēšanas 
pakāpi. 
Ja klāt ir relatīvi lieli šādu vielu daudzumi, var b ūt vajadzīgs atli­
kumam izdar īt, piemēram, HPLC vai GC anal īzi, lai atš ķirtu klāte­
sošo monom ēru un no monom ēriem atvasin ātu vielu piemais ījumus 
tā, lai varētu noteikt šo p ēdējo vielu īsto saturu.  
Dažos gad ījumos var b ūt pietiekami, ja organisko š ķīdinātāju vien­
kārši iztvaic ē līdz sausam un sauso atlikumu nosver.  
1.5.4.2.  Anal īze parauga diviem daž ādiem lielumiem  
Visus ūdens ekstraktus analiz ē, lai noteiktu  TOC . 
Gravimetrisko noteikšanu izdara neizš ķīdušai/neizekstrah ētai parauga 
daļai. Ja pēc katra trauka satura centrifug ēšanas vai filtr ēšanas poli ­
mēra atlikums paliek pielipis pie trauka sien ām, trauks j āskalo ar 
filtrātu, līdz no trauka ir not īrītas jebkādas redzamas da ļiņas. Pēc 
tam filtrātu vēlreiz centrifug ē vai filtrē. Atlikumu, kas palicis uz filtra 
vai centrifug ēšanas caurul ītē, žāvē vakuumā 40  o C temperat ūrā un 
nosver. Ž āvē līdz konstantam svaram.  
2. DATI  
2.1. VIENA LIELUMA PARAUGA ANAL ĪZE 
Jāuzrāda atseviš ķie rezultāti katrai no trim kolb ām un vidējie lielumi, 
kas izteikti masas vien ībās šķīduma tilpum ā (parasti mg/l) vai masas 
vienībās uz polim ēra masas vien ību (parasti mg/g). Bez tam j āuzrāda 
arī parauga masas zudums (ko apr ēķina kā izšķīdušās vielas masas 
dalījumu ar s ākotnējā parauga masu). J āizrēķina relatīvās standartno ­
virzes ( RSD – relative standart deviation ). Jādod arī atsevišķie skaitļi 
par kopējo analizējamo paraugu (polim ērs + svarīgākās piedevas utt.) 
un pašu polim ēru (t. i., p ēc šādu piedevu satura atskait īšanas).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 145
 
2.2. DIVU DAŽ ĀDU PARAUGA LIELUMU ANAL ĪZE 
Jāsniedz divu tr īskārt atkārtotu eksperimentu  TOC  lielumi ūdens 
ekstraktiem un katra eksperimenta vid ējais lielums, kas izteikts 
masas vien ībās šķīduma tilpum ā (parasti mgC/l), k ā arī masas 
vienības uz sākotnējā parauga masu (parasti mgC/g).  
Ja nav atš ķirību starp rezult ātiem lielai un mazai parauga/ ūdens attie ­
cībai, tas var nor ādīt, ka ekstrah ējamie komponenti tieš ām ir ekstra ­
hējušies. Tādā gadījumā parasti tieš ā analīze nav vajadz īga. 
Jādod atseviš ķās atlikumu masas, un t ās jāizsaka procentos no 
paraugu s ākotnējām masām. Katram eksperimentam j āizrēķina 
vidējie lielumi. Starp ības starp 100 % un atrastajiem procentiem ir 
šķīstošās un ekstrah ējamās vielas procentu ālais daudzums s ākotnējā 
paraugā. 
3. PROTOKOLI  
3.1. P ĀRBAUDES PROTOKOLS  
Pārbaudes protokol ā jābūt šādai inform ācijai:  
3.1.1.  Pārbaudāmā viela  
— Pieejam ā informācija par analiz ējamo vielu (identit āte, piedevas, 
piemaisījumi, vielu saturs ar mazu molekulas masu).  
3.1.2.  Eksperimenta apst ākļi 
— Izmantoto proced ūru un eksperimenta apst ākļu apraksts,  
— analīzes un detekt ēšanas metožu apraksts.  
3.1.3.  Rezult āti 
— Šķīdība/ekstrah ējamība mg/l; atseviš ķie un vidējie lielumi ekstra ­
kcijas anal īzēm dažādos šķīdinātājos, atseviš ķi uzdodot polim ēru 
saturu un piemais ījumus, piedevas utt.,  
— polim ēra šķīdība/ekstrah ējamība mg/g,  
— ūdens ekstraktu  TOC  lielumi, izš ķīdušās vielas svars un izr ēķi­
nātie procenti, ja tie ir m ērīti, 
— katra parauga pH,  
— inform ācija par tukšos m ēģinājumos ieg ūtiem lielumiem,  
— ja vajadz īgs, norādes uz analiz ējamā parauga nestabilit āti 
pārbaudes un anal īzes proces ā, 
— visa inform ācija, kas ir svar īga rezultātu interpret ācijai.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
DIN 53733 (1976) Zerkleinerung von Kunststofferzeugnissen fur 
Prufzwecke.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 146
 
A.21.  OKSIDIZ ĒJOŠAS ĪPAŠĪBAS (ŠĶIDRUMI)  
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Šī testa metode paredz ēta, lai noteiktu š ķidruma sp ēju 
palielināt degošu vielu degšanas ātrumu vai degšanas intensit āti vai 
arī spēju veidot pašaizdegošos mais ījumu ar degošu vielu, tos r ūpīgi 
sajaucot. Metodes pamat ā ir ANO oksid ējošu šķidrumu tests (1), un 
tā ir šim testam l īdzvērtīga. Tomēr tāpēc, ka šī metode A21. galve ­
nokārt paredzēta, lai iev ērotu Regulu (EK) Nr. 1907/2006, ir nepie ­
ciešams sal īdzinājums tikai ar vienu standartvielu. Test ēšana un sal ī­
dzinājums ar papildu standartviel ām var būt vajadzīgi gadījumos, kad 
testu rezult ātus izmanto citiem nol ūkiem (  1 ). 
Šis tests nav j āveic gadījumos, kad vielas strukt ūrformula nep ārpro­
tami liecina, ka viela nevar st āties eksotermisk ās reakcijās ar viegli 
uzliesmojošiem materi āliem.  
Pirms noteikt šo r ādītāju, ir lietder īgi iegūt sākotnēju inform āciju par 
testējamās vielas iesp ējamo sprādzienbīstamību. 
Šī metode nav izmantojama cietviel ām, gāzēm, sprādzienbīstamām 
vai viegli uzliesmojoš ām vielām un organiskajiem peroks īdiem.  
Testēšana pēc šīs metodes nav j āveic, ja jau ir pieejami attiec īgās 
vielas test ēšanas rezult āti pēc ANO oksid ējošu šķidrumu testa (1).  
1.2. DEFIN ĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
Vidējais spiediena paaugstin āšanās laiks  ir vidējais laiks, k ādā 
testējamais mais ījums izraisa spiediena paaugstin āšanos no 690 kPa 
līdz 2 070 kPa virs atmosf ēras spiediena.  
1.3. STANDARTVIELA  
Par standartvielu izmanto (anal ītiski tīru) 65 % (masas %) sl āpekļ­
skābes ūdens šķīdumu (  2 ). ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 147  
( 1 ) Piemēram, ANO transporta noteikumu satvar ā. 
( 2 ) Skābe pirms test ēšanas jātitrē, lai apstiprin ātu tās koncentr āciju.
 Ja eksperimentators paredz, ka test ēšanas rezult ātus, iesp ējams, 
izmantos ar ī citiem nol ūkiem (  1 ), var būt lietderīgi papildus test ēt 
arī citas standartvielas (  2 ). 
1.4. TESTA METODES PRINCIPS  
Testējamo šķidrumu masas attiec ībā 1:1 sajauc ar celulozes š ķiedru 
un ievieto spiedtvertn ē. Ja mais ījuma sajaukšanas vai ievietošanas 
laikā notiek pašaizdegšan ās, testēšanu neturpina.  
Ja nenotiek pašaizdegšan ās, testēšanu veic piln ībā. Maisījumu spie ­
dientvertn ē karsē un nosaka vid ējo laiku, k ādā spiediens paaugstin ās 
no 690 kPa l īdz 2 070 kPa virs atmosf ēras spiediena. To sal īdzina ar 
vidējo spiediena paaugstin āšanās laiku, k āds ir standartvielas(-u) un 
celulozes mais ījumam attiec ībā 1:1.  
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Piecu izm ēģinājumu rezult āti ar vienu vielu nedr īkst atšķirties vair āk 
par 30 % no to vid ējās aritmētiskās vērtības. Izbrāķē rezultātus, kas 
no vidējās aritmētiskās vērtības atšķiras vairāk par 30 %, test ēšanu 
atkārto pēc maisījuma sajaukšanas un ievietošanas proced ūras piln­
veidošanas.  
1.6. METODES APRAKSTS  
1.6.1.  Sagatavošana  
1.6.1.1.  Viegli uzliesmojoša viela  
Par viegli uzliesmojošu materi ālu izmanto sausas celulozes š ķiedras 
ar šķiedru garumu no 50 l īdz 250 μm un vid ējo diametru 25 μm (  3 ). 
Celulozi l īdz nemain īgai masai četras stundas ž āvē līdz 25 mm biez ā 
slānī 105  o C temperat ūrā, pēc tam atdzes ē un līdz lietošanai glab ā 
eksikatorā virs žāvētāja. Sausas celulozes mitruma saturs nedr īkst 
pārsniegt 0,5 % no bez ūdens masas (  4 ). Lai to pan āktu, žāvēšanas 
laiks, ja vajadz īgs, ir jāpagarina (  5 ). Visai test ēšanai jāizmanto celu ­
loze no vienas un t ās pašas partijas.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 148  
( 1 ) Piemēram, ANO transporta noteikumu satvar ā. 
( 2 ) Piemēram, literat ūras sarakst ā (1) izmantoti 50 masas % perhlorsk ābes un 40 masas % 
nātrija hlorāta šķīdumi. 
( 3 ) Piemēram, Vatma ņa celulozes pulveris kolonnu hromatogr āfijai CF 11, kataloga 
Nr. 4021 050. 
( 4 ) Apstiprina, piem ēram, titrējot pēc Fišera metodes. 
( 5 ) Šādu ūdens saturu var pan ākt arī, piemēram, 24 h kars ējot 105  o C temperat ūrā vakuumā.
 1.6.1.2.  Iekārta 
1.6.1.2.1. S p i e d t v e r t n e  
Nepieciešama spiedtvertne. Tvertne sast āv no 89 mm gara t ērauda 
spiedtvertnes ar ārējo diametru 60 mm (skat īt 1. attēlu). Cilindra 
pretējās pusēs izslīpētas divas plakanas virsmas (samazinot š ķērsgrie­
zumu līdz 50 mm), ko izmanto fiks ēšanai, ieskr ūvējot ventil ācijas 
atveres ventili un aizdedzin āšanas ventili. Tvertnes abos galos ir 
izveidots 19 mm dzi ļš urbums 20 mm diametr ā ar iekšējo Lielbrit ā­
nijas standarta 1' cauru ļvītni vai tai l īdzvērtīgu metrisk ās sistēmas 
vītni. Spiediena novada īscauruli ieskr ūvē spiedtvertnes liektaj ā 
virsmā 90 o leņķī pret izslīpētajām plakanaj ām virsmām 35 mm att ā­
lumā no viena gala. Šim nol ūkam līdz 12 mm dzi ļumam izveido 
urbumu un iegriež ½' Lielbrit ānijas standarta cauru ļvītni (vai tai 
līdzvērtīgu metrisk ās sistēmas vītni), kas atbilst īscaurules v ītnei. Ja 
vajadzīgs, herm ētiskuma nodrošin āšanai izmanto inerta materi āla 
blīvi. Īscaurules garums ārpus spiedtvertnes korpusa ir 55 mm, un 
tās urbuma diametrs ir 6 mm. Īscaurules gal ā ir urbums ar v ītni, kurā 
ieskrūvē diafragmas tipa spiediena dev ēju. Var izmantot visas spie ­
diena mērīšanas ierīces, kuru darb ību neietekm ē karstas g āzes vai 
sadalīšanās produkti un kuru reakcijas laiks uz spiediena paaugstin ā­ 
šanos no 690 l īdz 2 070 kPa nep ārsniedz 5 m/s.  
No īscaurules att ālāko spiedtvertnes galu nosl ēdz ar aizdedzin āšanas 
ventili, kas sast āv no diviem elektrodiem, no kuriem viens izol ēts no 
ierīces aizbāžņa, bet otrs ar to savienots. Spiedtvertnes otru galu nosl ēdz 
ar pārraujamu disku (p ārraušanas spiediens apm ēram 2 200 kPa), ko 
nostiprina ar uzgriezni, kur ā ir 20 mm diametra urbums. Ja vajadz īgs, 
aizdedzināšanas venti ļa hermētiskuma nodrošin āšanai izmanto inerta 
materiāla blīvi. Lietošanas laik ā ierīci pareizā stāvoklī notur stat īvā (2. 
attēls). Tas parasti sast āv no mazle ģēta tērauda pamatloksnes (235 mm × 
184 mm x 6 mm) un 180 mm gara doba kvadr ātveida šķērsgriezuma 
(70 mm × 70 mm × 4 mm) profila.  
No kvadr ātveida šķērsgriezuma profila pret ējās pusēs vienā galā 
izveidots izgriezums t ā, ka izveidojas konstrukcija ar div ām 
plakanām gludām kājām ar 86 mm garu neskartu da ļu. Šīs plakanās 
daļas nogriež 60  o leņķī pret horizont āli un piemetina pamatplatei. 
Pamatnes augš ējā daļā vienā pusē izgriež 22 mm platu 46 mm 
dziļu spraugu t ā, lai, statīvā ievietojot spiedtvertnes mezglu ar aizde ­
dzināšanas ventili uz leju, spraug ā atrastos īscaurule. Apakš ējai 
iekšējai virsmai piemetina 30 mm platu un 6 mm biezu t ērauda 
gabaliņu, kas kalpo par starpliku. Spiedtvertni cieši fiks ē ar divām 
pretējā virsmā ieskrūvētām 7 mm sp ārnskrūvēm. No apakšas spiedt ­
vertni balsta divas 12 mm platas 6 mm biezas t ērauda lentes, kas 
piemetinātas sānu gabaliem un piegu ļ pamatnei.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 149
 
1.6.1.2.2. A i z d e d z i n ā š a n a s s i s t ē m a 
Aizdedzin āšanas sist ēma sastāv no 25 cm garas 0,6 mm diametra 
nihroma stieples ar pretest ību 3,85 omi/m. Stiepli uz 5 mm diametra 
stieņa savij spir ālē un piestiprina aizdedzin āšanas venti ļa elektrodiem. 
Spirāli savij kādā no 3. att ēlā parādītajiem veidiem. Aizdedzin āšanas 
spirāles apakšai j ābūt vismaz 20 mm att ālumā no tvertnes dibena. Ja 
elektrodi nav regul ējami, aizdedzin āšanas stieples gali starp spir āli un 
tvertnes apakšu j āizolē ar keramikas apvalku. Stiepli sakars ē no pastā­
vīga barošanas avota, kas nodrošina vismaz 10 A stipru str āvu. 
1.6.2.  Testa norise  ( 1 ) 
Iekārtu ar uzmont ētu spiediena dev ēju un aizdedzin āšanas sist ēmu, 
neuzstādot pārraujamo disku, nostiprina stat īvā ar aizdedzin āšanas 
ventili uz leju. Stikla v ārglāzē ar stikla spie ķīti sajauc 2,5 g test ējamā 
šķidruma ar 2,5 g sausas celulozes (  2 ). Drošības labad sajaukšana 
jāveic, lietot ājam atrodoties aiz aizsargekr āna. Ja mais ījums aizdegas 
tā sajaukšanas vai iepild īšanas laik ā, testēšana nav j āturpina. Mais ī­
jumu neliel ās daļās sablīvējot pārnes spiedtvertn ē un raug ās, lai 
maisījums tiktu sabl īvēts ap aizdedzin āšanas spir āli un ir ar to lab ā 
kontaktā. Svarīgi, lai sabl īvēšanas laik ā spirāle netiktu deform ēta, jo 
tādēļ var iegūt kļūdainus rezult ātus (  3 ). Ievieto p ārraujamo disku un 
to nostiprina, cieši ieskr ūvējot uzgriezni. Uzpild īto tvertni ar p ārrau­
jamo disku uz augšu ievieto stat īvā velkmes skap ī vai dedzin āšanas 
kamerā. Aizdedzin āšanas venti ļa ārējos izvadus piesl ēdz elektrībai un 
padod 10 A stipru str āvu. Laiks no mais ījuma sajaukšanas l īdz elek­
triskās strāvas ieslēgšanai nedr īkst pārsniegt 10 min ūtes. 
Spiediena dev ēja signālu reģistrē, izmantojot piem ērotu reģistrācijas 
sistēmu, kas nodrošina gan rad ītā spiediena izmai ņu novērtēšanu, gan 
pastāvīgu reģistrēšanu (piem ēram, pārejas procesu re ģistrētājs, kas 
apvienots ar diagrammas re ģistrētāju). Mais ījumu kars ē, līdz saplīst 
pārraujamais disks vai vismaz 60 sekundes. Ja p ārraujamais disks nesa ­
plīst, pirms iek ārtu izjaukt, mais ījumam ļauj atdzist, veicot piesardz ības 
pasākumus, kas saist īti ar iespējamo spiediena paaugstin āšanos iekārtā. 
Testējamās vielas un standartvielas(-u) izm ēģinājumus atk ārto piecas 
reizes. Atz īmē laiku, kādā paaugstin ās spiediens no 690 kPa l īdz 2 070 
kPa virs atmosf ēras spiediena. Apr ēķina vidējo spiediena paaugstin ā­ 
šanās laiku.  
Dažkārt vielas var izrais īt spiediena paaugstin āšanos (pārlieku augstu 
vai pārāk zemu) ar to oksid ējošajām īpašībām nesaist ītu ķīmisko 
reakciju d ēļ. Šādos gadījumos, lai noskaidrotu reakcijas raksturu, 
testēšana var b ūt jāatkārto, celulozes viet ā izmantojot inertas vielas, 
piemēram, diatom ītu (kizelguru).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 150  
( 1 ) Oksidētāju maisījumi ar celulozi j āuzskata par potenci āli sprādzienbīstamiem, un ar tiem 
jāstrādā, ievērojot attiec īgus piesardz ības pasākumus. 
( 2 ) Praktiski to var izdar īt, sagatavojot test ējamā šķidruma 1:1 mais ījumu ar celulozi liel ākā 
daudzumā, nekā izmēģinājumiem vajadz īgs, un pārnesot 5 ± 0,1 g spiedtvertn ē. Katram 
izmēģinājumam jāsagatavo jauns mais ījums. 
( 3 ) Jo īpaši nedr īkst saskarties spir āles blakus vijumi.
 2. REZULT ĀTI 
Spiediena paaugstin āšanās laiks test ējamās vielas un standartvielas(- 
u) izmēģinājumos. Spiediena paaugstin āšanās laiks izm ēģinājumos ar 
inertu vielu, ja tie tiek veikti.  
2.1. REZULT ĀTU APSTR ĀDE 
Aprēķina vidējo spiediena paaugstin āšanās laiku test ējamajai vielai 
un standartvielai(- ām). 
Aprēķina vidējo spiediena paaugstin āšanās laiku izm ēģinājumos ar 
inertu vielu (ja tiek veikti).  
Daži rezult ātu piemēri norādīti 1. tabul ā. 
1. tabula  
Rezultātu piemēri ( a ) 
Viela (  b ) Vidējais spiediena paaugstin āšanās laiks 1:1 mais ījumam 
ar celulozi 
(m/s) 
Amonija dihrom āts, piesātināts ūdens šķīdums 20 800 
Kalcija nitr āts, piesātināts ūdens šķīdums 6 700 
Dzelzs nitr āts, piesātināts ūdens šķīdums 4 133 
Litija perhlor āts, piesātināts ūdens šķīdums 1 686 
Magnija perhlor āts, piesātināts ūdens šķīdums 777 
Niķeļa nitrāts, piesātināts ūdens šķīdums 6 250 
Slāpekļskābe, 65 % 4 767 (  c ) 
Perhlorsk ābe, 50 % 121 (  c ) 
Perhlorsk ābe, 55 % 59 
Kālija nitrāts, 30 % ūdens šķīdums 26 690 
Sudraba nitr āts, piesātināts ūdens šķīdums (  d ) 
Nātrija hlorāts, 40 % ūdens šķīdums 2 555 (  c ) 
Nātrija nitrāts, 45 % ūdens šķīdums 4 133  
Inerta viela  
Ūdens – celuloze (  d ) 
( a ) Klasifik ācijai pēc ANO transporta sh ēmas skatīt izmantot ās literatūras sarakst ā (1). 
( b ) Piesātinātie šķīdumi jāpagatavo 20  o C. 
( c ) Starplaboratoriju sal īdzinošajā izmēģinājumā noteiktā vidējā vērtība. 
( d ) Maksim ālais spiediens 2 070 kPa nav sasniegts.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 151
 
3. P ĀRSKATA SAGATAVOŠANA  
3.1. P ĀRSKATS PAR TESTU  
Pārskatā par testu j āiekļauj šāda inform ācija: 
— testējamās vielas identifik ācija, sastāvs, tīrība u. c.,  
— testējamās vielas koncentr ācija, 
— izmantot ās celulozes ž āvēšanas proced ūra, 
— izmantot ās celulozes ūdens saturs,  
— mērījumu rezult āti, 
— testēšanas rezult āti ar inertu vielu, ja t ā veikta,  
— aprēķinātais vidējais spiediena paaugstin āšanās laiks,  
— atkāpes no min ētās metodes un to iemesli,  
— papildu inform ācija vai piez īmes, kas attiecas uz rezult ātu inter­
pretāciju. 
3.2. REZULT ĀTU INTERPRET ĀCIJA (  1 ) 
Testēšanas rezult ātus novērtē, ņemot vērā: 
a) vai notiek test ējamās vielas un celulozes mais ījuma pašaizdeg ­ 
šanās; un  
b) vidējā spiediena paaugstin āšanās laika no 690 kPa l īdz 2 070 kPa 
salīdzinājumu ar standartvielai(- ām) noteikto.  
Šķidrums uzskat āms par oksid ētāju, ja:  
a) notiek vielas mais ījuma ar celulozi masas attiec ībā 1:1 pašaizdeg ­ 
šanās, vai  
b) vielas, kuru mais ījumiem ar celulozi masas attiec ībā 1:1 testējot 
vidējais spiediena paaugstin āšanās laiks ir vien āds vai maz āks 
nekā 65 masas % no sl āpekļskābes ūdens šķīduma un celulozes 
(1:1 pēc masas) mais ījumam noteikt ā. 
Lai neiegūtu šķietami pozit īvus rezult ātus, rezult ātu interpret ācijai ņem 
vērā arī rezultātus, kas ieg ūti, vielu test ējot maisījumā ar inertu vielu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 152  
( 1 ) Izmantojot vair ākas standartvielas, par rezult ātu interpret āciju saska ņā ar ANO transporta 
noteikumiem skat īt izmantot ās literatūras sarakst ā (1).
 4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) Recommendations on the Transport of Dangerous Goods, 
Manual of Tests and Criteria. 3  rd revised edition. UN Publica ­
tion No: ST/SG/AC.10/11/Rev. 3, 1999, p. 342. Test O.2: Test 
for oxidizing liquids.  
1. attēls 
Spiedtvertne
  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 153
 
2. attēls 
Statīvs
 
3. attēls 
Aizdedzin āšanas sist ēma
 
Piezīme. Var izmantot jebkuru no ab ām konfigur ācijām. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 154
 
A.22.  GARUMU SV ĒRTAIS ĢEOMETRISKAIS VID ĒJAIS ŠĶIEDRU 
DIAMETRS  
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Šī metode apraksta Garumu sv ērtā ģeometrisk ā vidējā šķiedru 
diametra (GS ĢVD) mērīšanas proced ūru mākslīgām miner ālajām 
šķiedrām (MMŠ). Sakar ā ar to, ka kopumam noteiktais GS ĢVD ar 
95 % varb ūtību atrodas 95 % ticam ības līmeņu starpā (GSĢVD ± 
divas standartk ļūdas), tad zi ņojumā norādītā vērtība (testa v ērtība) 
būs zemākais parauga 95 % ticam ības līmenis (t. i., GS ĢVD – 2 
standartkļūdas). Šī metode pamatojas uz  HSE  nozares proced ūras 
projekta redakciju (1994.gada j ūnijs), kas apstiprin āta ECFIA  un 
HSE sanāksmē Česterā 26.9.1993. un izstr ādāta otrajam starplabora ­
toriju izm ēģinājumam un pamatojoties uz to (1,2). Š ī mērījumu 
metode var tikt izmantota, lai raksturotu š ķiedru diametru nesak ārtotā 
stāvoklī esošām vielām vai produktiem, kas satur MMŠ, ieskaitot 
ugunsiztur īgas keramikas š ķiedras (UKŠ), m ākslīgas stikla š ķiedras 
(MSŠ), krist āliskās un polikrist āliskās šķiedras.  
Svēršana pēc garumiem ir l īdzeklis kā kompens ēt paraugu ņemšanas 
vai materi āla apstrādes nodar ītā garu šķiedru pārrāvuma ietekmi uz 
diametra sadal ījumu. Ģeometriskos statistiskos datus ( ģeometriskos 
vidējos) izmanto, lai nov ērtētu MMŠ diametru izm ēru sadalījumu, jo 
šiem diametriem parasti ir izm ēru sadalījums, kas aproksim ējamas uz 
logaritmisko norm ālo. 
Gan garuma, gan diametra m ērīšana ir nogurdinošs un darbietilp īgs 
darbs, bet ja m ēra tikai tās šķiedras, kas pieskaras bezgal īgai tievai 
līnijai SEM redzes lauk ā, tad dot ās šķiedras izv ēles varbūtība ir 
proporcion āla tās garumam. T ā kā minētais ņem vērā garumu garuma 
svēršanas apr ēķinos, tad vien īgais mērījums, kas ir nepieciešams, ir 
diametrs, bet GS ĢVD-2SE var apr ēķināt kā aprakstīts turpmāk. 
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Daļiņa: objekts ar garuma pret platumu attiec ību mazāku par 3:1.  
Šķiedra : objekts ar garuma pret platumu attiec ību (aspekta attiec ība) 
vismaz 3:1.  
1.3. PIELIETOJUMI UN IEROBEŽOJUMI  
Šī metode ir izstr ādāta, lai apskat ītu diametru sadal ījumu, kur ās 
vidēji diametri sast āda no 0,5 μm līdz 6 μm. Lielākus diametrus 
var izmērīt, izmantojot maz ākus SEM palielin ājumus, bet metodes 
pielietojam ība smalk ākām šķiedru sadal ījumam pak āpeniski sama ­
zinās, tāpēc ieteicams pielietot TEM (transmisijas elektronisko 
mikroskopu), ja vid ējais diametrs ir maz āks par 0,5 μm. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 155
 
1.4. TEST ĒŠANAS METODES PRINCIPS  
No šķiedru pakl āja vai va ļīgām šķiedrām ņem kādu reprezentat īvu 
serdes paraugu skaitu. Va ļīgām šķiedrām samazina garumu, pielie ­
tojot sasmalcin āšanas proced ūru un attiec īgi sagatavoto reprezenta ­
tīvo paraugu disper ģē ūdenī. Alikvotas ekstrah ē un filtrē caur poli ­
karbonāta filtru ar 0,2 μm lielām porām un sagatavo p ētīšanai ar 
skenēšanas elektronisk ās mikroskopijas (SEM) metodi. Š ķiedru 
diametrus m ēra pie att ēla palielin ājuma ×10 000 vai vair āk ( 1 ), 
izmantojot l īnijas šķērsojuma metodi, ieg ūstot nesagroz ītu vidējā 
diametra nov ērtējumu. Zem āko 95 % ticam ības interv ālu (pamatojo ­
ties uz vienas puses testu) apr ēķina, lai nov ērtētu mazāko materi āla 
šķiedras ģeometrisk ā vidējā diametra v ērtību. 
1.5. TESTEŠANAS METODES APRAKSTS  
1.5.1.  Droš ība/piesardz ības pasākumi  
Jāsamazina personu ekspoz īcija gaisā lidojošām šķiedrām un jāiz­
manto velkmes skapis vai kamera ar cimdiem, str ādājot ar saus ām 
šķiedrām. Periodiski j āpārbauda personu ekspoz īcija, lai nov ērtētu 
aizsardzības metožu efektivit āti. Strādājot ar MMŠ, j āvalkā vienrei­
zējas lietošanas cimdi, lai samazin ātu ādas kairin ājumu un nov ērstu 
abpusēju piesārņošanu.  
1.5.2.  Aparat ūra/iekārta 
— Prese un presforma, kas sp ēj nodrošin āt 10 MPa.  
— Polikarbon āta filtri ar kapil ārporām 0,2 μm (filtra diametrs 
25 mm).  
— Celulozes estera membr ānas filtrs ar 5 μm porām, kas izmanto ­
jams kā palīgfiltrs.  
— Stikla ier īce filtrēšanai (vai vienreiz ējas lietošanas filtr ēšanas 
sistēmas), kas paredz ēta 25 mm diametra filtram (piem., Milli ­
pore stikla komplekts mikroanal īzei, tips XX10 025 00).  
— Svaigs destil ēts ūdens, kas nofiltr ēts caur filtru ar 0,2 μm lielām 
porām, lai atdal ītu mikroorganismus.  
— Pārklājums uzsmidzin ātājs ar zelta vai zelta/pall ādija anodu.  
— Skenējošais elektronu mikroskops ar izš ķirtspēju līdz 10 nm un 
palielinājumu x10 000.  
— Dažādi piederumi: l āpstiņas, 24. tipa skalpelis, pincete, SEM 
lampas, oglek ļa līme vai oglek ļa līmlente, sudraba putek ļi. 
— Ultraska ņas zonde vai galda ultraska ņas vanna.  
— Rīks serdes paraugu ņemšanai vai parauga ņemšanas urbis serdes 
paraugu ņemšanai no MMŠ pakl āja. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 156  
( 1 ) Šī palielinājuma vērtība norādīta 3 μm šķiedrām, 6 μm šķiedrām būtu piemērotāks 
× 5 000 palielin ājums.
 1.5.3.  Testa proced ūra 
1.5.3.1.  Paraugu ņemšana  
Paklāju un segu gad ījumā šķērsgriezuma paraugu ņemšanai j āiz­
manto 25 mm r īks serdes paraugu ņemšanai vai parauga ņemšanas 
urbis. Paraugus ņem vienādās atstarpēs maza pakl āja gabala platum ā 
vai ņem pēc nejaušības principa izv ēlētās vietās, ja rīcībā ir garāki 
paklāja gabali. Tos pašus piederumus var izmantot, ņemot paraugus 
pēc nejaušības principa no va ļīgām šķiedrām. Ja iesp ējams, jāņem 
seši paraugi, lai atspogu ļotu nesak ārtotā materiāla telpisko nevienda ­
bīgumu.  
Seši serdes paraugi j āsasmalcina 50 mm diametra presform ā pie 
10 MPa. Materi ālu samaisa ar l āpstiņu un atk ārtoti saspiež pie 
10 MPa. P ēc tam materi ālu izņem no presformas un glab ā noslēgtā 
stikla trauk ā. 
1.5.3.2.  Paraugu sagatavošana  
Ja nepieciešams, no organiskaj ām saistviel ām var atbr īvoties, ievie ­
tojot šķiedru krāsnī pie 450 °C aptuveni uz vienu stundu.  
Paraugs j ānoskalda un j āsadala četrās daļas (tas j ādara putek ļu 
aizsargkamer ā). 
Mazu parauga daudzumu (< 0,5 g) pievieno ar l āpstiņu 100 ml 
svaiga destil ēta ūdens, kas nofiltr ēts caur 0,2 μm membr ānas filtru 
(var izmantot alternat īvus augst ākās tīrības ūdens avotus, ja šo avotu 
atbilstība ir pier ādīta). Rūpīgi disperģē, pielietojot ultraska ņas zondi 
ar jaudu 100 W, zondi noregul ējot tā, ka notiek kavit ācija. (Ja 
zondes nav pieejama, j āpielieto š āda metode: nep ārtraukti sakrata 
un apgroza 30 sekunžu laik ā; apstrādā ar ultraska ņu galda ultra ­
skaņas vannā 5 minūšu laikā; pēc tam atkal sakrata un apgroza 
turpmāko 30 sekunžu laik ā). 
Tūlīt pēc šķiedras disp ērģēšanas jāņem vairākas alikvotas (piem., tr īs 
alikvotas pa 3, 6 un 10 ml) ar platmutes pipeti.  
Katrai alikvotai veic vakuuma filtr ēšanu caur 0,2 μm polikarbon āta 
filtru ar 5 μm lielu poru MEC pal īgfiltru, izmantojot 25 mm stikla 
filtra piltuvi ar cilindrisku trauku. Aptuveni 5 ml nofiltr ētā destilēta 
ūdens jāielej piltuv ē un alikvotu l ēnām pilina ūdenī ar pipetes pal ī­
dzību, turot pipetes galu zem meniska. P ēc pilināšanas pipete un 
trauks rūpīgi jānoskalo, jo tiev ām šķiedrām ir tendence novietoties 
uz virsmas.  
Piesardzīgi noņem filtru un atdala no pal īgfiltra, pēc tam ievieto 
traukā žāvēšanai.  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 157
 
Nogriež ceturtda ļu vai pusi no nofiltr ētās nogulsnes filtra, izmantojot 
24.tipa skalpeli ar š ūpojošo kust ību. Nogriezto da ļu piesardz īgi pies­
tiprina pie SEM galvi ņas ar oglek ļa līmlenti vai oglek ļa līmi. 
Sudraba putek ļus jāuzklāj vismaz tr īs vietās, lai uzlabotu elektrisko 
kontaktu filtra un galvi ņas malās. Kad līme/sudraba putek ļi ir izžu­
vuši, jāuzsmidzina aptuveni 50 nm bieza zelta vai zelta/pall ādija 
kārta uz nogulsnes virsmas.  
1.5.3.3.  SEM kalibr ēšana un darb ība 
1.5.3.3.1. K a l i b r ē š a n a  
SEM kalibr ēšana jāpārbauda vismaz vienu reizi ned ēļā (ideāli būtu 
reizi dien ā) ar sertific ētā kalibrēšanas rež ģa palīdzību. Kalibr ēšana 
jāārbauda pēc sertificētā etalona un ja izm ērītā vērtība (SEM) neat ­
bilst ± 2 % no sertific ētās vērtības, tad SEM kalibr ēšana jāregulē un 
jāpārbauda atk ārtoti.  
SEM jābūt spējīgam izšķirt vismaz minim ālo saskat āmu diametru 
0,2 μm, izmantojot re ālo parauga matricu pie palielin ājuma × 2 000.  
1.5.3.3.2. D a r b ī b a 
SEM jāpielieto pie palielin ājuma 10 000 (  1 ) apstākļos, kas nodrošina 
labu izšķiršanu ar pie ņemamu att ēlu pie lēniem sken ēšanas ātrumiem, 
piemēram, 5 sekundes uz kadru. Kaut gan ekspluat ācijas pras ības 
dažādiem SEM var b ūt dažādas, parasti lab ākas redzam ības un 
izšķiršanas nodrošin āšanai relat īvi mazu atomsvaru materi ālu gadī­
jumā jāpielieto pa ātrinājuma spriegumi 5–10 keV ar mazu punktu 
izmēru uzstādīšanu un īsu darba att ālumu. Veicot line āro pārskatī­ 
šanu, jāizmanto 0  o slīpums, lai minimiz ētu atkārtotu nost ādīšanu 
fokusā, vai, ja SEM ir centr ētā režīmā, jāizmanto pret centru m ērā­
mais darba att ālums. Maz āku palielin ājumu var izmantot, ja materi āls 
nesatur mazas (p ēc diametra) š ķiedras un š ķiedru diametri ir lieli 
(> 5 μm) 
1.5.3.4.  Izmēru noteikšana  
1.5.3.4.1. P ē t ī j u m s p i e m a z a p a l i e l i n ā j u m a , n o v ē r t ē j o t 
p a r a u g u  
Paraugs j āpēta vispirms pie maza palielin ājuma, mekl ējot lielu 
šķiedru sabl īvēšanās pierādījumus un nov ērtējot šķiedras blīvumu. 
Pārmērīgas sablīvēšanās gadījumā ieteicams sagatavot jaunu paraugu.  
Lai nodrošin ātu statistisko precizit āti, jāmēra minim āls šķiedru 
daudzums, turkl āt ir ieteicams liels š ķiedru blīvums, jo tukšu lauku 
pētīšana ir laikietilp īga un neveicina anal īzi. Tomēr ja filtrs ir p ārblī­
vēts, tad grūti izmērīt visas mērāmās šķiedras, jo liel ākās šķiedras var 
aizsegt maz ākās un tās var tikt nepaman ītas. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 158  
( 1 ) Attiecībā uz 3 μm šķiedrām, skatīt iepriekš ējo piezīmi.
 GSĢVD pārvērtēšanas tendence iesp ējama gad ījumā, ja šķiedru 
blīvums pārsniedz 150 š ķiedras uz milimetru line ārās pārskatīšanas. 
Savukārt, maza š ķiedru koncentr ācija palielina anal īzes laiku un bieži 
izdevīgāk būtu sagatavot paraugu ar š ķiedru blīvumu, kas tuv āks 
optimālam, nekā turpināt skaitīt uz filtra ar mazu š ķiedru koncentr ā­
ciju. Optim ālam šķiedru blīvumam j ādod vidēji viena vai divas 
saskaitāmās šķiedras uz redzeslauku pie 5 000 palielin ājuma. 
Tomēr optimālais blīvums ir atkar īgs no šķiedru izm ēra (diametra), 
tāpēc nepieciešams, lai operators pamatotos uz profesion ālu pieredzi, 
lai noteiktu, vai š ķiedru blīvums ir vai nav tuvs optim ālam. 
1.5.3.4.2. Š ķ i e d r u d i a m e t r a s v ē r š a n a a t t i e c ī b ā p r e t g a r u ­
m i e m  
Jāskaita tikai t ās šķiedras, kas pieskaras (vai š ķērso) bezgal īgo tievo 
līniju SEM ekr ānā. Šim nol ūkam jānovelk horizont āla (vai vertik āla) 
līnija caur ekr āna centru.  
Alternatīva varētu būt viena punkta izmantošana ekr āna centrā un 
nepārtrauktas sken ēšanas uzs ākšana vien ā virzienā filtrā. Jāmēra un 
jāreģistrē diametrs katrai š ķiedrai ar garuma pret platumu attiec ību, 
kas ir liel āka par 3:1, un kas pieskaras vai š ķērso šo punktu.  
1.5.3.4.3. Š ķ i e d r u i z m ē r u n o t e i k š a n a  
Ieteicams izm ērīt vismaz 300 š ķiedras. Katru š ķiedru mēra tikai 
vienu reizi krustošan ās punktā ar punktu vai l īniju, kas novilkta 
attēlā (vai krustošan ās punkta tuvum ā, ja šķiedras malas ir neskai ­
dras). Ja gad ās šķiedras ar neregul āriem šķērsgriezumiem, tad j āveic 
mērījums, kas atspogu ļotu vidējo šķiedru diametru. J āievēro piesar­
dzība, nosakot malas un m ērot īsāko atstarpi starp š ķiedru mal ām. 
Izmēru noteikšanu var veikt l īnijās vai ārlīnijās, izmantojot sagla ­
bātus attēlus vai fotogr āfijas. Ieteicams pielietot pusautom ātiskas 
attēla mērīšanas sist ēmas, kas datus lejupiel ādē tieši izkl ājlapā, jo 
šīs sistēmas ļauj ietaup īt laiku, nov ērš kopēšanas kļūdas un var auto ­
matizēt aprēķinus.  
Garu šķiedru gali j āapskata pie maza palielin ājuma, lai p ārliecinātos, 
ka tie nav ieloc ījušies atpaka ļ mērāmajā redzes lauk ā un tiek izm ērīti 
tikai vienu reizi.  
2. DATI  
2.1. REZULT ĀTU APSTR ĀDE 
Parasti šķiedru diametriem nav norm ālā sadalījuma. Tom ēr, veicot 
logaritmisko p ārveidošanu, var ieg ūt sadalījumu, kas aproksim ējama 
uz normālo. 
Aprēķina n šķiedru diametru (D) natur ālā logaritma (lnD) aritm ētisko 
vidējo (vidējais lnD) un standartnovirzi (SD  lnD ). 
mean lnD ¼ ΣlnD 
n (1) ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 159
 
SD lnD ¼ ﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃﬃ  
Σ ðlnD – mean lnDÞ 2 
n – 1 s 
(2) 
Standartnovirzi dala ar m ērījumu skaita (n) kvadr ātsakni, ieg ūstot 
standartkļūdu (SE  lnD ). 
SE lnD ¼ SD 
ﬃﬃﬃ n p (3) 
Divkāršoto standartk ļūdu atskaita no vid ējā un aprēķina šo vērtību 
eksponenci āli (vidējo atskaitot divk āršoto standartk ļūdu), iegūstot 
ģeometrisko vid ējo (formul ā apzīmēts kā LWGMD) m īnuss divas 
ģeometrisk ās standartk ļūdas. 
LWGMD – 2SE ¼ e ðmean lnD – 2SE  lnd Þ (4) 
3. ZI ŅOJUMS  
TESTA P ĀRSKATS  
Testa pārskatā jāiekļauj vismaz š āda inform ācija: 
— GSĢVD-2SE v ērtība. 
— Attiec īgs pamatojums jebk ādām atkāpēm, it īpaši tādām, kas 
varētu ietekm ēt rezultātu precizit āti un pareiz ību. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
1. B. Tylee SOP MF 240. Health and Safety Executive. February 
1999.  
2. G. Burdett and G. Revell. Development of a standard method to 
measure the length-weigthed geometric mean fibre diameter: 
Results of the Second inter-laboratory exchange. IR/L/MF/94/07. 
Project R42.75 HPD. Health and Safety Executive. Research and Laboratory Services Division. 1994.
 ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 160
 
A.23.  SADAL ĪJUMA KOEFICIENTS (1-OKTANOLS/ ŪDENS): L ĒNĀS 
MAISĪŠANAS METODE  
IEVADS  
1. Šī testēšanas metode ir l īdzvērtīga ESAO Test ēšanas nor ādījumiem 123 
(TG) (2006). 1-oktanola/ ūdens sadal ījuma koeficienta (P  OW ) vērtības līdz 
log P  OW 8,2 ir prec īzi noteiktas ar l ēnās maisīšanas metodi (1). T āpēc šī 
eksperiment ālā pieeja ir piem ērota izteikti hidrofobisku vielu P  OW tiešai 
noteikšanai.  
2. Citas metodes 1-oktanola/ ūdens sadal ījuma koeficienta (P  OW ) noteikšanai ir 
“kolbu krat īšanas metode” (2) un P  OW noteikšana p ēc apgriezt ās fāzes 
HPLC  aiztures dinamikas (3). “Kolbu krat īšanas metode” m ēdz radīt arte­
faktus, un t ā cēlonis ir oktanola mikropilienu non ākšana ūdens fāzē. Ja P  OW 
vērtības palielin ās, šo pilienu kl ātbūtne ūdens fāzē noved pie t ā, ka testē­
jamās vielas koncentr ācija ūdenī aizvien vair āk tiek nov ērtēta par augstu. 
Tāpēc to var izmantot tikai viel ām ar log P  OW < 4. Ar otro metodi, izman ­
tojot stabilus datus par tieši noteikt ām P  OW vērtībām, kalibrē sakarību starp  
HPLC  aiztures dinamiku un noteiktaj ām P  OW vērtībām. Agrāk projekta 
veidā bija pieejami ESAO nor ādījumi par joniz ējamu vielu 1-oktanola/ ūdens 
sadalījuma koeficientu noteikšanu (4), bet tos vairs neizmantos.  
3. Šī testēšanas metode ir izstr ādāta Nīderlandē. Šeit aprakst īto metožu preci ­
zitāte ir valid ēta un optimiz ēta ar starplaboratoriju sal īdzinošu test ēšanu 
veiktā validējošā pētījumā, kurā piedalījās 15 laboratorijas (5).  
SĀKOTNĒJI APSVĒRUMI  
Nozīme un izmantošana  
4. Inert ām organiskaj ām vielām ir konstat ētas ļoti būtiskas sakar ības starp 1- 
oktanola/ūdens sadal ījuma koeficientiem (P  OW ) un šo vielu bioakumul āciju 
zivīs. Turklāt ir pierādīts, ka P  OW korelē ar toksiskumu ziv īm, kā arī ar 
ķīmisko vielu sorbciju uz t ādām cietviel ām kā augsne un nogulumieži. Plašs 
pārskats par š īm sakarībām sniegts nor ādītajā avotā (6). 
5. Ir konstat ēts daudz daž ādu sakarību starp 1-oktanola/ ūdens sadal ījuma koefi ­
cientu un cit ām vielu īpašībām, kas attiecas uz vides toksikolo ģiju un 
ķīmiju. Rezult ātā 1-oktanola/ ūdens sadal ījuma koeficients ir k ļuvis par 
vienu no galvenajiem parametriem, nov ērtējot ķīmisko vielu rad īto risku 
videi, kā arī prognozējot ķīmisko vielu apriti vid ē. 
Tvērums  
6. Uzskata, ka l ēnās maisīšanas eksperiment ā no 1-oktanola pilieniem ūdens 
fāzē mazāk veidojas mikropilieni. Tas nov ērš ietekmi, ko rada test ējamās 
vielas molekulu piesaist īšanās šādiem pilieniem, un attiec īgi ūdens koncen ­
trācija netiek nov ērtēta pārāk augstu. T āpēc lēnās maisīšanas metode ir īpaši 
piemērota P  OW noteikšanai viel ām, kuru paredzam ā log P  OW vērtība ir 5 un 
augstāka un kur ām “kolbu krat īšanas metode” (2) var sniegt k ļūdainus 
rezultātus. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 161
 
DEFINĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
7. Vielas sadal ījuma koeficients starp ūdeni un lipofilu š ķīdinātāju (1-oktanolu) 
raksturo ķīmiskās vielas līdzsvara sadal ījumu starp ab ām fāzēm. Sadalījuma 
koeficientu starp ūdeni un 1-oktanolu (P  OW ) definē kā attiecību starp div ām 
testējamās vielas l īdzsvara koncentr ācijām – ar ūdeni piesātinātā 1-oktanol ā 
(C O ) un ar 1-oktanolu pies ātinātā ūdenī (C W ). 
P OW ¼ C O=C W 
Kā koncentr āciju attiec ība šis koeficients ir bezdimensijas lielums. Visbiež āk 
to izsaka k ā decimāllogaritmu (log P  OW ). P  OW ir atkarīgs no temperat ūras, 
un ziņojumā ietvertajos datos ir j ānorāda temperat ūra mērījumu laik ā. 
METODES PRINCIPS  
8. Lai noteiktu sadal ījuma koeficientu, ūdenim, 1-oktanolam un test ējamajai 
vielai ļauj sasniegt savstarp ēja līdzsvara st āvokli nemain īgā temperat ūrā. 
Pēc tam nosaka test ējamās vielas koncentr āciju abās fāzēs. 
9. Eksperiment ālās grūtības, kas kolbu krat īšanas test ā saistītas ar mikropilienu 
veidošanos, var samazin āt ar šeit ieteikto l ēnās maisīšanas testu. L ēnās 
maisīšanas test ā ūdenim, 1-oktanolam un test ējamajai vielai ļauj nostāvēties 
termostatējamā reaktorā ar maisītāju. Apmai ņu starp fāzēm paātrina ar mais ī­ 
šanu. Ar mais īšanu tiek nodrošin āta neliela turbulence, kas uzlabo 1-okta ­
nola un ūdens apmai ņu, novēršot mikropilienu veidošanos (1).  
TESTA PIEM ĒROJAMĪBA 
10. Tā kā citu vielu kl ātbūtne varētu ietekm ēt testējamās vielas aktivit ātes koefi­
cientu, test ējamā viela ir j ātestē kā tīra viela. 1-oktanola/ ūdens sadal ījuma 
testā ir jāizmanto viela ar tirdzniec ībā pieejamo augst āko tīrību. 
11. Šī metode piem ērojama tīrām vielām, kas nedisoci ējas vai neasoci ējas un 
kam nepiem īt būtiska starpf āžu aktivit āte. To var izmantot, lai noteiktu š ādu 
vielu un mais ījumu 1-oktanola/ ūdens sadal ījuma attiec ību. Ja metodi 
izmanto mais ījumiem, noteikt ās 1-oktanola/ ūdens sadal ījuma attiec ības ir 
atkarīgas no test ējamā maisījuma ķīmiskā sastāva un no izmantot ās ūdens 
fāzes elektrol ītu sastāva. Ar nosac ījumu, ka tiek veikti papildu pas ākumi, 
metodi var piem ērot arī savienojumiem, kas disoci ējas vai asoci ējas (12. 
punkts).  
12. Tā kā ūdenī un 1-oktanol ā, kas iesaist īti disociējošos vielu (piem ēram, orga ­
nisko skābju un fenolu, organisko b āzu un met ālorganisko vielu) 1-oktano ­
la/ūdens sadal ījumā, ir vairāki sadalījuma līdzsvari, 1-oktanola/ ūdens sada ­
lījuma attiec ība ir nosac ījuma konstante, kura ir liel ā mērā atkarīga no 
elektrolītu sastāva (7) (8). T āpēc 1-oktanola/ ūdens sadal ījuma attiec ības 
noteikšanai ir vajadz īgs, lai pH un elektrol ītu sastāvs testā tiktu regul ēts 
un arī norādīts ziņojumā. Šo sadal ījuma attiec ību izvērtēšanā jāizmanto 
ekspertu atzinumi. Izmantojot disoci ācijas konstantes(-šu) v ērtību, jāizraugās 
tādas piem ērotas pH v ērtības, lai sadal ījuma attiec ība tiktu noteikta katram 
jonizācijas stāvoklim. Test ējot metālorganiskos savienojumus, j āizmanto 
buferšķīdumi, kas nav kompleksveidot āji (8). Ņemot vērā esošās zināšanas 
par ūdens ķīmiju (kompleksu veidošan ās konstant ēm, disoci ācijas 
konstantēm), jāizraugās tādi eksperimenta apst ākļi, lai varētu aprēķināt testē­
jamās vielas sast āvu ūdens fāzē. Visos eksperimentos j ābūt vienādam jonu 
spēkam, ko pan āk, izmantojot fona elektrol ītu. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 162
 
13. Sarež ģījumi testā var rasties, ja tiek test ētas vielas ar zemu š ķīdību ūdenī vai 
augstu P  OW , jo tādā gadījumā koncentr ācijas ūdenī ir ļoti zemas un ir gr ūti 
tās precīzi noteikt. Š ī testēšanas metode sniedz nor ādījumus, kā risināt šo 
problēmu. 
INFORM ĀCIJA PAR TEST ĒJAMO VIELU  
14. Ķīmiskajiem rea ģentiem jābūt analītiski tīriem vai v ēl tīrākiem. Ieteicams 
lietot neiez īmētas testējamās vielas ar zin āmu ķīmisko sast āvu un, vēlams, 
vismaz 99 % t īrību vai radioakt īvi iezīmētas testējamās vielas ar zin āmu 
ķīmisko sast āvu un radio ķīmisko tīrību. Ja iez īmēšanai izmantoti izotopi 
ar īsu pussabrukšanas periodu, dati attiec īgi jākoriģē. Ja iezīmēšanai izman ­
toti izotopi ar īsu pussabrukšanas periodu, j āveic attiec īga korekcija. Izman ­
tojot iezīmētas testējamās vielas, j āizmanto attiec īgajai ķīmiskajai vielai 
specifiska anal ītiskā metode, lai nodrošin ātu, ka izm ērītā radioaktivit āte ir 
tieši saist īta ar testējamo vielu.  
15. Log P  OW vērtību var aptuveni apr ēķināt ar komerci āli pieejamu programma ­
tūru log P  OW aplēšanai vai ar ī pēc attiecības starp vielas š ķīdību vienā un 
otrā šķīdinātājā. 
16. Pirms veic l ēnās maisīšanas eksperimentu, lai noteiktu P  OW , par test ējamo 
vielu jābūt pieejamai š ādai inform ācijai:  
a) struktūrformula;  
b) piemērotas anal ītiskās metodes, ar ko var noteikt vielas koncentr āciju 
ūdenī un 1-oktanol ā; 
c) jonizējamu vielu disoci ācijas konstante(-es) (ESAO nor ādījumi 112 (9));  
d) šķīdība ūdenī (10);  
e) abiotisk ā hidrolīze (11);  
f) pilnīgā bionoārdāmība (12);  
g) tvaika spiediens (13).  
METODES APRAKSTS  
Aprīkojums un aparat ūra 
17. Vajadz īgs laboratorijas standartapr īkojums, it seviš ķi šāds: 
— ūdens fāzes maisīšanai izmantojamie magn ētiskie mais ītāji un ar teflonu 
pārklātie magnētiskie mais īšanas stien īši, 
— analītiskie instrumenti, kas piem ēroti testējamās vielas koncentr ācijas 
noteikšanai prognoz ētajās koncentr ācijās, 
— maisīšanas trauks ar kr ānu trauka apakš ā; atkarībā no testējamā savie­
nojuma log P  OW aplēsēm un kvalitat īvās noteikšanas robežas ( LOD ) 
jāapsver, vai, lai var ētu iegūt ķīmiskajai ekstrakcijai un anal īzei pietie ­
kamu daudzumu ūdens, nav j āizmanto reakcijas trauks, kuram ir t āda 
pati ģeometrisk ā forma un kura tilpums ir virs viena litra; tad var ēs iegūt 
augstākas vielu koncentr ācijas ūdens ekstrakt ā un tātad drošākus analī­
tiskās noteikšanas rezult ātus; 1. papildin ājumā sniegta tabula ar apl ēsēm 
par minim ālo vajadz īgo tilpumu, savienojuma  LOD , tā log P  OW un tā 
šķīdību ūdenī; tabulas pamat ā ir Pinsuwan et al . (14) sniegt ā log P  OW 
sakarība ar attiec ību starp š ķīdību oktanol ā un ūdenī: 
log P  OW ¼ 0; 88log SR þ 0; 41 ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 163
 
kur: 
SR ¼ S oct=S w (molārā koncentr ācija),  
un Lyman  (15) sniegt ā sakarība, pēc kuras prognoz ē šķīdību ūdenī; 
šķīdība ūdenī, kas apr ēķināta pēc 1. papildin ājumā dotā vienādojuma, 
jāuzskata par pirmo apl ēsi; jāatzīmē, ka lietot ājs šķīdību ūdenī var aplēst, 
brīvi izmantojot jebk ādu sakarību, ja tiek uzskat īts, ka tā labāk atspogu ļo 
sakarību starp hidrofobit āti un šķīdību; piem ēram, cietiem savienoju ­
miem šķīdības prognoz ēšanā ir ieteicams izmantot ar ī kušanas tempera ­
tūru; ja tiek izmantots p ārveidots vien ādojums, ir j āpārliecinās, ka vien ā­
dojums, p ēc kura rēķina šķīdību oktanol ā, joprojām ir derīgs; 2. papil ­
dinājumā ir dots shematisks z īmējums, kur ā attēlots stikla apvalk ā ievie­
tots maisīšanas trauks ar aptuvenu tilpumu viens litrs; 2. papildin ājumā 
attēlotā trauka izm ēru attiecības ir izrādījušās ļoti ērtas un būtu jāsaglabā 
arī tad, ja tiek izmantota citu izm ēru aparatūra, 
— būtiski ir tas, k ādā veidā lēnās maisīšanas test ā saglabā nemainīgu 
temperatūru. 
18. Traukiem j ābūt izgatavotiem no inerta materi āla, lai adsorbcija uz trauku 
virsmām būtu niecīga. 
Testējamo šķīdumu sagatavošana  
19. P  OW jānoteic, izmantojot 1-oktanolu ar augst āko komerci āli pieejamo t īrību 
(vismaz + 99 %). 1-oktanolu ieteicams att īrīt, izmantojot ekstrakciju ar 
skābi, bāzi un ūdeni un p ēc tam žāvēšanu. Papildus tam 1-oktanola att īrīšanā 
var izmantot destil āciju. Test ējamo vielu standartš ķīdumu sagatavošan ā ir 
jāizmanto att īrīts 1-oktanols. Ūdenim, ko izmanto P  OW noteikšan ā, jābūt 
destilētam stikla vai kvarca apar ātā vai iegūtam attīrīšanas sist ēmā, vai arī 
var izmantot ūdeni ar  HPLC  klases tīrību. Destil ēts ūdens ir jāfiltrē caur 
0,22 μm filtru, un ir j āizmanto ar ī tukšie paraugi, lai p ārliecinātos, ka 
koncentrētajos ekstraktos nav piemais ījumu, kas var ētu interfer ēt ar testē­
jamo vielu. Ja izmanto stikla š ķiedru filtru, tas j āsterilizē, vismaz tr īs stundas 
to karsējot 400 °C temperat ūrā. 
20. Pirms eksperimenta abus š ķīdinātājus savstarp ēji piesātina, pietiekami liel ā 
traukā tos līdzsvarojot. To izdara, divf āžu sistēmu divas dienas l ēni maisot.  
21. Attiec īgi izraugās testējamās vielas koncentr āciju, un vielu š ādā koncentr ā­
cijā izšķīdina 1-oktanol ā (kas pies ātināts ar ūdeni). Vielas š ķīdumiem 1- 
oktanolā un ūdenī jānosaka 1-oktanola/ ūdens sadal ījuma koeficients. T āpēc 
testējamās vielas koncentr ācija nedrīkst pārsniegt 70 % no t ās šķīdības ar 
maksimālo koncentr āciju 0,1 M jebkur ā no fāzēm (1). 1-oktanola š ķīdumos, 
ko izmanto eksperiment ā, nedrīkst būt neizšķīdušu suspend ētu testējamās 
cietvielas da ļiņu. 
22. Attiec īgu testējamās vielas daudzumu izš ķīdina 1-oktanol ā (kas pies ātināts ar 
ūdeni). Ja log P  OW aplēse pārsniedz 5, j āraugās, lai 1-oktanola š ķīdumos, ko 
izmanto eksperiment ā, nebūtu suspend ētu testējamās cietvielas da ļiņu. Šajā 
nolūkā ar ķīmiskām vielām, kam apl ēstā log P  OW vērtība ir > 5, r īkojas šādi: 
— testējamo vielu izš ķīdina 1-oktanol ā (kas pies ātināts ar ūdeni),  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 164
 
— šķīdumu nost ādina, līdz suspensija nogulsn ējas; nostādināšanas laik ā 
seko testējamās vielas koncentr ācijai,  
— kad 1-oktanola š ķīdumā mērītās koncentr ācijas ir stabiliz ējušās, pamat­ 
šķīdumu atš ķaida ar attiec īgu daudzumu 1-oktanola,  
— izmēra atšķaidītā pamatšķīduma koncentr āciju; ja izm ērītā koncentr ācija 
atbilst atš ķaidījumam, atš ķaidīto pamatš ķīdumu var izmantot noteikšanai 
pēc lēnās maisīšanas paņēmiena.  
Paraugu ekstrakcija un analiz ēšana  
23. Testējamās vielas analiz ēšanai jāizmanto valid ēta analītiskā metode. P ētnie­
kiem jāsniedz dati, kas pier āda, ka koncentr ācija gan ar ūdeni piesātinātā 1- 
oktanolā, gan arī ar 1-oktanolu pies ātinātā ūdens fāzē testa laik ā pārsniedz ar 
analītiskajās procedūrās izmantoto metodi saist īto kvantific ēšanas robežu. 
Gadījumos, kuros nepieciešams izmantot ekstrakcijas metodes, pirms ekspe ­
rimenta jānosaka test ējamās vielas anal ītiskā atgūstamība no ūdens fāzes un 
no 1-oktanola f āzes. Anal ītiskais sign āls jākoriģē pēc tukšiem paraugiem un 
jāraugās, lai nenotiek anal īta pārnese no parauga uz paraugu.  
24. Pirms anal īzes, visticam āk, būs jāveic ūdens fāzes ekstrakcija ar organisku 
šķīdinātāju, kā arī ekstrakta priekškoncentr ēšana, jo hidrofob ām testējamām 
vielām ūdens fāzē ir samērā zema koncentr ācija. Tā paša iemesla d ēļ ir 
jāsamazina iesp ējamās koncentr ācijas tukšajiem paraugiem. Šaj ā nolūkā ir 
jāizmanto š ķīdinātāji ar augstu t īrību, vislab āk šķīdinātāji, kas paredz ēti 
vielu atlieku anal īzei. Turkl āt, strādājot ar iepriekš r ūpīgi sagatavotiem 
(piemēram, ar š ķīdinātājiem mazg ātiem vai augst ā temperat ūrā karsētiem) 
stikla priekšmetiem, viegl āk ir izvair īties no pies ārņojuma izplat īšanās. 
25. Gaid āmās log P  OW vērtības aplēsi var ieg ūt ar aplēšanas programmu vai p ēc 
ekspertu v ērtējuma. Ja š ī vērtība ir augst āka par 6, r ūpīgi jākontrolē korek­
cijas pēc tukšajiem paraugiem un anal īta iespējamā pārnese. Tāpat, ja log 
P OW aplēse pārsniedz 6, atg ūstamības koriģēšanā obligāti jāizmanto k āds 
surogātstandarts, lai var ētu sasniegt augstus priekškoncentr ēšanas koefi ­
cientus. Komerci āli pieejamas vair ākas P  OW aplēšanas 
datorprogrammas (  1 ), piemēram, Clog P  (16),  KOWWIN  (17),  ProLogP  
(18) un  ACD log P  (19). Apl ēšanas pieeju apraksti atrodami avotos, kas 
norādīti atsaucēs (20–22).  
26. To, k ādās kvantific ēšanas robež ās (LOQ ) iespējams noteikt test ējamas vielas 
daudzumu 1-oktanol ā un ūdenī, novērtē, izmantojot atz ītas metodes. Ar 
metodi saist īto kvantific ēšanas robežu aptuveni var noteikt k ā to koncentr ā­
ciju ūdenī vai 1-oktanol ā, kurai sign āla un trokš ņa attiecība ir 10. J āizraugās 
piemērota ekstrakcijas un priekškoncentr ēšanas metode, k ā arī jānosaka 
analītiskā atgūstamība. Lai anal ītiskajā noteikšan ā iegūtu vajadz īgā lieluma 
signālu, izraug ās piemērotu priekškoncentr ēšanas koeficientu.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 165  
( 1 ) Šī informācija ir sniegta tikai lietot āju ērtībām. Ja iesp ējams pier ādīt, ka tādus pašus 
rezultātus nodrošina k ādas citas datorprogrammas, kas l īdzvērtīgas minētajām, var 
izmantot ar ī tās.
 27. Pamatojoties uz anal ītiskās metodes parametriem un gaid āmajām koncentr ā­
cijas vērtībām, aptuveni nosaka, cik liels paraugs vajadz īgs, lai prec īzi 
noteiktu savienojuma koncentr āciju. Nedr īkst izmantot t ādus ūdens 
paraugus, kas ir p ārāk mazi, lai ieg ūtu pietiekamu anal ītisko sign ālu. 
Tāpat jāizvairās no pārāk lielu ūdens paraugu izmantošanas, jo tad ūdens 
varētu pietrūkt minim ālajam nepieciešamajam anal īžu skaitam (n = 5). 1. 
papildinājumā ir norādīts parauga minim ālais tilpums atkar ībā no trauka 
tilpuma, test ējamās vielas  LOD  un testējamās vielas š ķīdības. 
28. Testējamo vielu kvantific ē, mērījumu rezult ātus salīdzinot ar attiec īgajam 
savienojumam atbilstoš ām kalibr ēšanas līknēm. Iekav ās aiz analiz ēto 
paraugu koncentr ācijām jānorāda standartu koncentr ācijas.  
29. Tādu testējamo vielu š ķīdumi, kur ām log P  OW aplēse ir augst āka par 6, 
pirms ekstrakcijas j āpastiprina, tiem pievienojot surog ātstandartu, lai re ģis­
trētu zudumus, kas rodas ekstrakcijas un ūdens paraugu priekškoncentr ē­ 
šanas laik ā. Lai var ētu precīzi koriģēt atgūstamību, surog ātstandartiem 
jābūt ar tādām pašām vai ļoti līdzīgām īpašībām kā testējamajai vielai. 
Šajā nolūkā vēlams izmantot ar stabiliem izotopiem iez īmētus attiec īgo 
vielu analogus (piem ēram, deiter ētus vai ar  13 C iezīmētus). Ja analogus, 
kas iezīmēti ar stabiliem izotopiem, t. i.,  13 C vai  2 H, nav iesp ējams izmantot, 
ar drošiem literat ūras datiem j āparāda, ka surog ātstandarta fizik ālķīmiskās 
īpašības ir ļoti līdzīgas testējamās vielas īpašībām. Ūdens fāzes šķidruma–­ 
šķidruma ekstrakcijas laik ā var veidoties emulsijas. T ās var samazin āt, 
pievienojot s āli un līdz nākamajai dienai nost ādinot. Zi ņojumā jānorāda 
paraugu ekstrakcijai un priekškoncentr ēšanai izmantot ās metodes.  
30. No 1-oktanola f āzes iegūtos paraugus pirms anal īzes, ja nepieciešams, var 
atšķaidīt ar piem ērotu šķīdinātāju. Turkl āt vielām, kurām konstat ēta liela 
atgūstamības izkliede (relat īvā standartnovirze > 10 %), atg ūstamības korek ­
cijai ieteicams izmantot surog ātstandartus.  
31. Ziņojumā jāsniedz sīka inform ācija par izmantoto anal ītisko metodi. Taj ā 
jāietver ziņas par ekstrakcijas metodi, priekškoncentr ēšanas un atš ķaidījuma 
koeficientiem, instrumentu parametriem, kalibr ēšanas procesu, kalibr ēšanas 
diapazonu, test ējamās vielas anal ītisko atgūstamību no ūdens fāzes, atgūsta­
mības korekcijai izmantotajiem surog ātstandartiem, tukšo paraugu v ērtībām, 
kā arī noteikšanas un kvantific ēšanas robež ām. 
Testa veikšana  
Optimālā 1-oktanola/ ūdens tilpuma attiec ība 
32. Izvēloties ūdens un 1-oktanola tilpumus, j āņem vērā vielas  LOQ  1-oktanol ā 
un ūdenī, ūdens paraugiem izmantotie priekškoncentr ēšanas koeficienti, 
ņemto 1-oktanola un ūdens fāzes paraugu tilpumi, k ā arī gaidāmās koncen­
trācijas. 1-oktanola tilpums l ēnās maisīšanas sist ēmā eksperimentam j āiz­
vēlas tāds, lai 1-oktanola sl ānis būtu pietiekami biezs (> 0,5 cm) un lai 1- 
oktanola f āzē paraugus var ētu ņemt, to nesajaucot.  
33. Parasti f āžu attiecība, ko izmanto, test ējot savienojumus, kuriem log P  OW ir 
4,5 un augst āks, ir 20 l īdz 50 ml 1-oktanola un 950 l īdz 980 ml ūdens viena 
litra trauk ā. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 166
 
Testēšanas apst ākļi 
34. Testēšanas laik ā reakcijas trauku termostat ē, temperat ūras svārstības sama ­
zinot līdz mazāk nekā 1 °C. Noteikšana j āveic 25 °C temperat ūrā. 
35. Eksperiment ālā sistēma jāaizsargā no dienasgaismas, test ēšanu izdarot tumš ā 
telpā vai arī reakcijas trauku p ārklājot ar alum īnija foliju.  
36. Eksperiments j āveic no putek ļiem tīrā vidē (ciktāl tas iesp ējams).  
37. 1-oktanola un ūdens sistēmu maisa, l īdz iestājies līdzsvars. Ievadeksperi ­
mentā līdzsvarošan ās perioda ilgumu nov ērtē, veicot lēnās maisīšanas ekspe ­
rimentu, kur ā periodiski ņem ūdens un 1-oktanola paraugus. Starp paraugu 
ņemšanas reiz ēm jābūt vismaz piec ām stundām. 
38. Katru P  OW skaitlisko v ērtību nosaka p ēc vismaz triju neatkar īgu lēnās maisī­ 
šanas eksperimentu rezult ātiem.  
Līdzsvara iest āšanās laika noteikšana  
39. Pieņem, ka līdzsvars ir sasniegts, kad 1-oktanola/ ūdens koncentr āciju attie­
cības regresija pret laiku četros laika punktos veido l īniju, kuras sl īpums ar 
ticamības līmeni 0,05 b ūtiski neatš ķiras no nulles. Minim ālais līdzsvarošan ās 
laiks, pēc kura var s ākt paraugu ņemšanu, ir viena diena. Parasti viel ām, 
kuru log P  OW aplēse ir zem āka par 5, paraugu ņemšanu var veikt otraj ā un 
trešajā dienā. Hidrofobisk ākiem savienojumiem l īdzsvarošanas laiku var 
nākties pagarin āt. Savienojumam ar log P  OW 8,23 (dekahlorobifenols) l īdz­
svarošanai pietika ar 144 stund ām. Līdzsvaru nov ērtē, paraugus no t ā paša 
trauka ņemot atkārtoti.  
Eksperimenta s ākšana  
40. Eksperimenta s ākumā reakcijas trauku uzpilda ar ūdeni, kas pies ātināts ar 1- 
oktanolu. J āatvēl pietiekams laiks, lai sasniegtu termostat ā iestatīto tempe­
ratūru. 
41. Reakcijas trauka saturam uzman īgi pievieno v ēlamo daudzumu test ējamās 
vielas (kas izš ķīdināta vajadz īgajā daudzum ā ar ūdeni pies ātināta 1-okta ­
nola). Šis ir ļoti atbildīgs testa posms, jo ir j āizvairās no abu f āžu turbulentas 
sajaukšan ās. Šajā nolūkā 1-oktanola f āzi var lēnām iepilin āt ar pipeti, t ās 
galu vēršot pret eksperimenta trauka sienu tuvu ūdens virsmai. Š ķidrums 
noplūdīs pa stikla sienu un izveidos pl ēvi virs ūdens fāzes. Nedr īkst 1- 
oktanolu dekant ēt tieši kolb ā; 1-oktanola pilieni nedr īkst krist tieši ūdenī. 
42. Mais īšanu sākot, mais īšanas ātrums jāpalielina pak āpeniski. Ja mais ītāja 
motoru nav iesp ējams attiec īgi regulēt, varbūt jāizmanto transformators. 
Maisīšanas ātrums jāiestata tā, lai robežš ķirtnē starp ūdeni un 1-oktanolu 
rastos 0,5 l īdz 2,5 cm dzi ļš virpulis. Mais īšanas ātrums ir j āsamazina, ja 
virpuļa dziļums pārsniedz 2,5 cm; pret ējā gadījumā ūdens fāzē no 1-okta ­
nola pilieniem var izveidoties mikropilieni, kas noved pie test ējamas vielas 
koncentrācijas ūdenī pārvērtēšanas. Ņemot vērā validācijas pētījumu rezul ­
tātus, kas ieg ūti starplaboratoriju sal īdzinošās testēšanas programm ā (5), 
ieteicamais maksim ālais maisīšanas ātrums ir 2,5 cm. Tas ir kompromiss: 
maisot ar š ādu ātrumu, fāžu līdzsvars iest ājas pietiekami ātri, 1-oktanola 
mikropilieniem veidojoties ierobežoti.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 167
 
Parauga ņemšana un parauga apstr āde 
43. Pirms paraugu ņemšanas mais ītājs jāizslēdz un jānogaida, l īdz apstājas 
šķidrumu kust ība. Kad paraugu ņemšana pabeigta, mais ītāju atkal l ēnām 
palaiž, kā aprakstīts iepriekš, un tad mais īšanas ātrumu pak āpeniski palie ­
lina. 
44. Ūdens fāzes paraugu ņem no kr āna reakcijas trauka apakš ā. Pirms tam no 
krāna izlaiž ūdens “mirušo” tilpumu (kas 2. papildin ājumā attēlotajam 
traukam ir apm ēram 5 ml). Ūdens krānā netiek mais īts un tādēļ nav līdz­
svarā ar pārējo šķidrumu. Re ģistrē paraugu tilpumu un raug ās, lai izlaistaj ā 
ūdenī esošās testējamās vielas daudzums tiktu ņemts vērā masas bilanc ē. 
Iztvaikošanas zudumi iesp ējami jāsamazina, ļaujot ūdenim mier īgi plūst tādā 
dalāmajā piltuvē, lai neizjuktu ūdens/1-oktanola sl ānis. 
45. 1-oktanola paraugus ieg ūst, ar 100 mikrolitru š ļirci, kas izgatavota no stikla 
un metāla, ievelkot nelielu alikvotu (apm. 100 μl) no 1-oktanola sl āņa. 
Jārīkojas rūpīgi, lai neizjauktu f āžu robeža. Ņemtā parauga tilpumu re ģistrē. 
Ar nelielu alikvotu pietiek, jo 1-oktanola paraugu atš ķaidīs. 
46. Jāizvairās no nevajadz īgas paraugu p ārnešanas. T āpēc parauga tilpums j āno­
saka gravimetriski. Ūdens paraugiem tas izdar āms, ūdens paraugu ņemot 
dalāmajā piltuvē, kurā jau iepild īts vajadzīgais daudzums š ķīdinātāja. 
DATI UN ZI ŅOJUMU SAGATAVOŠANA  
47. Saska ņā ar šo test ēšanas metodi P  OW nosaka, ar p ētāmo savienojumu iden ­
tiskos apst ākļos veicot tr īs lēnās maisīšanas eksperimentus (tr īs eksperimen ­
tālas vienības). Regresijai, ko izmanto l īdzsvara ieg ūšanas pier ādīšanai, jābūt 
balstītai uz vismaz četru C  O /C W noteikšanu rezult ātiem secīgos laikos. T ādē­
jādi ir iesp ējams aprēķināt dispersiju k ā katrā eksperimenta vien ībā iegūtās 
vidējās vērtības nenoteikt ības mēru. 
48. P  OW var raksturot ar katrai eksperimenta vien ībai iegūto datu dispersiju. Šo 
informāciju izmanto, lai apr ēķinātu P  OW kā atsevišķu eksperimenta vien ību 
rezultātu vidējo svērto vērtību. Šajā nolūkā izsvēršanai izmanto eksperimen ­
tālo vienību rezultātu dispersijas apgriezto v ērtību. Tādējādi dati ar liel ām 
svārstībām (ko izsaka k ā dispersiju) un t ātad mazāku ticam ību mazāk 
ietekmē rezultātu nekā dati ar nelielu dispersiju.  
49. Analo ģiski aprēķina svērto standartnovirzi. T ā raksturo P  OW mērījuma atkār­
tojamību. Maza sv ērtā standartnovirze nor āda, ka P  OW noteikšanas rezult ā­
tiem ir laba atk ārtojamība vienā laboratorij ā. Datu form āla statistisk ā 
apstrāde ir aprakst īta turpmāk tekstā. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 168
 
Rezultātu apstrāde 
Līdzsvara sasniegšanas pier ādīšana  
50. Testējamās vielas koncentr āciju 1-oktanol ā un ūdenī attiecības logaritmu 
(log (C  O /C w )) aprēķina katram paraugu ņemšanas laikam. Ķīmiskā līdzsvara 
sasniegšanu demonstr ē ar šīs attiecības un laika sakar ības grafiku. Š ā grafika 
plato, ko nosaka vismaz p ēc četriem sec īgiem laika punktiem, nor āda, ka 
līdzsvars ir sasniegts un ka savienojums ir patieš ām izšķīdis 1-oktanol ā. Ja tā 
nav, tests j āturpina, līdz četri secīgi laika punkti veido l īniju, kuras sl īpums 
ar ticamības līmeni 0,05 b ūtiski neatš ķiras no nulles, nor ādot, ka log C  o /C w 
nav atkar īgs no laika.  
Log P  OW aprēķināšana  
51. Eksperiment ālās vienības log P  OW vērtību aprēķina kā vidējo svērto log 
C o /C w vērtību tai log C  o /C w un laika sakar ības grafika da ļai, kurā ir pierādīts 
fāžu līdzsvars. Vid ējo svērto vērtību aprēķina, datus izsverot p ēc dispersijas 
apgrieztās vērtības, lai datu ietekme uz gal īgo rezult ātu būtu apgriezti 
proporcion āla datu nenoteikt ībai. 
Vidējais log P  OW 
52. Dažādu eksperiment ālo vienību vidējo log P  OW aprēķina kā vidējo vērtību 
no atseviš ķu eksperiment ālo vienību rezultātiem, kas izsv ērti pēc to attiec ī­
gajām dispersij ām. 
Aprēķinus veic p ēc formulas:  
log P  OW ;Av ¼ ðΣw i Ü log P  OW ;i Þ Ü ðΣw i Þ –1 
kur: 
log P  OW,i = i-tās eksperiment ālās vienības log P  OW vērtība; 
log P  OW,Av  = individu ālā log P  OW vidējā svērtā vērtība; 
w i = statistiskais svars, ko pieš ķir i-tās eksperiment ālās vienības 
log P  OW vērtībai. 
Log P  OW,i dispersijas apgriezto lielumu izmanto k ā w  i 
(w i ¼ varðlog P  OW ;i Þ –1 ). 
53. Log P  OW vidējās vērtības kļūdu aprēķina kā log C  o /C w atkārtojamību, ko 
laikā pēc fāžu līdzsvara sasniegšanas nosaka individu ālajām eksperimenta 
vienībām. To izsaka k ā log P  OW,Av  (σ log Pow,Av  ) svērto standartnovirzi, kas 
savukārt ir ar log P  OW,Av  saistītās kļūdas mērs. Svērto standartnovirzi no 
svērtās dispersijas (var  log Pow,Av  ) var aprēķināt šādi: 
var log Pow ;Av ¼ ðΣw i Ü ðlog P  OW ;i Ä log P  OW ;Av Þ 2 Þ Ü ðΣw i Ü ðn Ä 1ÞÞ –1 
σ log Pow ;Av ¼ ðvar log Pow ;Av Þ 0;5 
Ar n apz īmē eksperiment ālo vienību skaitu.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 169
 
Testēšanas ziņojums  
54. Testēšanas ziņojumā jāsniedz šāda inform ācija: 
Testējamā viela:  
— ikdienas nosaukums, ķīmiskais nosaukums,  CAS  numurs, strukt ūrfor­
mula (nor ādot iezīmēto vietu, ja lieto radioakt īvi iezīmētu vielu) un 
attiecīgās fizikālķīmiskās īpašības (sk. 17. punktu),  
— testējamās vielas t īrība (piemais ījumi),  
— iezīmētu ķīmisko vielu iez īmes tīrība un mol ārā aktivitāte (kur piem ēro­
jams),  
— log P  ow provizorisk ā aplēse un tās iegūšanai izmantot ā metode.  
Testēšanas apst ākļi: 
— pētījumu norises datumi,  
— temperat ūra eksperimenta laik ā, 
— 1-oktanola un ūdens tilpums testa s ākumā, 
— ņemto 1-oktanola un ūdens paraugu tilpumi,  
— testa traukos palikuš ā 1-oktanola un ūdens tilpumi,  
— izmantoto testa trauku un mais īšanas apst ākļu apraksts (mais īšanas stie ­
nīša un testa trauka forma, virpu ļa augstums mm un, ja iesp ējams, 
maisīšanas ātrums),  
— analītiskā metode, kas izmantota, lai noteiktu test ējamo vielu, un ar 
metodi saist ītā kvantific ēšanas robeža,  
— paraugu ņemšanas laiki,  
— ūdens fāzes pH un izmantotie buferš ķīdumi, ja jonus veidojoš ām mole­
kulām pH tiek kori ģēts, 
— atkārtojumu skaits.  
Rezultāti: 
— izmantoto anal ītisko metožu atk ārtojamība un jut ība, 
— noteikt ā testējamās vielas koncentr ācija 1-oktanol ā un ūdenī atkarībā no 
laika,  
— masas bilances demonstr ācija, 
— temperat ūra un standartnovirze vai ar ī temperat ūras diapazons testa laik ā, 
— koncentr āciju attiec ības regresija attiec ībā pret laiku,  
— log P  ow,Av  vidējā vērtība un tās standartk ļūda, 
— rezult ātu iztirzājums un interpret ācija, ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 170
 
— neapstr ādātu reprezentat īvas analīzes skaitlisko datu piem ēri (visi neap ­
strādātie izejdati j āuzglabā saskaņā ar labas laboratoriju prakses standar ­
tiem), arī attiecībā uz surog ātstandartu atg ūstamību, kalibr ēšanas punktu 
skaits (kop ā ar kalibr ēšanas līknes korel ācijas koeficienta krit ērijiem) un 
kvalitātes nodrošin āšanas / kvalit ātes kontroles rezult āti, 
— ja pieejams: noteikšanas proced ūras validēšanas ziņojums (jānorāda ar 
atsauci).  
LITERAT ŪRA 
(1) De Bruijn JHM, Busser F, Seinen W, Hermens J. (1989). Determination of 
octanol/water partition coefficients with the “slow-stirring” method. 
Environ. Toxicol. Chem. 8: 499-512.  
(2) Šā pielikuma A.8. noda ļa “Sadalījuma koeficients”.  
(3) Šā pielikuma A.8. noda ļa “Sadalījuma koeficients”.  
(4) OECD (2000). OECD Draft Guideline for the Testing of Chemicals: 122 
Partition Coefficient (n-Octanol/Water): pH-Metric Method for Ionisable 
Substances. Paris.  
(5) Tolls J (2002). Partition Coefficient 1-Octanol/Water (Pow) Slow-Stirring 
Method for Highly Hydrophobic Chemicals, Validation Report. RIVM 
contract-Nrs 602730 M/602700/01.  
(6) Boethling RS, Mackay D (eds.) (2000). Handbook of property estimation 
methods for chemicals. Lewis Publishers Boca Raton, FL, USA.  
(7) Schwarzenbach RP, Gschwend PM, Imboden DM (1993). Environmental 
Organic Chemistry. Wiley, New York, NY.  
(8) Arnold CG, Widenhaupt A, David MM, Müller SR, Haderlein SB, Schwar ­
zenbach RP (1997). Aqueous speciation and 1-octanol-water partitioning of tributyl- and triphenyltin: effect of pH and ion composition.  Environ. Sci. 
Technol.  31: 2596-2602.
 
(9) OECD (1981) OECD Guidelines for the Testing of Chemicals: 112 Disso ­
ciation Constants in Water. Paris.  
(10) Šā pielikuma A.6. noda ļa “Šķīdība ūdenī”. 
(11) Šā pielikuma C.7. noda ļa “Noārdīšanās – abiotiska no ārdīšanās hidrolīze 
atkarībā no pH”.  
(12) Šā pielikuma C.4. noda ļa – II–VII da ļa (A–F metode) “Vieglas biono ārdī­ 
šanās spējas noteikšana”.  
(13) Šā pielikuma A.4. noda ļa “Tvaika spiediens”.  
(14) Pinsuwan S, Li A and Yalkowsky S.H. (1995). Correlation of octanol/water 
solubility ratios and partition coefficients,  J. Chem. Eng. Data.  40: 623- 
626. 
(15) Lyman WJ (1990). Solubility in water. In: Handbook of Chemical Property 
Estimation Methods: Environmental Behavior of Organic Compounds, Lyman WJ, Reehl WF, Rosenblatt DH, Eds. American Chemical Society, Washington, DC, 2-1 to 2-52.
 
(16) Leo A, Weininger D (1989). Medchem Software Manual. Daylight 
Chemical Information Systems, Irvine, CA.  
(17) Meylan W (1993). SRC-LOGKOW for Windows. SRC, Syracuse, N.Y.  
(18) Compudrug L (1992). ProLogP. Compudrug, Ltd, Budapest.  
(19) ACD. ACD logP; Advanced Chemistry Development: Toronto, Ontario 
M5H 3V9, Canada, 2001.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 171
 
(20) Lyman WJ (1990). Octanol/water partition coefficient. In Lyman WJ, 
Reehl WF, Rosenblatt DH, eds,  Handbook of chemical property estimation , 
American Chemical Society, Washington, D.C.  
(21) Rekker RF, de Kort HM (1979). The hydrophobic fragmental constant: An 
extension to a 1 000 data point set.  Eur. J. Med. Chem. Chim. Ther.  14: 
479-488.  
(22) Jübermann O (1958). Houben-Weyl, ed,  Methoden der Organischen 
Chemie : 386-390.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 172
 
1. papildin ājums  
Rēķintabula minim ālo ūdens daudzumu apr ēķināšanai, kuri vajadz īgi, lai 
ūdens fāzē noteiktu test ējamās vielas ar daž ādām log p  ow vērtībām 
Pieņēmumi:  
— atseviš ķu alikvotu maksim ālais daudzums = 10 % no kop ējā daudzuma; 5 
alikvotas = 50 % no kop ējā daudzuma,  
— testejamovielukoncentracija  ¼ 0; 7 Ü škidibajebkurafaze; zem āku koncentr ā­
ciju gadījumā būtu vajadz īgi lielāki daudzumi,  
— LOD  noteikšan ā izmantotais daudzums = 100 ml,  
— log P  ow attiecībā pret log S  w un log P  ow attiecībā pret SR (S  oct /S w ) pamatoti 
parāda ar test ējamām vielām saistītās sakarības. 
S w noteikšana  
log P  ow Vienādojums log S  w S w (mg/l)  
4 ð –Þ0; 922 Ü log P  ow þ 4; 184 0,496 3,133E+00 
4,5 ð –Þ0; 922 Ü log P  ow þ 4; 184 0,035 1,084E+00 
5 ð –Þ0; 922 Ü log P  ow þ 4; 184 –0,426 3,750E-01 
5,5 ð –Þ0; 922 Ü log P  ow þ 4; 184 –0,887 1,297E-01 
6 ð –Þ0; 922 Ü log P  ow þ 4; 184 –1,348 4,487E-02 
6,5 ð –Þ0; 922 Ü log P  ow þ 4; 184 –1,809 1,552E-02 
7 ð –Þ0; 922 Ü log P  ow þ 4; 184 –2,270 5,370E-03 
7,5 ð –Þ0; 922 Ü log P  ow þ 4; 184 –2,731 1,858E-03 
8 ð –Þ0; 922 Ü log P  ow þ 4; 184 –3,192 6,427E-04  
S oct noteikšana  
log P  ow Vienādojums S  okt. (mg/l)  
4 log P  ow ¼ 0; 88log SR þ 0; 41 3,763E+04 
4,5 log P  ow ¼ 0; 88log SR þ 0; 42 4,816E+04 
5 log P  ow ¼ 0; 88log SR þ 0; 43 6,165E+04 
5,5 log P  ow ¼ 0; 88log SR þ 0; 44 7,890E+04 
6 log P  ow ¼ 0; 88log SR þ 0; 45 1,010E+05 
6,5 log P  ow ¼ 0; 88log SR þ 0; 46 1,293E+05 
7 log P  ow ¼ 0; 88log SR þ 0; 47 1,654E+05 
7,5 log P  ow ¼ 0; 88log SR þ 0; 48 2,117E+05 
8 log P  ow ¼ 0; 88log SR þ 0; 49 2,710E+05  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 173
 
Testējamās vielas 
kopējā masa 
(mg) Masa  okt. /masa  ūdens Masa  H2O 
(mg) Konc.  H2O 
(mg/l) Masa  okt. 
(mg) Konc.  okt. 
(mg/l)  
1 319 526 2,5017 2,6333 1 317 26 333 
1 686 1 664 1,0127 1,0660 1 685 33 709 2 158 5 263 0,4099 0,4315 2 157 43 149 2 762 16 644 0,1659 0,1747 2 762 55 230 
3 535 52 632 0,0672 0,0707 3 535 70 691 
4 524 1664 36 0,0272 0,0286 4 524 90 480 5 790 5263 16 0,0110 0,0116 5 790 115 807 7 411 1 664 357 0,0045 0,0047 7 411 148 223 9 486 5 263 158 0,0018 0,0019 9 486 189 713
 
Vērtību aprēķināšana  
Minimālais daudzums, kas vajadz īgs H  2 O fāzē katrā LOD  koncentr ācijā 
log K  ow LOD (mikrogrami/l) → 0,001 0,01 0,10 1,00 10  
4 0,04 0,38 3,80 38 380 
4,5 0,09 0,94 9,38 94 938 
5 0,23 2,32 23,18 232 2 318 
5,5 0,57 5,73 57,26 573 5 726 
6 1,41 14,15 141 1 415 14 146 
6,5 3,50 34,95 350 3 495 34 950 
7 8,64 86,35 864 8 635 86 351 
7,5 21,33 213 2 133 21 335 213 346 
8 52,71 527 5 271 52 711 527 111 
Daudzums, ko 
izmanto  
LOD  (I) 0,1 
Aprēķinu atslēga 
Veido < 10 % no ūdens fāzes kopējā daudzuma, 1 litra l īdzsvarošanas trauks.  
Veido < 10 % no ūdens fāzes kopējā daudzuma, 2 litru l īdzsvarošanas trauks.  
Veido < 10 % no ūdens fāzes kopējā daudzuma, 5 litru l īdzsvarošanas trauks.  
Veido < 10 % no ūdens fāzes kopējā daudzuma, 10 litru l īdzsvarošanas trauks.  
Pārsniedz 10 % pat no 10 litru l īdzsvarošanas trauka.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 174
 
Vajadzīgo daudzumu p ārskats atkar ībā no šķīdības ūdenī un Log P  ow 
Minimālais daudzums, kas vajadz īgs H  2 O fāzē katrā LOD  koncentr ācijā (ml)  
log P  ow S w (mg/l)  LOD (mikrogrami/l) → 0,001 0,01 0,10 1,00 10  
4 10 0,01 0,12 1,19 11,90 118,99 
5 0,02 0,24 2,38 23,80 237,97 3 0,04 0,40 3,97 39,66 396,62 1 0,12 1,19 11,90 118,99 1 189,86 
4,5 5 0,02 0,20 2,03 20,34 203,37 
2 0,05 0,51 5,08 50,84 508,42 
1 0,10 1,02 10,17 101,68 1 016,83 
0,5 0,20 2,03 20,34 203,37 2 033,67 
5 1 0,09 0,87 8,69 86,90 869,01 
0,5 0,17 1,74 17,38 173,80 1 738,02 
0,375 0,23 2,32 23,18 231,75 2 317,53 
0,2 0,43 4,35 43,45 434,51 4 345,05 
5,5 0,4 0,19 1,86 18,57 185,68 1 856,79 
0,2 0,37 3,71 37,14 371,36 3 713,59 0,1 0,74 7,43 74,27 742,72 7 427,17 
0,05 1,49 14,85 148,54 1 485,43 14 854,35 
6 0,1 0,63 6,35 63,48 634,80 6 347,95 
0,05 1,27 12,70 126,96 1 269,59 12 695,91 
0,025 2,54 25,39 253,92 2 539,18 25 391,82 
0,0125 5,08 50,78 507,84 5 078,36 50 783,64 
6,5 0,025 2,17 21,70 217,02 2 170,25 21 702,46 
0,0125 4,34 43,40 434,05 4 340,49 43 404,93 
0,006 9,04 90,43 904,27 9 042,69 90 426,93 
0,003 18,09 180,85 1 808,54 18 085,39 180 853,86 
7 0,006 7,73 77,29 772,89 7 728,85 77 288,50 
0,003 15,46 154,58 1 545,77 15 457,70 154 577,01 
0,0015 23,19 231,87 2 318,66 23 186,55 231 865,51 
0,001 46,37 463,73 4 637,31 46 373,10 463 731,03 
7,5 0,002 19,82 198,18 1 981,77 19 817,73 198 177,33 
0,001 39,64 396,35 3 963,55 39 635,47 396 354,66 
0,0005 79,27 792,71 7 927,09 79 270,93 792 709,32
 ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 175
 
log P  ow S w (mg/l)  LOD (mikrogrami/l) → 0,001 0,01 0,10 1,00 10  
0,00025 158,54 1 585,42 15 854,19 158 541,86 1 585 418,63 
8 0,001 33,88 338,77 3 387,68 33 876,77 338 767,72 
0,0005 67,75 677,54 6 775,35 67 753,54 677 535,44 
0,00025 135,51 1 355,07 13 550,71 135 507,09 1 355 070,89 
0,000125 271,01 2 710,14 27 101,42 271 014,18 2 710 141,77 
Daudzums, ko izmanto  
LOD  (I) 0,1 
2. papildin ājums  
Stikla apvalk ā ietverts test ēšanas trauks, ko izmanto P  ow eksperiment ālai 
noteikšanai p ēc lēnās maisīšanas metodes
  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 176
 
B DAĻA: TOKSICIT ĀTES UN CITU IETEKMJU UZ VESEL ĪBU 
NOTEIKŠANAS METODES  
SATURS 
VISPĀRĪGS IEVADS 
B.1.a AK ŪTAIS PEROR ĀLAIS TOKSISKUMS – FIKS ĒTĀS DEVAS 
METODE 
B.1.b AK ŪTS PEROR ĀLS TOKSISKUMS – AK ŪTA TOKSISKUMA 
KLASES METODE 
B.2. AK ŪTĀ INHALĀCIJAS TOKSICIT ĀTE 
B.3. AK ŪTA TOKSICIT ĀTE (ĀDAS) 
B.4. AK ŪTS TOKSISKUMS – KAIRIN ĀJUMS/KOD ĪGA IEDAR ­
BĪBA UZ ĀDU 
B.5. AK ŪTS TOKSISKUMS – KAIRIN ĀJUMS/KOD ĪGA IEDAR ­
BĪBA UZ AC ĪM 
B.6. ĀDAS SENSIBILIZ ĀCIJA 
B.7. ATK ĀRTOTAS DEVAS 28 DIENU OR ĀLĀS TOKSICIT ĀTES 
PĒTĪJUMS AR GRAUZ ĒJIEM 
B.8. SUBAK ŪTĀ INHALĀCIJAS TOKSICIT ĀTE: 28 DIENU P ĒTĪ­
JUMS 
B.9. ATK ĀRTOTĀS DEVAS (28 DIENU) TOKSICIT ĀTE (ĀDAS) 
B.10. MUTAGENIT ĀTE – Z ĪDĪTĀJU HROMOSOMU IZMAI ŅU 
TESTS  IN VITRO  
B.11. MUTAGENIT ĀTE – Z ĪDĪTĀJU KAULU SMADZE ŅU 
HROMOSOMU IZMAI ŅU TESTS  IN VIVO  
B.12. MUTAGENIT ĀTE – Z ĪDĪTĀJU ERITROC ĪTU MIKROKO ­
DOLU TESTS  IN VIVO  
B.13./14. MUTAGENIT ĀTE – BAKT ĒRIJU REVERS ĀS MUTĀCIJAS 
B.15. MUTAGENIT ĀTES NOTEIKŠANA KOP Ā AR KANCEROGE ­
NITĀTES PRIEKŠNOV ĒRTĒJUMU G ĒNU MUT ĀCIJAS  
SACCHAROMYCES CEREVISIAE  ŠŪNĀS 
B.16. MITOTISK Ā REKOMBIN ĀCIJA –  SACCHAROMYCES CERE ­
VISIAE  ŠŪNĀS 
B.17. MUTAGENIT ĀTE – Z ĪDĪTĀJU ŠŪNU GĒNU MUT ĀCIJU 
TESTS  IN VITRO  
B.18. DNS BOJ ĀJUMI UN TO REPAR ĀCIJA – DNS ĀRPUSFĀZES 
SINTĒZE – ZĪDĪTĀJU ŠŪNAS  IN VITRO  
B.19. M ĀSHROMAT ĪDU APMAI ŅAS NOTEIKŠANA  IN VITRO  
B.20. AR DZIMUMU SAIST ĪTO RECES ĪVO LET ĀLO MUT ĀCIJU 
NOTEIKŠANA ( DROSOPHILA MELANOGASTER ) ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 177
 
B.21. Z ĪDĪTĀJU ŠŪNU TRANSFORM ĀCIJA  IN VITRO  
B.22. DOMINANTO LET ĀĻU NOTEIKŠANA GRAUZ ĒJIEM 
B.23. Z ĪDĪTĀJU SPERMATOGON ĀLO HROMOSOMU IZMAI ŅU 
TESTS 
B.24. PE ĻU PLANKUMAIN ĪBAS TESTS 
B.25. P ĀRMANTOJAMO TRANSLOK ĀCIJU NOTEIKŠANA PEL ĒM 
B.26. SUBHRONISK ĀS ORĀLĀS TOKSICIT ĀTES TESTS – 
ATKĀRTOTO DEVU 90 DIENU OR ĀLĀS TOKSICIT ĀTES 
PĒTĪJUMS AR GRAUZ ĒJIEM 
B.27. SUBHRONISK ĀS ORĀLĀS TOKSICIT ĀTES TESTS – 
ATKĀRTOTO DEVU 90 DIENU OR ĀLĀS TOKSICIT ĀTES 
PĒTĪJUMS AR DZ ĪVNIEKIEM, KAS NAV GRAUZ ĒJI 
B.28. SUBHRONISK ĀS TOKSICIT ĀTES NOTEIKŠANA P ĒC 
ĀRĪGAS APLIK ĀCIJAS – ATK ĀRTOTA ĀRĪGA APLIK ĀCIJA 
GRAUZĒJIEM (90 DIENAS) 
B.29. SUBHRONISK Ā INHAL ĀCIJAS TOKSICIT ĀTE: 90 DIENU 
PĒTĪJUMS 
B.30. HRONISK ĀS TOKSICIT ĀTES PĒTĪJUMI 
B.31. PRENAT ĀLĀS ONTOĢENĒZES TOKSICIT ĀTES PĒTĪJUMS 
B.32. KANCEROGENIT ĀTES PĒTĪJUMI 
B.33. APVIENOTIE HRONISK ĀS TOKSICIT ĀTES UN KANCERO ­
GENITĀTES PĒTĪJUMI 
B.34. TOKSICIT ĀTES IETEKME UZ VIENAS PAAUDZES REPRO ­
DUKTĪVO FUNKCIJU 
B.35. DIVU PAAUDŽU REPRODUKT ĪVĀS TOKSICIT ĀTES PĒTĪ­
JUMS 
B.36. TOKSIKOKIN ĒTIKA 
B.37. FOSFORORGANISKO VIELU AIZKAV ĒTĀ NEIROTOKSICI ­
TĀTE PĒC AKŪTAS IEDARB ĪBAS 
B.38. FOSFORORGANISKO VIELU AIZKAV ĒTĀS NEIROTOKSI ­
CITĀTES 28 DIENU VAIR ĀKKĀRTĒJAS DEVAS P ĒTĪJUMS 
B.39. NEPROGRAMM ĒTAS DNS SINT ĒZES (UDS) TESTS AR 
ZĪDĪTĀJU AKNU Š ŪNĀM IN VIVO  
B.40.  IN VITRO  ĀDAS EROZIJA: TRANSKUT ĀNĀS ELEKTRISK ĀS 
PRETEST ĪBAS (TEP) TESTS 
B.40.a A ĀDAS EROZIJAS  IN VITRO  TESTS: CILV ĒKA ĀDAS 
MODEĻA TESTS  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 178
 
B.41. FOTOTOKSICIT ĀTES IN VITRO 3T3 NRU  TESTS 
B.42. ĀDAS SENSIBILIZ ĀCIJA: LOK ĀLO LIMFMEZGLU NOTEIK ­ 
ŠANA ( LLNA ) 
B.43. ŽURKU NEIROTOKSICIT ĀTES PĒTĪJUMS 
B.44. ABSORBCIJA ĀDĀ: IN VIVO  METODE 
B.45. ABSORBCIJA ĀDĀ: IN VITRO  METODE 
B.46. ĀDAS KAIRIN ĀJUMA NOTEIKŠANA AR CILV ĒKA 
EPIDERMAS REKONSTRUKCIJAS MODE ĻA IN VITRO  
TESTU 
B.47. LIELLOPU RADZENES DU ĻĶOŠANĀS UN CAURLAID ĪBAS 
TESTĒŠANAS METODE NOPIETNUS ACU BOJ ĀJUMUS VAI 
NOPIETNU KAIRIN ĀJUMU IZRAIS ĪTĀJU VIELU IDENTIFI ­
CĒŠANAI 
B.48. IZOL ĒTAS VISTAS ACS TEST ĒŠANAS METODE 
NOPIETNUS ACU BOJ ĀJUMUS VAI NOPIETNU KAIRIN Ā­
JUMU IZRAIS ĪTĀJU VIELU IDENTIFIC ĒŠANAI 
B.49.  IN VITRO  ZĪDĪTĀJU ŠŪNU MIKROKODOLU TESTS 
B.50. ĀDAS SENSIBILIZ ĀCIJA: LOK ĀLO LIMFMEZGLU NOTEIK ­ 
ŠANA (LLNA:DA) 
B.51. ĀDAS SENSIBILIZ ĀCIJA: LOK ĀLO LIMFMEZGLU NOTEIK ­ 
ŠANA (LLNA:BrdU-ELISA)  
▼M4 
B.52. AK ŪTĀ INHALĀCIJAS TOKSICIT ĀTE: AKŪTĀS TOKSICI ­
TĀTES KLASES METODE  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 179
 
VISPĀRĪGS IEVADS  
A. TESTA VIELAS RAKSTUROJUMS  
Pirms toksicit ātes pētījuma uzs ākšanas ir j ābūt zināmai testa vielas 
uzbūvei, iekļaujot galvenos piemais ījumus, un t ās attiecīgajām fizi­
kāli ķīmiskajām īpašībām, iekļaujot stabilit āti. 
Testa vielas fizik āli ķīmiskās īpašības sniedz svar īgu inform āciju, lai 
izvēlētos ievadīšanas veidu, katra konkr ēta pētījuma plānu un veidu, 
kā rīkoties ar testa vielu un k ā to glabāt. 
Pirms pētījuma uzs ākšanas jāizveido anal ītiskā metode testa vielas 
kvantitatīvai un kvalitat īvai noteikšanai (ja iesp ējams, iek ļaujot 
galvenos piemais ījumus) doz ēšanas vid ē un biolo ģiskajā materiālā. 
Visa inform ācija, kas attiecas uz testa vielas identifik āciju, fizik āli 
ķīmiskajām īpašībām, tīrību un iztur ēšanos, ir j āiekļauj testa zi ņo­
jumā. 
B. DZ ĪVNIEKU KOPŠANA  
Toksicitātes testos b ūtiski svar īga ir stingra vides apst ākļu kontrole 
un pareiza dz īvnieku kopšanas tehnika.  
i) Turēšanas apst ākļi 
Vides apst ākļiem eksperimenta dz īvnieku telp ās vai iežogojumos ir 
jābūt testa dz īvniekiem piem ērotiem. Žurk ām, pelēm un jūrascū­
ciņām piemēroti apstākļi ir telpas temperat ūra 22  o C ± 3  o C ar 
relatīvo mitrumu 30 l īdz 70 %; trušiem temperat ūrai jābūt 20  o C ± 
3 o C ar relat īvo mitrumu 30 l īdz 70 %.  
Dažas eksperimenta metodes ir īpaši jutīgas pret temperat ūras 
ietekmi, un t ādos gadījumos datus par attiec īgajiem apst ākļiem 
iekļauj testa metodes aprakst ā. Visos toksisko ietekmju p ētījumos 
temperatūra un mitrums ir j ākontrolē, jāreģistrē un jāiekļauj pētījuma 
galaziņojumā. 
Apgaismojumam j ābūt mākslīgam, secība ir 12 stundas gaismas, 12 
stundas tumsas. S īkas ziņas par apgaismojuma apst ākļiem ir jāre­ 
ģistrē un jāiekļauj pētījuma galazi ņojumā. 
Ja metodē nav noteikts cit ādi, dzīvniekus var tur ēt atsevišķi vai turēt 
būros neliel ās viena dzimuma grup ās; turot grup ās, vienā būri 
nedrīkst ievietot vair āk par pieciem dz īvniekiem.  
Ziņojumos par eksperimentiem ar dz īvniekiem ir svar īgi norādīt 
izmantoto b ūros turēšanas veidu un katr ā būrī ievietoto dz īvnieku 
skaitu gan ķīmiskās vielas iedarb ības laikā, gan arī katrā turpmākajā 
novērošanas laikposm ā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 180
 
ii) Barošanas apst ākļi 
Diētai ir jāatbilst vis ām testējamās sugas vajadz ībām attiecībā uz 
barību. Ja testa vielas dz īvniekiem ievada ar di ētu, uzturv ērtība var 
samazināties vielas un di ētas sastāvdaļas savstarp ējā iedarbībā. Šādas 
reakcijas iesp ēja ir jāņem vērā, interpret ējot testu rezult ātus. Var 
izmantot parast ās laboratorijas di ētas ar neierobežotu dzeram ā 
ūdens pieg ādi. Diētas izvēli var ietekm ēt vajadzība nodrošin āt piemē­
rotu testa vielas piejaukšanu, ja vielu ievada ar šo metodi.  
Diētas piesārņotāji, par kuriem ir zin āms, ka tie ietekm ē toksicitāti, 
nedrīkst būt klāt iedarbīgās koncentr ācijās. 
C. ALTERNAT ĪVA TEST ĒŠANA  
Eiropas Savien ības zinātniskais m ērķis ir izveidot un apstiprin āt 
alternatīvas metodes, kas var sniegt to pašu inform ācijas līmeni kā 
pašreizējie testi ar dz īvniekiem, bet kas izmanto maz āk dzīvnieku, 
izraisa maz āk ciešanu vai piln īgi izvairās izmantot dz īvniekus.  
Tādas metodes, kad t ās kļūst pieejamas, j āņem vērā, kur vien iesp ē­
jams, lai raksturotu b īstamību un izdar ītu piemītošās bīstamības 
klasifikāciju un mar ķēšanu.  
D. NOV ĒRTĒŠANA UN INTERPRET ĀCIJA  
Novērtējot un interpret ējot testus, ir j āņem vērā ierobežojumi, k ādā 
mērā pētījumus ar dz īvniekiem un  in vitro  pētījumus var tieši ekstra ­
polēt uz cilvēku, un tādēļ pierādījumus par kait īgu ietekmi uz cilv ē­
kiem, ja pier ādījumi ir pieejami, var izmantot test ēšanas rezult ātu 
apstiprināšanai.  
E. LITERAT ŪRAS NOR ĀDES  
Vairums šo metožu ir izveidotas ESAO test ēšanas pamatnost ādņu 
programmas satvar ā, un tās ir jāveic atbilst īgi Labas laboratorijas 
prakses principiem, lai iesp ējami plaši nodrošin ātu “datu savstarp ējo 
atzīšanu”.  
Papildu inform ācija ir atrodama ESAO pamatnost ādnēs un citur 
publicētā attiecīgā literatūrā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 181
 
B.1.a  AKŪTAIS PEROR ĀLAIS TOKSISKUMS – FIKS ĒTĀS DEVAS 
METODE  
1. METODE  
Šī testēšanas metode ir l īdzvērtīga ESAO 420 (2001) vadl īnijā 
noteiktajai metodei.  
1.1. IEVADS  
Akūtā toksiskuma nov ērtēšanas tradicion ālajās metodēs par beigu 
punktu izmanto dz īvnieku nobeigšanos. Jaunu pieeju ak ūtā toksi­
skuma noteikšanai, kuras pamat ā ir vairāku fiksētu devu ievad īšana, 
1984. gad ā ieteica Britu Toksikolo ģijas biedr ība (1). Saska ņā ar šo 
pieeju izvair ās par beigu punktu izmantot dz īvnieku nobeigšanos, t ās 
vietā novērojot vairāku fiksētu devu toksiskuma paz īmes. Pēc Apvie­
notajā Karalistē (2) un starptautiski (3)  in vivo  veiktajiem valid ācijas 
pētījumiem š ī procedūra 1992. gad ā tika pieņemta par testa metodi. 
Tādējādi, izmantojot matem ātiskos mode ļus, fiksēto devu proced ūras 
statistiskie raksturlielumi v ēlāk tika nov ērtēti vairākos pētījumos (4) 
(5) (6). Model ēšanas pētījumi un  in vivo  pētījumi uzskat āmi parādī­
juši, ka proced ūra ir reproduc ējama, tai j āizmanto maz āk dzīvnieku, 
izraisa maz āk ciešanu nek ā tradicion ālās metodes un nodrošina 
iespējas novērtēt vielas l īdzvērtīgā veidā kā ar citām akūtā toksi­
skuma testa metod ēm. 
Norādījumi par katr ā konkrētā gadījumā piemērotāko testa metodi 
atrodami pamatnost ādnēs par ak ūtā perorālā toksiskuma test ēšanu 
Guidance Document on Acute Oral Toxicity Testing  (7). Šajās pa­
matnostādnēs ir arī papildu inform ācija par testa metodes B.1.a veik ­ 
šanu un p ēc tās iegūto rezultātu interpret āciju. 
Saskaņā ar metodes principu galvenajos p ētījumos izmanto tikai 
mēreni toksiskas devas un j āizvairās lietot tādas devas, kur ām varētu 
būt letāla iedarbība. Tāpat nav jāievada devas, par kur ām ir zināms, 
ka tās izraisa izteiktas s āpju un briesmu saj ūtas kodīgo vai stipri 
kairinošo īpašību dēļ. Bojā ejoši dz īvnieki, k ā arī dzīvnieki, kas 
acīm redzami cieš s āpes vai p ārdzīvo stipru un ilgstošu briesmu 
sajūtu, ir hum āni jānonāvē, un, interpret ējot testa rezult ātus, tie 
jāņem vērā tieši tāpat kā testos nobeigušies dz īvnieki. Krit ēriji, pēc 
kuriem pie ņem lēmumu non āvēt bojā ejošus dz īvniekus vai dz īv­
niekus, kuriem ir smagas ciešanas, k ā arī norādījumi par paredzamu 
vai neizb ēgamu nobeigšanos nor ādīti citās pamatnost ādnēs (8).  
Metode sniedz inform āciju par b īstamajām īpašībām un dod iesp ējas 
novērtēt un klasific ēt vielas ar ak ūti toksisku iedarb ību saskaņā ar 
Vispārējo saskaņoto ķīmisko vielu klasifik ācijas sistēmu (VSS) (9).  
Pirms uzs ākt pētījumus, test ēšanas laboratorijai j āņem vērā visa par 
testējamo vielu pieejam ā informācija. Pie š ādas inform ācijas pieder 
tās identifik ācija un ķīmiskā struktūra, fizikāli ķīmiskās īpašības, citu  
in vitro  vai in vivo  veikto testu rezult āti, toksikolo ģiskie dati par 
struktūras ziņā saistītām vielām, vielas paredzamo(-ajiem) izmanto ­ 
šanas veidu(-iem). Š ī informācija ir vajadz īga, lai nodrošin ātu, ka 
testi tiek veikti cilv ēku veselības aizsardz ībai piem ērotā veidā un 
tiek pareizi izraudz īta sākotnējā deva.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 182
 
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Akūts perorāls toksiskums : attiecas uz to kait īgo iedarb ību, kāda ir 
24 stundu laik ā pēc vienas vai vair āku vielas devu ievad īšanas caur 
muti.  
Aizkavēta nāve: ir tad, ja dz īvnieks 48 stundu laik ā nav nobeidzies 
vai neizb ēgami nav g ājis bojā, bet krīt vēlāk 14 dienu nov ērošanas 
perioda laik ā. 
Deva : ievadītās testējamās vielas daudzums. Devu izsaka test ējamās 
vielas svara veid ā uz testa dz īvnieka svara vien ību (piem ēram, 
mg/kg).  
Izteikts toksiskums : ir visp ārīgs termins, ar ko raksturo ac īm 
redzamas toksiskas iedarb ības pazīmes pēc testējamo vielu ievad ī­ 
šanas (piem ēram, skat īt izmantot ās literatūras sarakst ā (3)), un 
nākamās lielākās devas iedarb ībā var sagaid īt izmēģinājuma dzīv­
nieku liel ākās daļas nobeigšanos, izraisot stipras s āpes vai smagas 
un ilgstošas ciešanas (krit ēriji noteikti  Humane Endpoints Guidance 
Document  (8)).  
VSS: Vispārējā saskaņotā ķīmisko vielu un mais ījumu klasifik ācijas 
sistēma. Kop īgs ESAO (cilv ēku veselības un vides aizsardz ība), 
ANO Bīstamo kravu p ārvadājumu ekspertu komitejas (fizik āli ķīmis­
kās īpašības) un  ILO  – Starptautisk ās Darba organiz ācijas (kait īguma 
paziņošana) – pas ākums, ko koordin ē Ķīmisko vielu drošas apsaim ­
niekošanas starporganiz āciju programma ( IOMC ). 
Neizbēgama nāve ir, ja miršana vai n āves iestāšanās sagaidāma 
pirms nākamā plānotā novērojumu laika. Paz īmes, kas liecina par 
šā stāvokļa iestāšanos grauz ējiem var b ūt konvulsijas, gul ēšana uz 
sāniem vai augšp ēdus un dreb ēšana. (Sīkāk skatīt Humane Endpoint 
Guidance Document  (8).)  
LD 50 (vidējā letālā deva) : statistiski noteikta vielas deva, kas, 
ievadot peror āli, var izrais īt 50 % dz īvnieku nobeigšanos. LD  50 
vērtību izsaka k ā testējamās vielas svaru uz testa dz īvnieka svara 
vienību (mg/kg).  
Robeždeva  attiecas uz devas augš ējo ierobežojumu test ā (2 000 vai 
5 000 mg/kg).  
Mirstošs : atrašanās stāvoklī, kad mirst vai nav iesp ēju izdzīvot, arī 
saņemot ārstēšanu. (Sīkāk skatīt Humane Endpoint Guidance Docu ­
ment  (8).)  
Prognozējama nāve: klīniskās pazīmes, kas liecina par n āves iestā­ 
šanos pēc zināma laika, nesagaidot eksperimenta pl ānotās beigas, 
piemēram – nesp ēja sasniegt ūdeni vai bar ību. (Sīkāk skatīt Humane 
Endpoint Guidance Document  (8).)  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 183
 
1.3. TESTA METODES PRINCIPS  
Viena dzimuma dz īvnieku grup ām dod pak āpeniski palielin ātas 
fiksētas devas 5, 50, 300 un 2 000 mg/kg (iz ņēmuma gad ījumos 
var izmantot papildu fiks ētu devu 5 000 mg/kg, skat īt 1.6.2. punktu). 
Sākotnējās devas līmeni izraug ās pēc devu diapazona p ētījumiem k ā 
devu, kas var izrais īt toksiskas iedarb ības pazīmes, bet kas nav stipri 
toksiska un neizraisa nobeigšanos. Kl īniskās pazīmes un st āvokļi, kas 
saistīti ar sāpēm, ciešan ām un neizb ēgamu nāvi, sīki aprakst īti ESAO 
pamatnost ādnēs (8). Atkar ībā no toksiskuma paz īmēm vai mirst ības 
papildu dz īvnieku grup ām var ievad īt par to augst ākas vai zem ākas 
fiksētas devas. Šo proced ūru turpina, l īdz fiksētā deva izraisa 
izteiktas toksiskuma paz īmes, tiek konstat ēts ne vair āk kā viens 
nobeigšan ās gadījums, augst ākajai devai netiek konstat ētas toksiskas 
iedarbības pazīmes vai notiek nobeigšan ās zemākās devas iedarb ībā. 
1.4. TESTA METODES APRAKSTS  
1.4.1.  Dz īvnieku sugu izv ēle 
Ieteicamākā grauzēju suga ir žurkas, kaut ar ī var izmanot citas grau ­
zēju sugas. Parasti izmanto sieviš ķā dzimuma īpatņus (7). Tas t āpēc, 
ka parasto LD  50 testu literat ūras pārskati liecina, ka abu dzimumu 
jutība daudz neatš ķiras, taču gadījumos, kad t ā ir atšķirīga, sieviš ķā 
dzimuma īpatņi ir nedaudz jut īgāki (10). Tom ēr, ja dati par strukt ūras 
ziņā līdzvērtīgu vielu toksikolo ģiskajām un toksikokin ētiskajām 
īpašībām liecina, ka uz test ējamās vielas iedarb ību tēviņi varētu 
būt jutīgāki, testi j āveic ar v īrišķā dzimuma īpatņiem. Ja testus 
veic ar vīrišķā dzimuma īpatņiem, tas ir j āpamato.  
Jāizmanto jauni, veseli, pieauguši parasti izmantojamo laboratorijas 
līniju dzīvnieki. M ātītes nedrīkst būt iepriekš dzemd ējušas vai 
grūsnas. Visiem testa dz īvniekiem test ēšanas sākumā jābūt 8 līdz 
12 nedēļas veciem, un to svaram j ābūt ± 20 % no testiem iepriekš 
izmantoto dz īvnieku vid ējā svara.  
1.4.2.  Tur ēšanas un barošanas nosac ījumi  
Telpā, kurā tur izm ēģinājumu dzīvniekus, j ābūt 22  o C (± 3  o C) 
temperatūrai. Lai gan, iz ņemot telpu uzkopšanas laiku, relat īvajam 
mitrumam j ābūt vismaz 30 % un v ēlams ne vair āk kā 70 %, tas 
jāuztur 50–60 % robež ās. Apgaismojumam j ābūt mākslīgam, secība 
ir 12 stundas gaismas, 12 stundas tumsas. Var izmantot parasto laboratorijas bar ību ar neierobežotu dzeram ā ūdens pieg ādi. Dzīv­
niekus būros var tur ēt grupās atbilstoši devai, bet to skaits vien ā 
būrī nedrīkst apgrūtināt katra dz īvnieka nov ērošanu.
 
1.4.3.  Dz īvnieku sagatavošana  
Veselus, pieaugušus, jaunus dz īvniekus izv ēlas izlases veid ā, marķē 
individuālai identific ēšanai un tur b ūros vismaz piecas dienas pirms 
devu ievad īšanas sākuma, lai aklimatiz ētu laboratorijas apst ākļiem. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 184
 
1.4.4.  Devu sagatavošana  
Parasti test ējamās vielas j āievada vis ām pārbaudāmajām devām 
vienādā tilpumā, mainot ievad āmā preparāta koncentr āciju. Taču, ja 
jātestē galaprodukts, kas ir š ķidrums vai mais ījums, vielas b īstamības 
novērtēšanai tā var būt jāizmanto neatš ķaidītā testējamās vielas 
veidā, t. i., ar nemain īgu koncentr āciju, un t ā ir arī dažu reglamen ­
tējošo iestāžu prasība. Jebkur ā gadījumā nedrīkst pārsniegt ieva ­
dāmās devas maksim ālo tilpumu. Maksim ālais šķidruma tilpums, 
ko vienā paņēmienā var ievad īt, ir atkar īgs no testa dz īvnieka 
lieluma. Grauz ējiem šis tilpums parasti nedr īkst pārsniegt 1ml/100 g 
ķermeņa svara; tom ēr ūdens šķīdumu gad ījumā var ievad īt līdz 2 ml/­
100 g ķermeņa svara. Ņemot vērā ievadāmā preparāta sastāvu, 
vienmēr, kad iesp ējams, ieteicams izmantot š ķīdumu/suspensiju/ ­
emulsiju ūdenī, ja ne, tad š ķīdumu/suspensiju/emulsiju e ļļā 
(piemēram, kukur ūzas eļļā) un tikai p ēc tam šķīdumu citos nes ējos. 
Ja par nes ēju neizmanto ūdeni, jānoskaidro t ā toksikolo ģiskās 
īpašības. Ja nav datu par prepar āta pietiekamu stabilit āti visā tā 
lietošanas laik ā, devas jāsagatavo neilgi pirms ievad īšanas.  
1.5. PROCED ŪRA 
1.5.1.  Devu ievad īšana  
Testējamo vielu dz īvniekiem ievada vien ā devā, mākslīgi barojot, 
izmantojot ku ņģa zondi vai piem ērotu intub ācijas kanulu. Ja k ādu 
apstākļu dēļ ievadīt vienā devā nav iesp ējams, to var dot maz ākās 
daļās laika posm ā, kas nep ārsniedz 24 stundas.  
Pirms ievad īšanas dz īvniekus nedr īkst barot (piem ēram, žurkas 
pārstāj barot iepriekš ējā dienā, dodot tikai dzert ūdeni; peles nebaro 
3–4 stundas iepriekš, dodot dzert tikai ūdeni). Pirms ievada test ējamo 
vielu pēc nebarošanas perioda, dz īvnieki ir j ānosver. P ēc testējamās 
vielas ievad īšanas žurkas var nebarot v ēl 3–4 stundas, bet peles – 
1–2 stundas. Ja devu ievada pa da ļām ilgākā laika posm ā, var būt 
nepieciešams dz īvniekiem dot bar ību un ūdeni atkar ībā no šā laika 
posma ilguma.  
1.5.2.  Devu diapazona p ētījums  
Devu diapazona p ētījuma mērķis ir noteikt galvenaj ā pētījumā 
izmantojamo s ākotnējo devu. Test ējamo vielu atseviš ķiem dzīvnie­
kiem ievada p ēc 1. papildin ājumā noteiktaj ām diagramm ām. Devu 
diapazona p ētījumu beidz, kad var pie ņemt lēmumu par galvenaj ā 
pētījumā izmantojamo s ākotnējo devu (vai kad pie maz ākās fiksētās 
devas tiek konstat ēta dzīvnieku nobeigšan ās). 
Devu diapazona p ētījumam attiec ībā uz sākotnējo devu izraug ās no 
fiksēto līmeņu devām 5, 50, 300 un 2 000 mg/kg to devu, kurai 
paredzams izteikts toksiskums, par ko, iesp ējams, ir pier ādījumi 
par tās pašas vielas vai strukt ūras ziņā līdzvērtīgu vielu  in vitro  un 
in vivo  testu rezult ātiem. Ja š ādas inform ācijas nav, par s ākotnējo 
devu izmanto 300 mg/kg.  
Katram dz īvniekam vielas ievad īšanas starplaikam j ābūt vismaz 24 
stundām. Visi dz īvnieki jānovēro vismaz 14 dienas.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 185
 
Augšējo devu 5 000 mg/kg var izmantot tikai iz ņēmuma gad ījumos, 
kad tā ir pamatota ar īpašām reglament ējošām prasībām (skatīt 3. 
papildinājumu). Pamatojoties ar dz īvnieku labtur ības apsvērumiem 
nav ieteicams test ēt dzīvniekus ar VSS 5. kategorijas dev ām 
(2 000–5 000 mg/kg), un t ās jātestē tikai tādos gadījumos, kad ir 
lielas iesp ējas, ka š ādu testu rezult āti ir ļoti nepieciešami cilv ēku 
vai dzīvnieku vesel ības vai vides aizsardz ībai. 
Gadījumos, kad devu diapazona p ētījumā nobeidzas dz īvnieks, 
kuram pārbaudīta mazākās fiksētās devas (5 mg/kg) iedarb ība, parasti 
pētījumu izbeidz un attiec īgo vielu klasific ē VSS 1. kategorij ā (kā 
norādīts 1. papildin ājumā). Tomēr, ja ir nepieciešams prec īzāks klasi­
fikācijas apstiprin ājums, papildus var veikt š ādu fakultat īvu proce­
dūru. 5 mg/kg devu ievada v ēl otram dz īvniekam. Ja ar ī šis otrs 
dzīvnieks nobeidzas, VSS 1. kategorija tiek apstiprin āta un pētījumi 
nekavējoties jāizbeidz. Ja šis otrais dz īvnieks nenobeidzas, 5 mg/kg 
devu ievada v ēl ne vairāk kā trijiem dz īvniekiem. T ā kā ir augsts 
mirstības risks, iev ērojot labtur ības apsvērumus, šiem dz īvniekiem 
devu ievada noteikt ā secībā. Starplaikam, p ēc kāda vielu ievada 
nākamajam dz īvniekam, ir j ābūt pietiekami ilgam, lai var ētu 
konstatēt, ka iepriekš ējais dzīvnieks var ētu izdzīvot. Ja tiek konsta ­
tēts otrs boj āejas gadījums, devu ievad īšanas noteikto sec ību neka­
vējoties pārtrauc un deva nevienam dz īvniekam vair āk nav ievad āma. 
Pēc otrā bojāejas gadījuma (neatkar īgi no dzīvnieku skaita, ar kuriem 
izdarīti testi test ēšanas izbeigšanas laik ā) tiek noteikts A rezult āts 
(divi vai vair āki bojāejas gadījumi) un tiek iev ērots 2. papildin ājumā 
noteiktais klasifik ācijas noteikums par 5 mg/kg fiks ēto devu (1. 
kategorija, ja ir divi vai vair āki bojāejas gadījumi, vai 2. kategorija, 
ja tiek konstat ēts ne vair āk kā viens boj āejas gadījums). Turkl āt 4. 
papildinājumā ir norādījumi par klasifik āciju ES sist ēmā līdz laikam, 
kamēr tiek ieviesta jaun ā VSS sist ēma. 
1.5.3.  Galvenais p ētījums  
1.5.3.1.  Dzīvnieku skaits un devu l īmeņi 
Lēmumi, kas j āpieņem pēc testiem ar s ākotnējo devu, ir nor ādīti 
diagramm ās 2. papildin ājumā. Jāpieņem kāds no trijiem l ēmumiem 
– testēšanu pārtraukt un pieš ķirt atbilstošu b īstamības klasi, veikt 
testus ar augst āko fiksēto devu vai ar ī ar zemāko fiksēto devu. 
Tomēr, pamatojoties uz apsv ērumiem, kas saist īti ar dzīvnieku 
aizsardzību, nav j ātestē devu līmenis, kas devu diapazona p ētījumā 
ir izraisījis dzīvnieku nobeigšanos (skat īt 2. papildin ājumu). Līdzši­
nējā pieredze liecina, ka ticam ākais sākotnējās devas testu rezult āts ir 
tāds, ka vielu iesp ējams klasific ēt bez jebk ādiem papildu testiem.  
Katra līmeņa devu test ēšanai parasti izmanto pavisam piecus viena 
dzimuma dz īvniekus. Šo piecu dz īvnieku grupu izv ēlas, izmantojot 
vienu dzīvnieku no devu diapazona p ētījuma, kam ievad īta izraudz ītā 
līmeņa deva, un papildus v ēl četrus dzīvniekus (iz ņemot gad ījumus, 
kad galvenaj ā pētījumā izmantotais devu l īmenis nav bijis iek ļauts 
devu diapazona p ētījumā, taču parasti t ā nav).  
Vielas ievad īšanas reižu starplaiku katram devu l īmenim nosaka 
atkarībā no toksiskuma paz īmju parādīšanās, ilguma un smaguma. 
Vielas nākamās devas ievad īšana ir jāatliek līdz laikam, kam ēr rodas 
pārliecība par iepriekš devu sa ņēmušo dzīvnieku izdz īvošanu. Ja 
vajadzīgs, lai nov ērotu aizkav ētu toksisko iedarb ību, ieteicams 
ievērot trīs līdz četru dienu starplaiku katrai devu l īmeņa ievadīšanai. 
Starplaiku var kori ģēt pēc vajadzības, piem ēram, gad ījumos, kad 
atbildes reakcija uz vielas iedarb ību nav p ārliecinoša.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 186
 
Ja tiek pie ņemts lēmums izmantot augst āko fiksēto devu 5 000 
mg/kg, j āievēro 3. papildin ājumā noteiktā procedūra (skatīt arī 
1.6.2. punktu).  
1.5.3.2.  Pieļaujamības tests  
Pieļaujamības testu galvenok ārt izmanto gad ījumos, kad eksperi ­
menta veic ēja rīcībā ir inform ācija, kas liecina, ka vielai, iesp ējams, 
nav toksiskas iedarb ības, t. i., t ā ir toksiska tikai dev ās, kas ierobe ­ 
žotas ar reglament ējošām pieļaujamības devām. Inform āciju par 
testējamās vielas toksiskumu var ieg ūt pēc testu datiem ar l īdzīgiem 
maisījumiem vai produktiem, ņemot vērā identitāti un to komponentu 
īpatsvaru, kuru toksiskums ir zin āms. Šādās situācijās, kad nav infor ­
mācijas par toksiskumu vai t ā ir nepietiekama, vai ar ī sagaidāms, ka 
testējamā viela var ētu būt toksiska, ir j āveic galvenais tests.  
Izmantojot parasto proced ūru, devu diapazona p ētījuma sākotnējo 
devu 2 000 mg/kg (vai iz ņēmuma gad ījumā 5 000 mg/kg) ievada 
papildu četriem dz īvniekiem, ko izmanto pie ļaujamības testam 
saskaņā ar šiem nor ādījumiem.  
1.6. NOV ĒROJUMI  
Pēc ievadīšanas pirmo 30 min ūšu laikā dzīvniekus individu āli novēro 
vismaz vienreiz, pirmo 24 stundu laik ā periodiski, īpašu uzman ību 
veltot pirmaj ām četrām stundām un pēc tam reizi dien ā, pavisam 14 
dienas, iz ņemot gad ījumus, kad tie g ājuši bojā vai pētījumi jāizbeidz, 
dzīvnieku labtur ības apsvērumu dēļ tos hum āni nonāvējot. Tomēr 
novērošanas ilgums nav stingri j ānosaka. Tas j ānosaka p ēc toksi­
skuma reakcij ām, to par ādīšanās laika un atvese ļošanās ilguma, un 
tādēļ novērojumu ilgumu var pagarin āt, ja ir vajadz īgs. Laiki, kad 
parādās un izzūd toksiskuma paz īmes, ir svar īgi, īpaši, ja t ām ir 
tendence aizkav ēties (11). Visus nov ērojumus regul āri reģistrē, par 
katru dzīvnieku izdarot individu ālus reģistrus.  
Ja dzīvnieki turpina uzr ādīt toksiskas iedarb ības pazīmes, ir vajadz īgi 
papildu nov ērojumi. Nov ērojot dzīvniekus, j āpievērš uzman ība 
izmaiņām, kas skar to ādu un apmatojumu, acis un g ļotādas, kā arī 
elpošanas org ānus, asinsriti, ve ģetatīvo un centr ālo nervu sist ēmu, 
somatomotoriku un uzved ības reakcijas. Uzman ība jāpievērš drebuļu, 
krampju, siekalošan ās, caurejas, letar ģijas, miega un komas nov ēro­
jumiem. J āņem vērā principi un krit ēriji, kas apkopoti  Humane 
Endpoints Guidance Document  (8). Visi mirstošie dz īvnieki un dz īv­
nieki, kas izr āda lielu s āpju un ilgstošu briesmu saj ūtu pazīmes, ir 
humāni jānonāvē. Ja dzīvnieki ir non āvēti humānu apsvērumu dēļ vai 
atrasti nobeigušies, iesp ējami prec īzi jāreģistrē nāves iestāšanās laiks.  
1.6.1.  Ķermeņa svars  
Visi dzīvnieki jānosver neilgi pirms test ējamās vielas ievad īšanas un 
pēc tam vismaz reizi ned ēļā. Svara izmai ņas ir jāaprēķina un jāre­ 
ģistrē. Testu beig ās izdzīvojušos dz īvniekus nosver, tad hum āni 
nonāvē. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 187
 
1.6.2.  Patolo ģija 
Visiem testa dz īvniekiem (ar ī tiem, kuri testa laik ā nobeigušies vai ar 
kuriem dz īvnieku labtur ības apsvērumu dēļ pētījumi izbeigti) ir j āiz­
dara pilna autopsija. Visas makroskopisk ās patoloģiskās izmaiņas 
jāreģistrē par katru dz īvnieku. Var apsv ērt arī orgānu, kuros par ādās 
makroskopisk ās patoloģijas pierādījumi, mikroskopisko izmekl ēšanu 
dzīvniekiem, kas p ēc sākotnējās devas izdz īvojuši 24 stundas vai 
ilgāk, jo tāda apskate var sniegt noder īgu inform āciju. 
2. DATI  
Norāda datus par atseviš ķiem dzīvniekiem. Turkl āt visi dati ir j āap­
kopo tabulas veid ā, norādot dzīvnieku skaitu, kas izmantots katr ā 
testa grup ā, dzīvnieku skaitu, kuriem par ādījušās toksiskuma 
pazīmes, dzīvnieku skaitu, kuri testa laik ā atrasti nobeigušies vai 
nonāvēti humānu apsvērumu dēļ, atsevišķo dzīvnieku nobeigšan ās 
laiku, toksisk ās iedarbības veidu un to atgriezeniskuma aprakstu un 
gaitu, kā arī autopsijā iegūtos novērojumus.  
3. P ĀRSKATA SAGATAVOŠANA  
3.1. P ĀRSKATS PAR TESTU  
Pārskatā par testu j āiekļauj šāda inform ācija. 
Testējamā viela:  
— fizikālās īpašības, tīrība un attiec īgos gadījumos arī fizikāli ķī­
miskās īpašības (tostarp izomeriz ācija),  
— identifik ācijas dati, tostarp  CAS  numurs.  
Nesējs (ja vajadz īgs): 
— nesēja izvēles pamatojums, ja nes ējs nav ūdens.  
Testa dzīvnieki:  
— izmantot ā suga/līnija, 
— dzīvnieku mikrobiolo ģiskais statuss, ja tas zin āms, 
— dzīvnieku skaits, vecums un dzimums (tostarp, ja vajadz īgs, 
vīrišķā dzimuma īpatņu izmantošanu sieviš ķā dzimuma īpatņu 
vietā), 
— izcelsme, tur ēšanas apst ākļi, barība u. c.  
Testa apst ākļi: 
— sīkas ziņas par test ējamās vielas prepar ātu, tostarp dati par ieva ­
dītā materiāla fizikālo formu,  
— sīkas ziņas par test ējamās vielas ievad īšanu, iekļaujot doz ēšanas 
tilpumus un doz ēšanas laikus,  
— sīkas ziņas par bar ības un ūdens kvalit āti (iekļaujot veidu/ ­
izcelsmi, ūdens avotu),  
— sākotnējās devas izv ēles pamatojums.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 188
 
Rezultāti: 
— datu tabula par atbildes reakcij ām un devu l īmeņiem (t. i., dz īv­
niekiem, kas uzr ādījuši toksiskuma paz īmes, tostarp nobeigšan ās 
gadījumus, iedarb ības veidu, smagumu un ilgumu),  
— datu tabula par ķermeņa svaru un ķermeņa svara izmai ņām, 
— katra dz īvnieka svars ievad īšanas dien ā un pēc tam ar ned ēļas 
starplaikiem, k ā arī nobeigšan ās vai non āvēšanas laik ā, 
— nobeigšan ās datums un laiks, ja t ā notikusi pirms paredz ētās 
nonāvēšanas,  
— toksiskuma paz īmju parādīšanās gaita katram dz īvniekam, un vai 
tās ir bijušas atgriezeniskas,  
— katra dz īvnieka autopsijas konstat ācijas un histopatolo ģiskās 
konstatācijas, ja t ās pieejamas.  
Rezultātu apspriešana un interpret ācija. 
Secinājumi.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) British Toxicology Society Working Party on Toxicity (1984). 
Special report: a new approach to the classification of substances and preparations on the basis of their acute toxicity. 
Human Toxicol., 3, p. 85–92.
 
(2) Van den Heuvel, M.J., Dayan, A.D. and Shillaker, R.O. 
(1987). Evaluation of the BTS approach to the testing of substances and preparations for their acute toxicity. Human Toxicol.‚ 6, p. 279–291.
 
(3) Van den Heuvel, M.J., Clark, D.G., Fielder, R.J., Koundakjian, 
P.P., Oliver, G.J.A., Pelling, D., Tomlinson, N.J. and Walker, 
A.P. (1990). The international validation of a fixed-dose proce ­
dure as an alternative to the classical LD  50 test. Fd. Chem. 
Toxicol., 28, p. 469–482.  
(4) Whitehead, A. and Curnow, R.N. (1992). Statistical evaluation 
of the fixed-dose procedure. Fd. Chem. Toxicol., 30, 
p. 313–324.  
(5) Stallard, N. and Whitehead, A. (1995). Reducing numbers in 
the fixed-dose procedure. Human Exptl. Toxicol., 14, p. 315–323. Human Exptl. Toxicol.
 
(6) Stallard, N., Whitehead, A. and Ridgeway, P. (2002). Statis ­
tical evaluation of the revised fixed dose procedure. Hum. Exp. 
Toxicol., 21, p. 183–196.  
(7) OECD (2001). Guidance Document on Acute Oral Toxicity 
Testing. Environmental Health and Safety Monograph Series on Testing and Assessment N. 24. Paris.
 
(8) OECD (2000). Guidance Document on the Recognition, Asses ­
sment and Use of Clinical Signs as Humane Endpoints for Experimental Animals Used in Safety Evaluation. Environ ­
mental Health and Safety Monograph Series on Testing and 
Assesment N. 19.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 189
 
(9) OECD (1998). Harmonised Integrated Hazard Classification 
for Human Health and Environmental Effects of Chemical 
Substances as endorsed by the 28th Joint Meeting of the Chemicals Committee and the Working Party on Chemicals in November 1998, Part 2, p. 11 [http://webnet1.oecd.org/ ­
oecd/pages/home/displaygeneral/0,3380,EN-documents-521-14- 
no-24-no-0,FF.html].
 
(10) Lipnick, R.L., Cotruvo, J.A., Hill, R.N., Bruce, R.D., Stitzel, 
K.A., Walker, A.P., Chu, I., Goddard, M., Segal, L., Springer, J.A. and Myers, R.C. (1995). Comparison of the Up-and- 
Down, Conventional LD
 50 , and Fixed-Dose Acute Toxicity 
Procedures. Fd. Chem. Toxicol. 33, 223–231.  
(11) Chan P.K and Hayes, A.W. (1994). Chapter 16 Acute Toxicity 
and Eye Irritation. In: Principles and Methods of Toxicology. 3rd Edition. A.W. Hayes, Editor. Raven Press, Ltd. New York, 
USA.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 190
 2008R0440 — L V — 22.03.2014 — 004.001 — 191
 ▼B 
1. PAPILDIN ĀJUMS  
DEVU DIAPAZONA P ĒTĪJUMU DIAGRAMMA

 2008R0440 — L V — 22.03.2014 — 004.001 — 192
 ▼B

 2008R0440 — L V — 22.03.2014 — 004.001 — 193
 ▼B 
2. PAPILDIN ĀJUMS  
GALVEN Ā PĒTĪJUMA DIAGRAMMA

 2008R0440 — L V — 22.03.2014 — 004.001 — 194
 ▼B

 
3.PAPILDIN ĀJUMS  
KLASIFIK ĀCIJAS KRIT ĒRIJI TEST ĒJAMAJĀM VIEL ĀM AR 
PAREDZAMAJ ĀM LD  50 VĒRTĪBĀM VIRS 2 000 MG/KG, NEVEICOT 
TESTUS  
Kritēriji, kas noteikti 5. b īstamības kategorijai, ir v ērsti uz tādu testējamo vielu 
identifikāciju, kurām gan ir relat īvi zems ak ūtais toksiskums, tom ēr zināmos 
apstākļos tās var būt jutīgām populācijām bīstamas. Šo vielu paredzam ā LD  50 , 
ievadot caur muti vai uzs ūcoties caur ādu, ir 2 000–5 000 mg/kg vai citiem 
ievadīšanas veidiem t ām līdzvērtīgas devas. Test ējamās vielas var iedal īt šajā 
bīstamības kategorij ā, kas noteikta – 2 000 mg/kg < LD  50 < 5 000 mg/kg 
(VSS 5. kategorija) š ādos gadījumos:  
a) ja šī kategorija noteikta p ēc kādas no 2. papildin ājumā norādītajām testēšanas 
shēmām, pamatojoties uz boj āejas gadījumiem;  
b) ja ir ticami pier ādījumi, kas nor āda, ka LD  50 ir 5. kategorijai noteiktaj ā 
vērtību diapazon ā, vai pētījumi ar citiem dz īvniekiem, vai ar ī toksiskā iedar­
bība uz cilv ēka organismu ir t āda, ka tai ir ak ūtas iedarb ības raksturs;  
c) izmantojot datu ekstrapol āciju, aprēķinu vai m ērījumu metodes, ja nav nepie ­
ciešams pieš ķirt augstāku bīstamības kategoriju, un  
— ir pieejama ticama inform ācija, kas liecina par b ūtisku toksisku iedarb ību 
uz cilvēka organismu, vai  
— novēroti bojāejas gadījumi, veicot test ēšanu līdz 4. kategorijas v ērtībām, 
ievadot or āli, vai  
— ja, veicot test ēšanu līdz 4. kategorijas v ērtībām, izņemot caureju, piloe ­
rekciju vai izskatu ekspertu sl ēdziens apstiprina b ūtiskas klīniskas toksi ­
skuma paz īmes, vai  
— ja ekspertu sl ēdziens apstiprina ticamu citos p ētījumos ieg ūtu inform āciju 
par būtisku toksisku iedarb ību uz dzīvniekiem.  
TESTĒŠANA AR DEV ĀM VIRS 2 000 MG/KG  
Papildu nemain īgās devas līmeni 5 000 mg/kg var izmantot iz ņēmuma gad ījumos 
un tikai tad, kad t ā ir pamatota ar īpašām reglament ējošām prasībām. Sakarā ar 
nepieciešam ību ievērot dzīvnieku labtur ības prasības nav ieteicams veikt test ē­ 
šanu ar dev ām, kas pārsniedz 5 000 mg/kg, un tie j āveic tikai t ādos gadījumos, 
kad ir ļoti lielas iesp ējas, ka tie ir tieši saist īti ar dzīvnieku aizsardz ību vai cilv ēku 
veselības aizsardz ību (9).  
Devu diapazona p ētījums  
Noteikumi par l ēmumu pie ņemšanu attiec ībā uz 1. papildin ājumā noteikto pak ā­
penisko proced ūru tiek paplašin āti, iekļaujot devu l īmeni 5 000 mg/kg. T ādējādi, 
ja devu diapazona p ētījumā izmanto s ākotnējo devu 5 000 mg/kg, ieg ūstot rezul ­
tātu A (boj āeja), ir jāveic testi ar otru dz īvnieku, test ējot devu l īmeni 2 000 
mg/kg; ieg ūstot rezult ātus B un C (izteikts toksiskums vai nav toksiskas iedar ­
bības), galvenaj ā pētījumā par sākotnējo devu var izmantot 5 000 mg/kg. L īdz­
vērtīgi, ja izmanto s ākotnējo devu, kas nav 5 000 mg/kg, testus veic ar dev ām 
līdz 5 000 mg/kg, ja ar devu 2 000 mg/kg ieg ūst rezultātus B vai C; p ēc tam 
5 000 mg/kg test ēšanas rezult āts A nosaka, ka galven ā pētījuma sākotnējā deva ir 
2 000 mg/kg, bet rezult āti B un C nosaka, ka galven ā pētījuma sākotnējā deva ir 
5 000 mg/kg.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 195
 
Galvenais p ētījums  
Noteikumi par l ēmumu pie ņemšanu attiec ībā uz 2. papildin ājumā noteikto sec īgo 
procedūru tiek paplašin āti, iekļaujot devu l īmeni 5 000 mg/kg. T ādējādi, ja devu 
diapazona p ētījumā izmanto s ākotnējo devu 5 000 mg/kg, ieg ūstot rezult ātu A (≥ 
2 bojāejas gadījumi), ir j āveic testi ar otru grupu, test ējot devu l īmeni 2 000 
mg/kg; ieg ūstot rezult ātu B (izteikts toksiskums un/vai ≤ 1 bojāejas gadījums) 
vai C (nav toksiskas iedarb ības), vielu saska ņā ar VSS neklasific ē. Līdzvērtīgi, ja 
izmanto s ākotnējo devu, kas nav 5 000 mg/kg, testus veic ar dev ām līdz 
5 000 mg/kg, ja ar devu 2 000 mg/kg ieg ūst rezultātu C; ja p ēc tam ar devu 
5 000 mg/kg ieg ūst rezultātu A, viela pieskait āma VSS 5. kategorijai, bet, ieg ū­
stot rezult ātus B vai C, vielu saska ņā ar VSS neklasific ē. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 196
 2008R0440 — L V — 22.03.2014 — 004.001 — 197
 ▼B 
4. PAPILDIN ĀJUMS  
TESTA METODE B.1.a  
Norādījumi par klasifik āciju saska ņā ar ES sist ēmu pārejas perioda laik ā līdz Vispārējās saskaņotās sistēmas (VSS) piln īgai īstenošanai (literat ūras saraksts (8)))

 2008R0440 — L V — 22.03.2014 — 004.001 — 198
 ▼B

 
B.1.b  AKŪTS PEROR ĀLS TOKSISKUMS – AK ŪTA TOKISKUMA 
KLASES METODE  
1. METODE  
Šī testa metode ir l īdzvērtīga ESAO 423. (2001) vadl īnijā noteiktajai 
metodei.  
1.1. IEVADS  
Šajā testā norādītā akūtā toksiskuma klases noteikšanas metode (1) ir 
posmveida proced ūra, kuras katr ā posmā izmanto tr īs viena dzimuma 
dzīvniekus. Atkar ībā no dzīvnieku mirst ības un/vai mirstošo dz īv­
nieku skaita test ējamās vielas ak ūtā toksiskuma noteikšanai vid ēji 
var būt vajadzīgi 2–4 posmi. Š ī procedūra ir reproduc ējama, tajā 
izmanto ļoti nelielu skaitu dz īvnieku, un p ēc tās iespējams vielas 
klasificēt līdzvērtīgi kā pēc citām akūtā toksiskuma noteikšanas 
metodēm. Akūtā toksiskuma klases noteikšanas metodes pamat ā ir 
biometriski nov ērtējumi (2) (3) (4) (5) ar fiks ētām devām, kas ir 
atbilstoši atdal ītas tā, lai vielu var ētu novērtēt gan klasifik ācijas vaja ­
dzībām, gan b īstamības noteikšanai. Kopš t ās pieņemšanas 1996. 
gadā metode plaši  in vivo  validēta gan valstu l īmenī (6), gan starp ­
tautiski (7) sal īdzinājumā ar datiem, kas ieg ūti no literat ūras. 
Norādījumi par katr ā konkrētā gadījumā piemērotāko testa metodi 
atrodami pamatnost ādnēs par ak ūtā perorālā toksiskuma test ēšanu 
Guidance Document on Acute Oral Toxicity Testing  (8). Šajās pa­
matnostādnēs ir arī papildu inform ācija par test ēšanas metodes B.1.b 
veikšanu un p ēc tās iegūto rezultātu interpret āciju. 
Testējamās vielas dev ās, par kur ām ir zināms, ka tās izraisa izteiktas 
sāpju un briesmu saj ūtas kodīgo vai stipri kairinošo īpašību dēļ, nav 
jāievada. Boj ā ejoši dz īvnieki, k ā arī dzīvnieki, kas ac īm redzami 
cieš sāpes vai p ārdzīvo stipras un ilgstošas briesmu saj ūtas, ir 
humāni jānonāvē, un, interpret ējot testēšanas rezult ātus, tie j āņem 
vērā tieši tāpat kā testos nobeigušies dz īvnieki. Krit ēriji, pēc kuriem 
pieņem lēmumu non āvēt bojā ejošus dz īvniekus vai dz īvniekus, 
kuriem ir smagas ciešanas, k ā arī norādījumi par paredzamu vai 
neizbēgamu nobeigšanos doti cit ās atsevišķās pamatnost ādnēs (9).  
Metodē izmanto iepriekš noteiktas fiks ētas devas, un p ēc tās 
iegūtie rezult āti dod iesp ējas vielas ar ak ūti toksisku iedarb ību 
novērtēt un klasific ēt saskaņā ar Visp ārējo saskaņoto ķīmisko 
vielu klasifik āciju (10).  
Šī metode princip ā nav paredz ēta precīzai LD  50 aprēķināšanai, bet 
ļauj noteikt iedarb ības diapazonu, kur ā ir sagaid āms letāls iznākums, 
jo šā testa galvenais beigu punkts ir k ādas testa dz īvnieku da ļas 
nobeigšan ās. Pēc šīs metodes LD  50 vērtību var noteikt tikai t ādos 
gadījumos, kad vismaz divas devas izraisa nobeigšanos, kas ir 
augstāka nekā 0 % un zem āka nekā 100 %. Izmantojot iepriekš 
noteiktas devas, kas nav atkar īgas no konkr ētās testējamās vielas, 
tās klasifikāciju tieši saistot ar daž ādos stāvokļos novēroto dzīvnieku 
skaitu, uzlabo daž ādās laboratorij ās iegūto rezultātu atbilst ību un 
atkārtojamību. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 199
 
Pirms sākt pētījumus, test ēšanas laboratorijai j āņem vērā visa par 
testējamo vielu pieejam ā informācija. Pie š ādas inform ācijas pieder 
tās identifik ācija un ķīmiskā struktūra, fizikāli ķīmiskās īpašības, citu  
in vitro  vai in vivo  veikto toksiskuma testu rezult āti, toksikolo ģiskie 
dati par strukt ūras ziņā līdzīgām vielām, vielas paredzamais(-ie) 
izmantošanas veids(-i). Š ī informācija ir vajadz īga, lai nodrošin ātu, 
ka testi tiek veikti cilv ēku veselības aizsardz ībai piemērotā veidā un 
tiek pareizi izraudz īta sākotnējā deva.  
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Akūts perorāls toksiskums : kaitīgā iedarbība, kāda ir 24 stundu 
laikā pēc vienas vai vair āku vielas devu ievad īšanas caur muti.  
Aizkavēta nāve ir tad, ja dz īvnieks 48 stundu laik ā nav nobeidzies 
vai neizb ēgami nav g ājis bojā, bet nobeidzas v ēlāk 14 dienu nov ē­
rošanas perioda laik ā. 
Deva : ievadītās testējamās vielas daudzums. Devu izsaka test ējamās 
vielas svara veid ā uz testa dz īvnieka svara vien ību (piem ēram, 
mg/kg).  
VSS: Vispārējā saskaņotā ķīmisko vielu un mais ījumu klasifik ācijas 
sistēma. Kop īgs ESAO (vesel ības un vides aizsardz ība), ANO 
Bīstamo kravu p ārvadājumu ekspertu komitejas (fizik āli ķīmiskās 
īpašības) un  ILO  – Starptautisk ās Darba organiz ācijas (kait īguma 
paziņošana) – pas ākums, ko koordin ē Ķīmisko vielu drošas apsaim ­
niekošanas starporganiz āciju programma ( IOMC ). 
Neizbēgama nāve ir tad, ja miršana vai n āves iestāšanās sagaidāma 
pirms nākamā plānotā novērojumu laika. Paz īmes, kas liecina par š ā 
stāvokļa iestāšanos grauz ējiem var b ūt konvulsijas, gul ēšana uz 
sāniem vai augšp ēdus un dreb ēšana. (Sīkāk skatīt Humane Endpoint 
Guidance Document  (9).)  
LD 50 (vidējā letālā deva) : statistiski noteikta vielas deva, kas, 
ievadot peror āli, var izrais īt 50 % dz īvnieku nobeigšanos. LD  50 
vērtību izsaka k ā testējamās vielas svaru uz testa dz īvnieku svara 
vienību (mg/kg).  
Robeždeva  attiecas uz devas augš ējo ierobežojumu test ā (2 000 vai 
5 000 mg/kg).  
Mirstošs : atrašanās stāvoklī, kad mirst vai nav iesp ēju izdzīvot, arī 
saņemot ārstēšanu. (Sīkāk skatīt Humane Endpoint Guidance Docu ­
ment  (9).)  
Prognozējama nāve: klīniskās pazīmes, kas liecina par n āves iestā­ 
šanos pēc zināma laika, nesagaidot eksperimenta pl ānotās beigas, 
piemēram, nesp ēja sasniegt ūdeni vai bar ību. (Sīkāk skatīt Humane 
Endpoint Guidance Document  (9).)  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 200
 
1.3. METODES PRINCIPS  
Metodes princips ir t āds, ka, pamatojoties uz posmveida proced ūru, 
kuras katr ā posmā izmanto minim ālu skaitu dz īvnieku, tiek ieg ūta 
klasifikācijai pietiekama inform ācija par test ējamās vielas ak ūto 
toksiskumu. Vielu izm ēģinājuma dzīvnieku grupai ievada peror āli 
vienā no noteiktaj ām devām. Vielu test ē, izmantojot posmveida 
procedūru, katrā posmā izmanto tr īs viena (parasti sieviš ķā) dzimuma 
dzīvniekus. Ar vielu saist īta testa dz īvnieku boj āeja vai tās neesa­
mība nosaka n ākamo posmu, t. i.:  
— turpm āka testēšana nav vajadz īga, 
— to pašu devu ievada v ēl trijiem dz īvniekiem,  
— vēl trijiem dz īvniekiem ievada n ākamo augst āko vai zem āko 
devu.  
Testa proced ūra sīkāk aprakst īta 1. papildin ājumā. Metode dod 
iespējas testējamo vielu nov ērtēt, to klasific ējot kādā no toksiskuma 
klasēm, kas noteiktas p ēc fiksētām LD  50 robežvērtībām. 
1.4. METODES APRAKSTS  
1.4.1.  Dz īvnieku sugu izv ēle 
Ieteicamākā grauzēju suga ir žurkas, lai gan var izmanot ar ī citas 
grauzēju sugas. Parasti izmanto sieviešu dzimuma īpatņus (9). Tas 
tāpēc, ka parasto LD  50 testu literat ūras apskati liecina, ka abu 
dzimumu jut ība daudz neatš ķiras, taču gadījumos, kad t ā ir atšķirīga, 
sieviešu dzimuma īpatņi parasti ir nedaudz jut īgāki (11). Tom ēr, ja 
dati par strukt ūras ziņā līdzīgu vielu toksikolo ģiskajām un toksiko ­
kinētiskajām īpašībām liecina, ka uz test ējamās vielas iedarb ību 
tēviņi varētu būt jutīgāki, tests j āveic ar v īriešu dzimuma īpatņiem. 
Ja testu veic ar v īrišķā dzimuma īpatņiem, tas ir j āpamato.  
Ir jāizmanto jauni, veseli, pieauguši parasti izmantojamo laboratorijas 
līniju dzīvnieki. M ātītes nedrīkst būt iepriekš dzemd ējušas vai 
grūsnas. Visiem testa dz īvniekiem test ēšanas sākumā jābūt 8 līdz 
12 nedēļas veciem, un to ķermeņa svaram j ābūt ± 20 % no testiem 
iepriekš izmantoto dz īvnieku vid ējā svara.  
1.4.2.  Tur ēšanas un barošanas nosac ījumi  
Telpā, kurā tur izm ēģinājumu dzīvniekus, j ābūt 22  o C (± 3  o C) 
temperatūrai. Lai gan, iz ņemot telpu uzkopšanas laiku, relat īvajam 
mitrumam j ābūt vismaz 30 % un v ēlams ne vair āk kā 70 %, tas 
jāuztur 50–60 % robež ās. Apgaismojumam j ābūt mākslīgam, secība 
ir 12 stundas gaismas, 12 stundas tumsas. Var izmantot parasto laboratorijas bar ību ar neierobežotu dzeram ā ūdens pieg ādi. Dzīv­
niekus būros var tur ēt grupās atbilstoši devai, bet to skaits vien ā 
būrī nedrīkst apgrūtināt katra dz īvnieka nov ērošanu.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 201
 
1.4.3.  Dz īvnieku sagatavošana  
Veselus, pieaugušus, jaunus dz īvniekus izv ēlas izlases veid ā, marķē 
individuālai identific ēšanai un tur b ūros vismaz piecas dienas pirms 
izmēģinājuma sākuma, lai tie aklimatiz ētos laboratorijas apst ākļos. 
1.4.4.  Devu sagatavošana  
Parasti test ējamās vielas j āievada vis ām pārbaudāmajām devām 
vienādā tilpumā, mainot ievad āmā preparāta koncentr āciju. Taču, ja 
jātestē galaprodukts, kas ir š ķidrums vai mais ījums, vielas b īstamības 
novērtēšanai tā var būt jāizmanto neatš ķaidītā veidā, t. i., ar nemai ­
nīgu koncentr āciju, un t ā ir arī dažu reglament ējošo iestāžu prasība. 
Jebkurā gadījumā nedrīkst pārsniegt ievad āmo devas maksim ālo 
tilpumu. Maksim ālais šķidruma tilpums, ko vien ā paņēmienā var 
ievadīt, ir atkar īgs no testa dz īvnieka lieluma. Žurk ām tas parasti 
nedrīkst pārsniegt 1ml/100 g ķermeņa svara; tom ēr ūdens šķīdumus 
var ievad īt līdz 2 ml/100 g ķermeņa svara. Ņemot vērā ievadāmā 
preparāta sastāvu, vienm ēr, kad iesp ējams, ieteicams izmantot 
šķīdumu/suspensiju/emulsiju ūdenī, ja ne, tad š ķīdumu/suspensiju/ ­
emulsiju e ļļā (piemēram, kukur ūzas eļļā) un tikai p ēc tam šķīdumu 
citos nesējos. Ja nes ējs nav ūdens, jānoskaidro t ā toksiskās īpašības. 
Ja nav datu par prepar āta pietiekamu stabilit āti visā tā lietošanas 
laikā, devas jāsagatavo neilgi pirms ievad īšanas.  
1.5. PROCED ŪRA 
1.5.1.  Devu ievad īšana  
Testējamo vielu dz īvniekiem ievada vien ā devā, mākslīgi barojot, 
izmantojot ku ņģa zondi vai piem ērotu intub ācijas kanulu. Ja k ādu 
apstākļu dēļ ievadīt vienā devā nav iesp ējams, to var dot maz ākās 
daļās laika posm ā, kas nep ārsniedz 24 stundas.  
Dzīvniekus pirms devu ievad īšanas nebaro (piem ēram, žurkas 
pārtrauc barot iepriekš ējā dienā, dodot tikai dzert, bet peles – 3–4 
stundas pirms devu ievad īšanas). Pirms ievad īt testējamo vielu p ēc 
nebarošanas perioda, dz īvnieki ir j ānosver. P ēc testējamās vielas 
ievadīšanas žurkas var nebarot v ēl 3–4 stundas, bet peles – 1–2 
stundas. Ja vielas devu ievada pa da ļām kādā laika posm ā, atkarībā 
no tā ilguma var gad īties, ka dz īvnieki ir j ānodrošina ar bar ību un 
ūdeni.  
1.5.2.  Dz īvnieku skaits un devu l īmeņi 
Katrā posmā izmato tr īs dzīvniekus. Devas l īmeni, ko izmanto par 
sākotnējo devu, izv ēlas kā vienu no četriem noteiktiem l īmeņiem, 
t. i., 5, 50, 300 un 2 000 mg/kg ķermeņa svara. S ākotnējam devas 
līmenim jābūt tādam, kas ar lielu varb ūtību varētu izraisīt vismaz 
dažu devu sa ņēmušo dzīvnieku boj āeju. Diagramm ās 1. papildin ā­
jumā norādīta proced ūra, kas jāievēro atkarībā no sākotnējās devas. 
Papildus 4. papildin ājumā ir norādījumi par klasifik āciju ES sist ēmā 
līdz laikam, kam ēr tiek ieviesta jaun ā VSS sist ēma. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 202
 
Ja pieejam ā informācija liek dom āt, ka pie liel ākā sākotnējās devas 
līmeņa (2 000 mg/kg ķermeņa svara) mirst ība ir mazticama, tad ir 
jāizdara pie ļaujamības tests. Ja par test ējamo vielu nav inform ācijas, 
dzīvnieku labtur ības dēļ ir ieteicams izmantot s ākotnējo devu 
300 mg/kg ķermeņa svara.  
Laika interv ālu starp vielas atk ārtotu ievad īšanu izmēģinājumu dzīv­
nieku grup ām nosaka atkar ībā no toksiskuma paz īmju parādīšanās, 
ilguma un smaguma. Vielas n ākamās devas ievad īšana ir jāatliek līdz 
laikam, kam ēr rodas pārliecība par iepriekš devu sa ņēmušo dzīvnieku 
izdzīvošanu.  
Augšējo devu 5 000 mg/kg ķermeņa svara var izmantot tikai iz ņē­
muma gad ījumos, kad t ā ir pamatota ar īpašām reglament ējošām 
prasībām (skatīt 2. papildin ājumu). Pamatojoties ar dz īvnieku labtu ­
rības apsvērumiem nav ieteicams ar dz īvniekiem izm ēģināt VSS 5. 
kategorijas devas (2 000–5 000 mg/kg), un t ās jātestē tikai tādos 
gadījumos, ja ir lielas iesp ējas, ka šādu testu rezult āti ir ļoti nepie­
ciešami cilv ēku vai dz īvnieku vesel ības vai vides aizsardz ībai. 
1.5.3.  Pie ļaujamības tests  
Pieļaujamības testu galvenok ārt izmanto gad ījumos, kad eksperi ­
menta veic ēja rīcībā ir inform ācija, kas liecina, ka vielai var ētu 
nebūt toksiskas iedarb ības, t. i., t ā ir toksiska tikai dev ās, kas iero ­
bežotas ar reglament ējošiem dokumentiem. Inform āciju par test ējamā 
materiāla toksiskumu var ieg ūt pēc testu datiem ar l īdzīgiem mais ī­
jumiem vai produktiem, ņemot vērā identitāti un to sast āvdaļu 
procentuālo īpatsvaru, kuru toksiskums ir zin āms. Šādās situācijās, 
kad nav inform ācijas par toksiskumu vai t ā ir nepietiekama, vai ar ī 
paredzams, ka test ējamā viela var ētu būt toksiska, ir j āveic galvenais 
tests.  
Pieļaujamības testu pie viena devas l īmeņa 2 000 mg/kg ķermeņa 
svara var izdar īt ar sešiem dz īvniekiem (katr ā posmā pa trijiem). 
Izņēmuma gad ījumos pie ļaujamības testu var veikt ar devu 5 000 
mg/kg ķermeņa svara, izmantojot tr īs dzīvniekus (skat īt 2. papildin ā­
jumu). Ja tiek konstat ēta ar vielas ievad īšanu saist īta bojāeja, var b ūt 
nepieciešams veikt n ākamās zemākās devas testus.  
1.6. NOV ĒROJUMI  
Pēc ievadīšanas pirmo 30 min ūšu laikā dzīvniekus individu āli novēro 
vismaz vienreiz, pirmo 24 stundu laik ā periodiski, īpašu uzman ību 
veltot pirmaj ām četrām stundām, un pēc tam reizi dien ā, pavisam 14 
dienas, iz ņemot gad ījumus, kad dz īvnieki gājuši bojā vai pētījumi 
jāizbeidz, dz īvnieku labtur ības apsvērumu dēļ tos humāni nonāvējot. 
Tomēr novērošanas ilgums nav stingri j ānosaka. Tas ir j ānosaka pēc 
toksiskās iedarbības reakcij ām, to par ādīšanās laika un atvese ļošanās 
ilguma, un t ādēļ ilgumu var pagarin āt, ja uzskata par vajadz īgu. 
Laiki, kad par ādās un izzūd toksiskuma paz īmes, ir svar īgi, īpaši, 
ja tām ir tendence aizkav ēties (12). Visus nov ērojumus sistem ātiski 
reģistrē, par katru dz īvnieku izdarot individu ālu reģistrēšanu. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 203
 
Ja dzīvniekiem turpin ās toksisk ās iedarbības pazīmes, ir vajadz īgi 
papildu nov ērojumi. Nov ērojot dzīvniekus, j āpievērš uzman ība 
izmaiņām, kas skar to ādu un apmatojumu, acis un g ļotādas, kā arī 
elpošanas org ānus, asinsriti, ve ģetatīvo un centr ālo nervu sist ēmu, 
somatomotoriku un uzved ības reakcijas. Uzman ība jāpievērš drebuļu, 
krampju, siekalošan ās, caurejas, letar ģijas, miega un komas nov ēro­
jumiem. J āņem vērā principi un krit ēriji, kas apkopoti  Humane 
Endpoints Guidance Document  (9). Visi mirstošie dz īvnieki un dz īv­
nieki, kas izr āda lielu s āpju un ilgstošu briesmu saj ūtu pazīmes, ir 
humāni jānonāvē. Ja dzīvnieki ir non āvēti humānu apsvērumu dēļ vai 
atrasti miruši, iesp ējami prec īzi ir jāreģistrē nobeigšan ās laiks.  
1.6.1.  Ķermeņa svars  
Visi dzīvnieki jānosver neilgi pirms test ējamās vielas ievad īšanas un 
pēc tam vismaz reizi ned ēļā. Svara izmai ņas ir jāaprēķina un jāre­ 
ģistrē. Testa beig ās pirms hum ānas nonāvēšanas izdz īvojušos dz īv­
niekus nosver.  
1.6.2.  Patolo ģija 
Visiem testa dz īvniekiem (ar ī tiem, kuri testa laik ā nobeigušies vai ar 
kuriem dz īvnieku labtur ības apsv ērumu dēļ pētījumi izbeigti) ir 
jāveic pilna autopsija. Visas patolo ģiskās izmaiņas reģistrē par 
katru dzīvnieku. Var apsv ērt arī orgānu, kuros par ādās visas patolo ­ 
ģijas pierādījumi, mikroskopisko izmekl ēšanu dzīvniekiem, kas 
izdzīvojuši 24 stundas vai ilg āk, jo tāda apskate var sniegt noder īgu 
informāciju. 
2. DATI  
Norāda datus par atseviš ķiem dzīvniekiem. Turkl āt visi dati ir j āap­
kopo tabulas veid ā, norādot dzīvnieku skaitu, kas izmantots katr ā 
testa grup ā, dzīvnieku skaitu, kuriem par ādījušās toksiskuma 
pazīmes, dzīvnieku skaitu, kuri testa laik ā atrasti nobeigušies vai 
nonāvēti humānu apsvērumu dēļ, atsevišķo dzīvnieku nobeigšan ās 
laiku, toksisk ās iedarbības veidu un t ā atgriezeniskuma aprakstu un 
gaitu, kā arī autopsijā iegūtos novērojumus.  
3. P ĀRSKATA SAGATAVOŠANA  
3.1. P ārskats par testu  
Pārskatā par testu j āiekļauj šāda inform ācija. 
Testējamā viela:  
— fizikālās īpašības, tīrība un attiec īgos gadījumos arī fizikāli ķī­
miskās īpašības (ieskaitot izomeriz āciju),  
— identifik ācijas dati, tostarp  CAS  numurs.  
Nesējs (ja vajadz īgs): 
— nesēja izvēles pamatojums, ja nes ējs nav ūdens.  
Testa dzīvnieki:  
— izmantot ā suga/līnija, ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 204
 
— dzīvnieku mikrobiolo ģiskais statuss, ja tas zin āms, 
— dzīvnieku skaits, vecums un dzimums (ietverot, ja vajadz īgs, 
vīrišķā dzimuma īpatņu izmantošanu sieviš ķā dzimuma īpatņu 
vietā), 
— izcelsme, tur ēšanas apst ākļi, barība u. c.  
Testa apst ākļi: 
— inform ācija par test ējamās vielas prepar ātu, ietverot datus par 
ievadītā materiāla fizikālo formu,  
— sīkas ziņas par test ējamās vielas ievad īšanu, iekļaujot ievad āmos 
tilpumus un ievad īšanas laikus,  
— sīkas ziņas par bar ības un ūdens kvalit āti (iekļaujot veidu/ ­
izcelsmi, ūdens avotu),  
— sākotnējās devas izv ēles pamatojums.  
Rezultāti: 
— katra dz īvnieka atbildes reakciju datu tabula un devas l īmenis 
(t. i., dzīvniekiem, kas uzr ādījuši toksiskuma paz īmes, tostarp 
nobeigšan ās gadījumus, iedarb ības veidu, smagumu un ilgumu),  
— datu tabula par ķermeņa svaru un ķermeņa svara izmai ņām, 
— katra dz īvnieka svars ievad īšanas dien ā un pēc tam ar ned ēļas 
starplaikiem, k ā arī nobeigšan ās vai non āvēšanas laik ā, 
— nobeigšan ās datums un laiks, ja t ā notikusi pirms paredz ētās 
nonāvēšanas,  
— toksiskuma paz īmju parādīšanās gaita katram dz īvniekam, un vai 
tās ir bijušas atgriezeniskas,  
— katra dz īvnieka autopsij ā konstat ētais un histopatolo ģiskās 
konstatācijas, ja t ās pieejamas.  
Rezultātu apspriešana un interpret ācija. 
Secinājumi.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) Roll R., Höfer-Bosse Th. And Kayser D. (1986). New Perspec ­
tives in Acute Toxicity Testing of Chemicals. Toxicol. Lett., 
Suppl. 31, p. 86.  
(2) Roll R., Riebschläger M., Mischke U. and Kayser D. (1989). 
Neue Wege zur Bestimmung der akuten Toxizität von Chemi ­
kalien. Bundesgesundheitsblatt 32, p. 336–341.  
(3) Diener W., Sichha L., Mischke U., Kayser D. and Schlede E. 
(1994). The Biometric Evaluation of the Acute-Toxic-Class 
Method (Oral). Arch. Toxicol. 68, p. 559–610.  
(4) Diener W., Mischke U., Kayser D. and Schlede E. (1995). The 
Biometric Evaluation of the OECD Modified Version of 
the Acute-Toxic-Class Method (Oral). Arch. Toxicol. 69, 
p. 729–734.  
(5) Diener W., and Schlede E. (1999) Acute Toxicity 
Class Methods: Alterations to LD/LC  50 Tests. ALTEX 16, 
p. 129–134.  
(6) Schlede E., Mischke U., Roll R. and Kayser D. (1992). 
A National Validation Study of the Acute-Toxic- Class 
Method – An Alternative to the LD  50 Test. Arch. Toxicol. 
66, p. 455–470.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 205
 
(7) Schlede E., Mischke U., Diener W. and Kayser D. (1994). The 
International Validation Study of the Acute-Toxic-Class 
Method (Oral). Arch. Toxicol. 69,p. 659–670.  
(8) OECD (2001) Guidance Document on Acute Oral Toxicity 
Testing. Environmental Health and Safety Monograph Series on Testing and Assessment N. 24. Paris.
 
(9) OECD (2000) Guidance Document on the Recognition, Asses ­
sment and Use of Clinical Signs as Humane Endpoints for 
Experimental Animals Used in Safety Evaluation. Environ ­
mental Health and Safety Monograph Series on Testing and Assessment N 19.
 
(10) OECD (1998) Harmonized Integrated Hazard Classification 
System For Human Health And Environmental Effects Of Chemical Substances as endorsed by the 28
 th Joint Meeting 
of the Chemicals Committee and the Working Party on Chemi ­
cals in November 1998, Part 2, p. 11 [http://webnet1.oecd.org/ ­
oecd/pages/home/displaygeneral/0,3380,EN-documents-521-14- no-24-no-0,FF.html].
 
(11) Lipnick R L, Cotruvo, J A, Hill R N, Bruce R D, Stitzel K A, 
Walker A P, Chu I; Goddard M, Segal L, Springer J A and 
Myers R C (1995) Comparison of the Up-and Down, Conven ­
tional LD  50 , and Fixed Dose Acute Toxicity Procedures. Fd. 
Chem. Toxicol 33, p. 223–231.  
(12) Chan P.K. and A.W. Hayes (1994). Chap. 16. Acute Toxicity 
and Eye Irritancy.  Principles and Methods of Toxicology . Third 
Edition. A.W. Hayes, Editor. Raven Press, Ltd., New York, USA.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 206
 
1. PAPILDIN ĀJUMS  
KATRAI S ĀKOTNĒJAI DEVAI IEV ĒROJAMĀ PROCED ŪRA 
VISPĀRĪGAS PIEZ ĪMES  
Attiecībā uz katru s ākotnējo devu ir j āievēro proced ūra, kas izkl āstīta attiecīgās 
testēšanas shēmās, kuras iek ļautas šajā papildinājumā. 
— 1.a papildin ājums – sākotnējā deva 5 mg/kg ķermeņa svara,  
— 1.b papildin ājums – sākotnējā deva 50 mg/kg ķermeņa svara,  
— 1.c papildin ājums – sākotnējā deva 300 mg/kg ķermeņa svara,  
— 1.d papildin ājums – sākotnējā deva 2 000 mg/kg ķermeņa svara.  
Humānu apsvērumu dēļ nonāvēto vai boj āgājušo dzīvnieku skaita test ēšanas 
procedūra jāveic, kā norādīts ar bulti ņām. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 207
 2008R0440 — L V — 22.03.2014 — 004.001 — 208
 ▼B 
1.A PAPILDIN ĀJUMS  
TESTĒŠANAS PROCED ŪRA AR S ĀKOTNĒJO DEVU 5 MG/KG ĶERMEŅA SVARA

 2008R0440 — L V — 22.03.2014 — 004.001 — 209
 ▼B 
1.B PAPILDIN ĀJUMS  
TESTĒŠANAS PROCED ŪRA AR S ĀKOTNĒJO DEVU 50 MG/KG ĶERMEŅA SVARA

 2008R0440 — L V — 22.03.2014 — 004.001 — 210
 ▼B 
1.C PAPILDIN ĀJUMS  
TESTĒŠANAS PROCED ŪRA AR S ĀKOTNĒJO DEVU 300 MG/KG ĶERMEŅA SVARA

 2008R0440 — L V — 22.03.2014 — 004.001 — 211
 ▼B 
1.D PAPILDIN ĀJUMS  
TESTĒŠANAS PROCED ŪRA AR S ĀKOTNĒJO DEVU 2 000 MG/KG ĶERMEŅA SVARA

 2. PAPILDIN ĀJUMS  
KLASIFIK ĀCIJAS KRIT ĒRIJI TEST ĒJAMAJĀM VIEL ĀM AR 
PAREDZAMAJ ĀM LD  50 VĒRTĪBĀM VIRS 2 000 MG/KG, NEVEICOT 
TESTUS  
Kritēriji, kas noteikti 5. b īstamības kategorijai, ir v ērsti uz tādu testējamo vielu 
identifikāciju, kurām ir gan relat īvi zems ak ūtais toksiskums, tom ēr zināmos 
apstākļos tās var būt bīstamas jut īgām populācijām. Šo vielu sagaid āmā LD  50 , 
ievadot caur muti vai uzs ūcoties caur ādu, ir 2 000–5 000 mg/kg vai citiem 
ievadīšanas veidiem t ām līdzvērtīgas. Testējamās vielas var iedal īt šajā bīstamības 
kategorijā, kas noteikta: 2 000 mg/kg < LD  50 < 5 000 mg/kg (VSS 5. kategorija) 
šādos gadījumos:  
a) ja šī kategorija noteikta p ēc kādas no 1.a–1.d papildin ājumā norādītajām 
testēšanas shēmām, pamatojoties uz mirst ības gadījumiem;  
b) ja ir ticami dati, kas nor āda, ka LD  50 ir 5. kategorijai noteiktaj ā vērtību 
diapazonā, vai pētījumi ar citiem dz īvniekiem vai ar ī toksiskā iedarbība uz 
cilvēka organismu ir t āda, ka tai ir ak ūtas iedarb ības raksturs;  
c) izmantojot datu ekstrapol āciju, aprēķinu vai m ērījumu metodes, ja nav nepie ­
ciešams pieš ķirt augstāku bīstamības kategoriju, un  
— ir pieejama ticama inform ācija, kas liecina par b ūtisku toksisku iedarb ību 
uz cilvēka organismu, vai  
— novēroti bojāejas gadījumi, veicot testus l īdz 4. kategorijas v ērtībām, 
ievadot or āli, vai  
— ja, veicot testus l īdz 4. kategorijas v ērtībām, izņemot caureju, piloerekciju 
vai izskatu, ekspertu sl ēdziens apstiprina b ūtiskas klīniskas toksiskuma 
pazīmes, vai  
— ja ekspertu sl ēdziens apstiprina ticamu citos p ētījumos ar dz īvniekiem 
iegūtu inform āciju par b ūtisku toksisku iedarb ību. 
TESTĒŠANA AR DEV ĀM VIRS 2 000 MG/KG  
Sakarā ar nepieciešam ību ievērot dzīvnieku labtur ības prasības nav ieteicams 
veikt testus ar 5. kategorijas dev ām, kas p ārsniedz 5 000 mg/kg, un tie j āveic 
tikai tādos gadījumos, kad ir ļoti lielas iesp ējas, ka tie ir tieši saist īti ar dzīvnieku 
aizsardzību vai cilv ēku veselības aizsardz ību (10). Nav j āveic papildu test ēšana ar 
augstākām devām. 
Ja jāveic testi ar 5 000 mg/kg devu, tas j āveic tikai vien ā posmā, t. i., ar trijiem 
dzīvniekiem. Ja pirmais dz īvnieks, kam š ī deva ievad īta, nobeidzas, saska ņā ar 
diagrammu 1. papildin ājumā nākamā ievadāmā deva ir 2 000 mg/kg. Ja pirmais 
dzīvnieks izdz īvo, devu ievada v ēl diviem dz īvniekiem. Ja no trijiem dz īvniekiem 
nobeidzas tikai viens, paredzams, ka LD  50 vērtība ir augst āka nekā 5 000 mg/kg. 
Ja iet boj ā abi dzīvnieki, nākamā ievadāmā deva ir 2 000 mg/kg.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 212
 
3. PAPILDIN ĀJUMS  
TESTĒŠANAS METODE B.1.b. Nosac ījumi par klasifik āciju saska ņā ar ES sist ēmu pārejas 
laikā līdz Vispārējās saskaņotās sistēmas (VSS) piln īgai ieviešanai (literat ūras sarakst ā (8))
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 213
 
▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 214
 
▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 215
 
▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 216
 
B.2. AKŪTĀ INHALĀCIJAS TOKSICIT ĀTE 
IEVADS  
1. Šī testēšanas metode ir l īdzvērtīga ESAO Test ēšanas nor ādījumiem 403 
(2009. gads) (1). Ak ūtajai inhal ācijas toksicit ātei veltītos Testēšanas nor ādī­
jumus 403 ( TG 403 ) pieņēma 1981. gad ā. Šī pārskatītā B.2. test ēšanas 
metode (k ā pārskatīto TG 403  ekvivalents) ir izstr ādāta tā, lai tā būtu elastī­
gāka, samazin ātu dzīvnieku izmantošanu un nodrošin ātu regulat īvās vaja­
dzības. Pārskatītā testēšanas metode aptver divu veidu p ētījumus, proti, 
tradicionālo LC  50 protokolu un koncentr ācija × laiks ( C × t) protokolu. 
Šīs testēšanas metodes galven ās iezīmes ir iesp ēja nodrošin āt koncentr ācijas 
un atbildes reakcijas sakar ību diapazon ā no neletāliem līdz letāliem iznāku­
miem, lai uzzin ātu vidējo letālo koncentr āciju (LC  50 ), neletālo sliekšņa 
koncentrāciju (piem ēram, LC  01 ) un sakar ības slīpumu un noteiktu iesp ējamu 
uzņēmības atkar ību no dzimuma.  C × t protokols ir j āizmanto gad ījumos, 
kad pastāv konkrēta regulat īva vai zin ātniska vajadz ība, kuras d ēļ ir nepie­
ciešami testi ar dz īvniekiem ar vair ākiem ilgumiem, piem ēram, plānošanai 
attiecībā uz reaģēšanu ārkārtas situācijās (piemēram, akūtas ekspoz īcijas 
norāžu līmeņu (AEGL ) iegūšana, nor ādījumi plānošanai attiec ībā uz reaģē­ 
šanu ārkārtas situācijās (ERPG ) vai akūtas ekspoz īcijas robežl īmeņu (AETL ) 
vērtības) vai zemes izmantošanas pl ānošanai.  
2. Norādījumi par š īs testēšanas metodes p ētījumu veikšanu un interpret ēšanu 
ir pieejami  Guidance Document on Acute Inhalation Toxicity Testing  (GD 
39) (2).  
3. Šīs testēšanas metodes kontekst ā izmantot ās definīcijas ir sniegtas š īs 
nodaļas beigās un GD 39  (2). 
4. Šī testēšanas metode ļauj raksturot test ējamās ķīmiskās vielas un kvantitat īvi 
novērtēt risku, k ā arī ļauj novērtēt un klasific ēt testējamās ķīmiskās vielas 
saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1272/2008 (3).  GD 39  (2) ir sniegti nor ādījumi, 
kā izvēlēties attiec īgu testēšanas metodi ak ūtās toksicit ātes testēšanai. Ja ir 
vajadzīga vienīgi inform ācija par klasifik āciju un mar ķējumiem, parasti ietei ­
cams izmantot š ā pielikuma B.52. noda ļu (4) (sk.  GD 39  (2)). Šī B.2. 
testēšanas metode nav īpaši paredz ēta specializ ētu materi ālu, piemēram, 
mazšķīstošu izometrisku materi ālu vai šķiedrmateri ālu, vai rūpnieciski ražotu 
nanomateri ālu, testēšanai.  
SĀKOTNĒJIE APSV ĒRUMI  
5. Lai l īdz minimumam samazin ātu dzīvnieku izmantošanu testos, test ēšanas 
laboratorijai, pirms t ā apsver, vai test ēšanu neveikt saska ņā ar šo metodi, ir 
jāizskata visa pieejam ā informācija par test ējamo ķīmisko vielu, ar ī līdzši­
nējie pētījumi (piem ēram, šā pielikuma B.52. noda ļa (4)), kuru dati pal īdzētu 
izvairīties no papildu test ēšanas. Inform ācija, kas var ētu palīdzēt piemēro­
tāko sugu, l īniju, dzimuma, ekspoz īcijas režīma un attiec īgu testa koncen ­
trāciju izvēlē, ietver test ējamās ķīmiskās vielas identit āti, ķīmisko strukt ūru 
un fizikālķīmiskās īpašības; jebk ādu in vitro  vai in vivo  toksicitātes testu 
rezultātus; paredz ētos lietošanas veidus un cilv ēka ekspoz īcijas iesp ējamību; 
pieejamos  (Q)SAR  datus un toksikolo ģiskos datus par struktur āli radnie­
cīgām vielām (sk.  GD 39  (2)).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 217
 
6. Ciktāl iespējams, ir j āizvairās no testiem ar kod īgām un/vai kairinoš ām 
testējamām ķīmiskām vielām koncentr ācijās, kas, visticam āk, radīs stipras 
sāpes un/vai ciešanas. Kod īguma/kairin ājuma potenci āls ir jānovērtē eksper­
tiem, izmantojot t ādas liecības kā pieredze ar cilv ēkiem un dz īvniekiem 
(piemēram, no atk ārtotas devas p ētījumiem, kas veikti ar nekod īgām/nekai­
rinošām koncentr ācijām), esošie  in vitro  dati (piem ēram, no š ā pielikuma 
B.40. noda ļas (5), B.40.a noda ļas (6) vai ESAO  TG 435  (7)), pH v ērtības, 
informācija par līdzīgām vielām vai jebk ādi citi der īgi dati, lai noskaidrotu, 
vai varētu neveikt turpm ākus testus. T ā kā šī testēšanas metode p ētījuma 
vadītājam vai galvenajam p ētniekam nodrošina m ērķkoncentrāciju izvēles 
kontrolēšanas iesp ēju, šo metodi var izmantot, lai pak ļautu dzīvniekus 
šādu materi ālu iedarb ībai sakar ā ar konkr ētām regulat īvām vajadz ībām 
(piemēram, ārkārtas situāciju plānošanai). Tom ēr mērķkoncentrācijā nedrīkst 
būt smaga kairinoša/kod īga iedarb ība, lai gan tai j ābūt pietiekamai, lai 
koncentrācijas un atbildes reakcijas l īkne pagarin ātos līdz līmeņiem, kas 
sasniedz testa regulat īvo un zin ātnisko mērķi. Šīs koncentr ācijas ir jāizvēlas 
katrā gadījumā atsevišķi, kā arī jāsniedz koncentr āciju izvēles pamatojums 
(sk. GD 39  (2)).  
TESTA PRINCIPS  
7. Šī pārskatītā B.2. test ēšanas metode ir paredz ēta tam, lai attiec ībā uz vienu 
vai abiem dzimumiem, k ā nepieciešams kvantitat īvajos riska nov ērtējumos, 
iegūtu testējamās ķīmiskās vielas klasific ēšanai pietiekamu inform āciju par 
tās akūto toksicit āti, kā arī datus par mirst ību (piem ēram, LC  50, LC 01 un 
slīpums). Šis test ēšanas metožu apraksts pied āvā divas metodes. Pirm ā 
metode ir tradicion ālais protokols, kur ā dzīvnieku grupas tiek pak ļautas 
robežkoncentr ācijai (pie ļaujamā daudzuma tests) vai koncentr āciju sērijai 
vairākpakāpju proced ūrā uz iepriekš noteiktu ilgumu, kas parasti ir četras 
stundas. Konkr ētām regulat īvām vajadz ībām var izmantot citus ekspoz īcijas 
ilgumus. Otr ā metode ir ( C × t) protokols, kur ā dzīvnieku grupas tiek 
pakļautas vienai koncentr ācijai (robežkoncentr ācijai) vai vair āku koncentr ā­
ciju sērijai vairākos periodos.  
8. Mirstoši dz īvnieki, k ā arī dzīvnieki, kas ac īm redzami cieš s āpes vai 
pārdzīvo stipras un ilgstošas ciešanas, ir hum āni jānonāvē, un, interpret ējot 
testa rezult ātus, tie jāuzlūko tāpat kā testā nobeigušies dz īvnieki. Krit ēriji, 
pēc kuriem pie ņem lēmumu non āvēt mirstošus dz īvniekus un dz īvniekus, 
kam ir smagas ciešanas, k ā arī norādījumi par paredzamu vai neizb ēgamu 
nobeigšanos ir sniegti ESAO  Guidance Document No. 19 on Humane 
Endpoints  (8). 
METODES APRAKSTS  
Dzīvnieku sugas izv ēle 
9. Ir jāizmanto jauni un veseli pieauguši dz īvnieki, kas pieder pie laboratorij ās 
parasti izmantotaj ām līnijām. Ieteicam ā suga ir žurka. Ja tiek izmantotas 
citas sugas, tas j āpamato.  
Dzīvnieku sagatavošana  
10. Mātītes nedrīkst būt iepriekš dzemd ējušas vai gr ūsnas. Ekspoz īcijas dien ā 
dzīvniekiem j ābūt jauniem pieaugušiem (8–12 ned ēļas veciem) dz īvniekiem 
ar ķermeņa svaru, kas nep ārsniedz ± 20 % no jebk ādu iedarb ībai iepriekš 
pakļautu tāda paša vecuma abu dzimumu dz īvnieku vid ējā ķermeņa svara. 
Dzīvniekus izv ēlas nejaušin āti un mar ķē individu ālai identific ēšanai. Dz īv­
niekus līdz testa s ākumam vismaz piecas dienas tur b ūros, lai tie aklimati ­
zētos laboratorijas apst ākļos. Dzīvnieki īsu laiku pirms testa s ākšanas ir 
jāaklimatizē arī attiecībā uz testa apr īkojumu, jo tas samazin ās jaunās 
vides rad īto stresu.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 218
 
Dzīvnieku tur ēšana  
11. Temperat ūrai testa dz īvnieku tur ēšanas telp ā jābūt 22 ± 3 °C. Relat īvo 
mitrumu v ēlams uztur ēt 30–70 % diapazon ā, lai gan tas var b ūt neiespējami, 
ja par nes ējvielu izmanto ūdeni. Pirms un p ēc ekspozīcijām dzīvnieki parasti 
ir jātur būros grupās pēc dzimuma un koncentr ācijas, bet dz īvnieku skaits 
būrī nedrīkst traucēt katra dz īvnieka nov ērošanu, k ā arī dzīvnieku skaitam 
jābūt tādam, lai iesp ējami maz āki būtu zudumi kanib ālisma un kaušan ās dēļ. 
Ja tiek izmantota vien īgi dzīvnieka deguna ekspoz īcija, var b ūt vajadzīgs 
dzīvniekus aklimatiz ēt fiksācijas caurul ēm. Fiksācijas caurules nedr īkst dzīv­
niekiem rad īt nevajadz īgu fizisku, termisku vai imobiliz ācijas risku. Fiks ā­
cija var ietekm ēt fizioloģiskos beigupunktus, piem ēram, ķermeņa tempera ­
tūru (hipertermija) un/vai plaušu min ūtes tilpumu. Ja ir pieejami visp ārīgi 
dati, kas apliecina, ka nek ādas šādas pārmaiņas nerodas v ērā ņemamā 
apmērā, iepriekš ēja pielāgošanās fiksācijas caurul ēm nav vajadz īga. Ja tiek 
izmantota visa ķermeņa ekspozīcija aerosolam, dz īvnieki ekspoz īcijas laikā 
ir jātur atseviš ķi, lai tie nevar ētu uzņemt testējamo aerosolu no citu b ūra 
dzīvnieku apmatojuma. Iz ņemot ekspoz īcijas laiku, var izmantot tradicion ālu 
un sertific ētu laboratorijas uzturu, ko papildina ar neierobežotu daudzumu 
krāna dzeram ā ūdens. Dzīvniekus 12 stundas diennakt ī tur mākslīgā apgai­
smojumā, bet 12 stundas tums ā. 
Inhalācijas kameras  
12. Izvēloties inhal ācijas kameru, j āņem vērā testējamās ķīmiskās vielas īpašības 
un testa m ērķis. Visieteicam ākā metode ir dz īvnieka deguna ekspoz īcija (šis 
termins aptver dz īvnieka galvas, deguna vai snu ķa ekspozīciju). Dzīvnieka 
deguna ekspoz īcija ir parasti ieteicama š ķidro vai cieto aerosolu p ētījumiem 
un tvaikiem, kas var kondens ēties un veidot aerosolu. P ētījuma konkr ētos 
mērķus, iespējams, var lab āk sasniegt, izmantojot visa ķermeņa ekspozīciju, 
bet tas ir j āpamato p ētījuma ziņojumā. Lai nodrošin ātu atmosf ēras stabilit āti, 
izmantojot visa ķermeņa kameru, testa dz īvnieku kop ējais apjoms nedr īkst 
pārsniegt 5 % no kameras tilpuma. Deguna un visa ķermeņa ekspozīcijas 
paņēmienu principi un to konkr ētās priekšroc ības un tr ūkumi ir aprakst īti 
GD 39  (2). 
EKSPOZ ĪCIJAS APST ĀKĻI 
Koncentr āciju ievad īšana  
13. Deguna ekspoz īcija žurkām var ilgt l īdz sešām stundām. Ja deguna ekspo ­
zīciju veic pel ēm, ekspoz īcijām parasti nevajadz ētu ilgt vair āk par četrām 
stundām. Ja ir vajadz īgi ilgāki pētījumi, tas j āpamato (sk.  GD 39  (2)). 
Dzīvnieki, kas aerosola iedarb ībai tiek pak ļauti visa ķermeņa kamerās, ir 
jātur atseviš ķi, lai nepie ļautu, ka citi b ūra dzīvnieki test ējamo ķīmisko vielu 
uzņem, laizot ekspon ētos dzīvniekus. Ekspoz īcijas period ā dzīvniekus neva ­
jadzētu barot. Visa ķermeņa ekspozīcijas laik ā var past āvīgi nodrošin āt ar 
ūdeni.  
14. Dzīvnieki tiek pak ļauti testējamās ķīmiskās vielas iedarb ībai gāzes, tvaiku, 
aerosola vai to sajaukuma veid ā. Testējamais agreg ātstāvoklis ir atkar īgs no 
testējamās ķīmiskās vielas fizik ālķīmiskajām īpašībām, izraudz ītās koncen­
trācijas un/vai fizik ālās formas, kas test ējamās ķīmiskās vielas apstr ādes un 
izmantošanas laik ā ir visvarb ūtīgākā. Higroskopiskas un ķīmiski rea ģējošas 
testējamās ķīmiskās vielas ir j ātestē sausa gaisa apst ākļos. Jāuzmanās, lai 
izvairītos no spr ādzienbīstamu koncentr āciju ģenerēšanas.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 219
 
Daļiņu sadalījums pēc lieluma  
15. Daļiņu sadalījums pēc lieluma j ānoteic visiem aerosoliem un tvaikiem, kas 
var kondens ēties un veidot aerosolu. Lai nodrošin ātu visu elpošanas 
sistēmas attiec īgo rajonu ekspoz īciju, ir ieteicami aerosoli ar masas vid ējo 
aerodinamisko diametru ( MMAD ) diapazon ā no 1 līdz 4 μm ar ģeometrisko 
standartnovirzi ( σ g ) diapazon ā no 1,5 līdz 3,0 (2) (9) (10). Iesp ēju robežās ir 
jācenšas nodrošin āt atbilstību šim standartam, bet, ja tas nav iesp ējams, ir 
jāsniedz eksperta atzinums. Piem ēram, met ālu izgarojumu da ļiņas var būt 
mazākas par šo standartu, savuk ārt lādētas daļiņas, šķiedrmateri āli un higro ­
skopiski materi āli (kas elpošanas sist ēmas mitraj ā vidē izplešas) šo standartu 
var pārsniegt.  
Testējamās ķīmiskās vielas sagatavošana nes ējvielā 
16. Lai ģenerētu testējamās ķīmiskās vielas attiec īgu koncentr āciju un da ļiņu 
lielumu atmosf ērā, var izmantot nes ējvielu. Ieteicam ā nesējviela visos gad ī­
jumos noteikti ir ūdens. Lai pan āktu vajadz īgo daļiņu sadalījumu pēc 
lieluma, da ļiņu materiālu var pak ļaut mehāniskiem procesiem, tom ēr jāno­
drošina, lai test ējamā ķīmiskā viela nesadal ītos un nep ārmainītos. Gadī­
jumos, kad uzskata, ka meh āniski procesi ir main ījuši testējamās ķīmiskās 
vielas sast āvu (pārāk augstās temperat ūrās, ko pārāk intensīvā malšanā radī­
jusi berze), test ējamās ķīmiskās vielas sast āvs ir anal ītiski jāpārbauda. J āie­
vēro attiecīga piesardz ība, lai test ējamo ķīmisko vielu nepies ārņotu. Nav 
nepieciešams test ēt nedrūpošus graudveida materi ālus, kas ir izstr ādāti tā, 
lai būtu neieelpojami. J āveic berzes tests, lai pier ādītu, ka, graudveida ma ­
teriālus apstrādājot, nerodas ieelpojamas da ļiņas. Ja berzes test ā tiek iegūtas 
ieelpojamas da ļiņas, jāveic inhal ācijas toksicit ātes tests.  
Kontroldz īvnieki  
17. Līdztekus veiktas negat īvas (gaisa) kontroles grupa nav vajadz īga. Ja testa 
atmosfēras ģenerēšanā izmanto nes ējvielu, kas nav ūdens, nes ējvielas 
kontroles grupa j āizmanto tikai tad, ja nav pieejami v ēsturiski inhal ācijas 
toksicitātes dati. Ja nes ējvielā iestrādātas testējamās ķīmiskās vielas toksici ­
tātes pētījums toksicit āti neatklāj, secina, ka nes ējviela pārbaudītajā koncen­
trācijā nav toksiska; t ādējādi nesējvielas kontroles grupa nav nepieciešama.  
EKSPOZ ĪCIJAS APST ĀKĻU MONITORINGS  
Gaisa plūsma caur kameru  
18. Katras ekspoz īcijas laik ā ir rūpīgi jākontrolē, nepārtraukti j āmonitorē un 
vismaz reizi stund ā jāreģistrē gaisa plūsma caur kameru. Testa atmosf ēras 
koncentrācijas (vai stabilit ātes) monitorings ir visu dinamisko parametru 
integrāla mērīšana, kas dod iesp ēju netieši kontrol ēt visus attiec īgos dina­
miskos atmosf ēras ģenerēšanas parametrus. Īpaši jāraugās, lai deguna ekspo ­
zīcijas kamer ās nenotiktu izelpot ā gaisa ieelpošana gad ījumos, kur gaisa 
plūsma ekspoz īcijas sistēmā nav pietiekama, lai nodrošin ātu testējamās ķī­
miskās vielas atmosf ēras dinamisku pl ūsmu. Ir pieejamas metodikas, ko var 
izmantot, lai pier ādītu, ka konkr ētos darbības apstākļos atkārtota ieelpošana 
nenotiek (2) (11). Sk ābekļa koncentr ācijai jābūt vismaz 19 %, un oglek ļa 
dioksīda koncentr ācija nedrīkst pārsniegt 1 %. Ja ir pamats uzskat īt, ka nav 
iespējams nodrošin āt atbilstību šiem standartiem, sk ābekļa un oglek ļa diok­
sīda koncentr ācijas ir jāizmēra. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 220
 
Temperat ūra un relat īvais mitrums kamer ā 
19. Temperat ūra kamerā jāuztur 22 ± 3 °C robež ās. Relatīvais mitrums dz īv­
nieku inhal ācijas zonā gan deguna, gan visa ķermeņa ekspozīciju gadījumā 
ir jāmonitorē un jāreģistrē vismaz tr īs reizes, ja tests ilgst l īdz četrām 
stundām, un reizi stund ā, ja tas ir īsāks. Relatīvo mitrumu v ēlams uztur ēt 
30–70 % diapazon ā, bet tas var neb ūt izdarāms (piem ēram, kad tiek test ēti 
maisījumi uz ūdens bāzes) vai izm ērāms, jo test ējamā ķīmiskā viela interfer ē 
ar testēšanas metodi.  
Testējamā ķīmiskā viela: nomin ālā koncentr ācija 
20. Kad vien iesp ējams, ir j āaprēķina un j āreģistrē nominālā koncentr ācija 
ekspozīcijas kamer ā. Nominālā koncentr ācija ir ģenerētās testējamās ķīmis­
kās vielas masa, ko dala ar kameras sist ēmai cauri izlaist ā gaisa kop ējo 
tilpumu. Nomin ālo koncentr āciju neizmanto, lai raksturotu dz īvnieku ekspo ­
zīciju, taču nominālās koncentr ācijas un faktisk ās koncentr ācijas salīdzinā­
jums sniedz nor ādes par testa sist ēmas ģenerēšanas efektivit āti, tādējādi to 
var izmantot, lai atkl ātu ģenerēšanas probl ēmas. 
Testējamā ķīmiskā viela: faktisk ā koncentr ācija 
21. Faktisk ā koncentr ācija ir test ējamās ķīmiskās vielas koncentr ācija dzīvnieku 
inhalācijas zonā inhalācijas kamer ā. Faktiskās koncentr ācijas var uzzin āt ar 
specifiskām metod ēm (piemēram, tiešo paraugu ņemšanu, adsorbcijas vai 
ķīmiskās reaģēšanas metod ēm un turpm āku analītisko raksturošanu) vai ar 
tādām nespecifisk ām metod ēm kā gravimetrisk ā filtra anal īze. Gravimetri ­
skās analīzes izmantošana ir pie ņemama tikai attiec ībā uz vienas sast āvdaļas 
pulvera aerosoliem vai aerosoliem ar zemas gaistam ības šķidrumiem, turkl āt 
šī analīze ir jābalsta uz attiec īgiem test ējamās ķīmiskās vielas raksturoju ­
miem pirms p ētījuma veikšanas. Koncentr ācijas noteikšanu ar gravimetrisko 
analīzi var veikt ar ī vairāku sastāvdaļu pulvera aerosoliem. Tom ēr tam ir 
vajadzīgi analītiskie dati, kas pier āda, ka gais ā pārnestajam materi ālam ir 
tāds pats sast āvs kā sākotnējam materi ālam. Ja š āda inform ācija nav 
pieejama, p ētījuma laik ā var būt nepieciešams ar regul āriem interv āliem 
atkārtoti analiz ēt testējamo ķīmisko vielu (v ēlams, kad t ā tiek pārnēsāta 
gaisā). Attiecībā uz aerosola prepar ātiem, kas var iztvaikot vai sublim ēties, 
ir jāpierāda, ka visas f āzes tika iev āktas ar izraudz īto metodi. M ērķkoncen­
trācija, nomin ālā un faktisk ā koncentr ācija ir jānorāda pētījuma ziņojumā, 
bet statistiskaj ā analīzē, kurā aprēķina letālo koncentr āciju vērtības, izmanto 
vienīgi faktisk ās koncentr ācijas.  
22. Ja iesp ējams, jāizmanto vienas s ērijas testējamā ķīmiskā viela, un test ējamais 
paraugs ir j āglabā apstākļos, kas uztur t ā tīrību, homogenit āti un stabilit āti. 
Pirms pētījuma sākšanas ir j ābūt noteiktām testējamās ķīmiskās vielas 
īpašībām, arī tās tīrībai un, ja tehniski iesp ējams, identit ātei, un konstat ēto 
piesārņotāju un piemais ījumu daudzumam. To var pier ādīt ar šādiem datiem 
(bet ne tikai): aiztures laiks un relat īvā maksimuma zona, molekulmasa no 
masspektrometrijas vai g āzhromatogr āfijas anal īzes, vai cit ām aplēsēm. Lai 
gan testēšanas laboratorija nav atbild īga par test ējamā parauga identit āti, tai 
būtu ieteicams vismaz zin āmā mērā pārliecināties par sponsora sniegto 
raksturojumu (piem ēram, krāsa, fizikālās īpašības utt.).  
23. Ekspoz īcijas atmosf ēru uztur iesp ējami nemain īgu un nep ārtraukti un/vai 
periodiski monitor ē atkarībā no analīzes metodes. Ja paraugus ņem perio­
diski, četru stundu p ētījuma laik ā kameras atmosf ēras paraugi ir j āņem 
vismaz divas reizes. Ja sakar ā ar ierobežotu gaisa caurpl ūdumu vai zemu 
koncentrāciju tas nav iesp ējams, visā ekspozīcijas period ā var paņemt vienu 
paraugu. Ja tiek konstat ētas ievērojamas sv ārstības starp paraugiem, n ākamo  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 221
 
koncentrāciju testēšanā katras ekspoz īcijas laikā jāņem četri paraugi. Atse ­
višķiem kameras koncentr ācijas paraugiem no vid ējās koncentr ācijas neva ­
jadzētu atšķirties vair āk kā par ± 10 % g āzēm un tvaikiem vai vair āk kā par 
± 20 % šķidriem vai cietiem aerosoliem. Ir j āaprēķina un jāreģistrē laiks, kas 
vajadzīgs, līdz kamer ā iestājas līdzsvara st āvoklis (t  95 ). Ekspoz īcijas ilgums 
atbilst visam laikam, kad test ējamā ķīmiskā viela tiek ģenerēta, ieskaitot 
laiku, kas vajadz īgs, lai sasniegtu t  95 . Norādījumi par t  95 aplēsēm ir sniegti  
GD 39  (2). 
24. Ļoti sarežģītiem mais ījumiem, kas sast āv no gāzēm/tvaikiem, un aerosoliem 
(piemēram, degšanas atmosf ērām un test ējamām ķīmiskām vielām, kuru 
izplūde notiek no konkr ētam galalietojumam paredz ētiem izstr ādājumiem/ie ­
rīcēm) katra f āze inhalācijas kamer ā var izturēties atšķirīgi, tāpēc katrai fāzei 
(gāze/tvaiki un aerosols) ir j āizvēlas vismaz viena indikatorviela (anal īts), 
kas parasti ir mais ījuma galven ā aktīvā viela. Ja test ējamā ķīmiskā viela ir 
maisījums, anal ītiskā koncentr ācija ir jānorāda maisījumam, nevis tikai akt ī­
vajai vielai vai komponentam (anal ītam). Papildu inform ācija par fakti ­
skajām koncentr ācijām ir pieejama  GD 39  (2). 
Testējamā ķīmiskā viela: da ļiņu sadalījums pēc lieluma  
25. Katras četru stundu ekspoz īcijas laik ā aerosolu da ļiņu sadalījums pēc 
lieluma j ānosaka vismaz divas reizes, izmantojot kask ādes impaktoru vai 
alternatīvu instrumentu, piem ēram, aerodinamisko da ļiņu mērītāju. Ja var 
pierādīt, ka ar kask ādes impaktoru vai alternat īvo instrumentu ieg ūtie rezul­
tāti ir līdzvērtīgi, alternat īvo instrumentu var izmantot vis ā pētījumā. Lai 
iegūtu apstiprin ājumu, ka galvenais iev ākšanas instruments nodrošina pietie ­
kamu vākšanas efektivit āti, paralēli šim galvenajam instrumentam ir j āiz­
manto otra iek ārta, piemēram, gravimetriskais filtrs vai atsit ējs/gāzes barbo ­
tieris. Da ļiņu lieluma anal īzē iegūtajai masas koncentr ācijas vērtībai jābūt 
saprātīgās robežās salīdzinājumā ar filtra anal īzē iegūto masas koncentr ācijas 
vērtību (sk.  GD 39  (2)). Ja p ētījuma agrīnā posmā var pierādīt līdzvērtību, 
turpmāki apstiprinoši m ērījumi nav vajadz īgi. Dzīvnieku labtur ības nolūkos 
jāveic pasākumi, kas iesp ējami mazin ātu nepārliecinošu datu ieguvi, kuru 
dēļ var būt nepieciešams atk ārtot ekspoz īciju. Ir jānosaka da ļiņu lielums 
tādiem tvaikiem, kuru kondens āts varētu izveidot aerosolu vai kuru veidot ā 
atmosfērā tiek konstat ētas daļiņas, kas liek dom āt par jauktu f āžu iespēja­
mību (sk. 15. punktu).  
PROCED ŪRA 
26. Turpm āk ir aprakst īti divu veidu p ētījumi, proti, tradicion ālais protokols un  
C × t protokols. Abos protokolos var ietilpt devu diapazona p ētījums, galve ­
nais pētījums un/vai pie ļaujamā daudzuma tests (tradicion ālais protokols) vai 
testēšana ar robežkoncentr āciju ( C × t ). Ja ir zin āms, ka viens no dzimu ­
miem ir uz ņēmīgāks, pētījuma vad ītājs var izv ēlēties veikt šos p ētījumus 
tikai ar uz ņēmīgo dzimumu. Ja deguna ekspoz īcijai tiek pak ļauti grauz ēji, 
kas nav žurkas, maksim ālos ekspoz īcijas ilgumus var kori ģēt tā, lai iespē­
jami mazin ātu attiecīgajai sugai rakstur īgās ciešanas. Lai dz īvnieku izman ­
tošanu samazin ātu līdz minimumam, pirms testa s ākšanas jāizskata visi 
pieejamie dati. Piem ēram, dati, kas ieg ūti, izmantojot š ā pielikuma B.52. 
nodaļu (4), var noz īmēt, ka nav vajadz īgs devu diapazona p ētījums, kā arī 
var parādīt, vai kāds no dzimumiem ir uz ņēmīgāks (sk.  GD 39  (2)).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 222
 
TRADICION ĀLAIS PROTOKOLS  
Vispārīgi apsvērumi: tradicion ālais protokols  
27. Tradicion ālajā pētījumā dzīvnieku grupas iepriekš noteiktu laiku (parasti 
četras stundas) tiek pak ļautas test ējamās ķīmiskās vielas iedarb ībai vai nu 
deguna ekspoz īcijas, vai visa ķermeņa ekspozīcijas kamer ā. Dzīvnieki tiek 
pakļauti vai nu robežkoncentr ācijai (pieļaujamā daudzuma tests), vai vismaz 
trijām koncentr ācijām vairākpakāpju proced ūrā (galvenais p ētījums). Pirms 
galvenā pētījuma var veikt devu diapazona p ētījumu, ja vien kaut k āda 
apjoma inform ācija par test ējamo ķīmisko vielu, piem ēram, iepriekš veikts 
B.52. noda ļas pētījums (sk.  GD 39  (2)), nav jau pieejama.  
Devu diapazona p ētījums: tradicion ālais protokols  
28. Devu diapazona p ētījumu izmanto, lai noteiktu test ējamās ķīmiskās vielas 
iedarbīgumu, konstat ētu uzņēmīguma atš ķirības starp dzimumiem un pal ī­
dzētu izvēlēties ekspoz īcijas koncentr ācijas līmeņus galvenajam p ētījumam 
vai pieļaujamā daudzuma testam. Izv ēloties koncentr ācijas līmeņus devu 
diapazona p ētījumam, j āizmanto visa pieejam ā informācija, arī pieejamie  
(Q)SAR  dati un dati par l īdzīgām ķīmiskām vielām. Katras koncentr ācijas 
iedarbībai nevajadz ētu pakļaut vairāk kā trīs tēviņus un trīs mātītes (lai 
noteiktu atš ķirības starp dzimumiem, var b ūt vajadzīgi tris dz īvnieki no 
katra dzimuma). Devu diapazona p ētījumā var izmantot vienu koncentr āciju, 
bet vajadz ības gadījumā var testēt vairākas koncentr ācijas. Devu diapazona 
pētījumā nevajag test ēt tik daudz dz īvnieku un koncentr āciju, it kā tas būtu 
galvenais p ētījums. Devu diapazona p ētījuma viet ā var izmantot iepriekš 
veiktu B.52. noda ļas pētījumu (4) (sk.  GD 39  (2)).  
Pieļaujamā daudzuma tests: tradicion ālais protokols  
29. Pieļaujamā daudzuma testu izmanto gad ījumos, kad par test ējamo ķīmisko 
vielu ir zin āms vai sagaid āms, ka tā faktiski b ūs netoksiska, t. i., t ā izraisīs 
toksisku atbildes reakciju tikai tad, ja koncentr ācija pārsniegs regulat īvo 
robežkoncentr āciju. Pieļaujamā daudzuma test ā testējamās ķīmiskās vielas 
robežkoncentr ācijas iedarb ībai pakļauj vienu grupu, kur ā ir trīs tēviņi un trīs 
mātītes. Inform āciju par test ējamās ķīmiskās vielas toksiskumu var ieg ūt no 
zināšanām par līdzīgām pārbaudītām ķīmiskām vielām, ņemot vērā to 
sastāvdaļu identitāti un procentu ālo saturu, par kur ām ir zināms, ka tās ir 
toksikoloģiski būtiskas. Situ ācijās, kad nav inform ācijas par toksiskumu vai 
tā ir nepietiekama, vai ar ī ir paredzams, ka test ējamā ķīmiskā viela būs 
toksiska, ir j āveic galvenais tests.  
30. Robežkoncentr āciju izvēle parasti ir atkar īga no regulat īvajām prasībām. Ja 
piemēro Regulu (EK) Nr. 1272/2008, g āzu, tvaiku un aerosolu robežkon ­
centrācijas ir attiec īgi 20 000 ppm, 20 mg/l un 5 mg/l (vai maksim ālā 
sasniedzam ā koncentr ācija) (3). Tehniski var b ūt grūti ģenerēt dažu test ē­
jamo ķīmisko vielu, it seviš ķi tvaiku un aerosolu, robežkoncentr ācijas. 
Testējot aerosolus, galvenajam m ērķim jābūt ieelpojama lieluma da ļiņu iegū­ 
šanai (1–4 μm MMAD ). Ar liel āko daļu testējamo ķīmisko vielu tas ir 
iespējams koncentr ācijā 2 mg/l. Testus ar aerosoliem koncentr ācijā, kas 
pārsniedz 2 mg/l, dr īkst veikt tikai tad, ja var ieg ūt ieelpojama lieluma 
daļiņas (sk.  GD 39  (2)). Regul ā (EK) Nr. 1272/2008 dz īvnieku labtur ības 
apsvērumu dēļ iesaka izvair īties no testiem ar koncentr ācijām, kas pārsniedz 
robežkoncentr ācijas (3). Vai neveikt test ēšanu ar robežkoncentr āciju, būtu 
jāapsver tikai tad, ja ļoti iespējams, ka š āda testa rezult āti būtu tieši noz īmīgi 
cilvēku veselības aizsardz ībai (3), un p ētījuma ziņojumā tas jāpamato. Spr ā­
dzienbīstamu test ējamo ķīmisko vielu gad ījumā ir jācenšas izvair īties no 
apstākļiem, kuros var izrais īties sprādziens. Lai lieki neizmantotu dz īv­
niekus, pirms pie ļaujamā daudzuma testa ir j āveic tests bez dz īvniekiem, 
nodrošinot, ka pie ļaujamā daudzuma testa kameras apst ākļi ir sasniedzami.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 223
 
31. Ja ar robežkoncentr āciju tiek nov ērota mirst ība (nāve un/vai pirmsn āves 
stāvoklis), pie ļaujamā daudzuma testa rezult ātus var izmantot par devu 
diapazona p ētījumu turpm ākai testēšanai ar cit ām koncentr ācijām (sk. 
galveno p ētījumu). Ja test ējamās ķīmiskās vielas fizik ālās vai ķīmiskās 
īpašības neļauj sasniegt robežkoncentr āciju, tests j āveic ar maksim ālo sasnie­
dzamo koncentr āciju. Ja ar maksim ālo sasniedzamo koncentr āciju nesas ­
niedz 50 %, turpm āka testēšana nav vajadz īga. Ja robežkoncentr āciju 
sasniegt nav bijis iesp ējams, pētījuma ziņojumā jāsniedz paskaidrojums un 
pamatojoši dati. Ja maksim ālā sasniedzam ā tvaika koncentr ācija nerada 
toksisku reakciju, var b ūt vajadzīgs ģenerēt testējamo ķīmisko vielu k ā 
šķidru aerosolu.  
Galvenais p ētījums: tradicion ālais protokols  
32. Galveno p ētījumu parasti veic, izmantojot piecus t ēviņus un piecas m ātītes 
(vai piecus uz ņēmīgā dzimuma dz īvniekus, ja tas ir zin āms) katram koncen ­
trācijas līmenim un vismaz tr īs koncentr ācijas līmeņus. Jāizmanto pietiekami 
koncentrācijas līmeņi, lai ieg ūtu drošu statistisku anal īzi. Laika interv āls 
starp ekspoz īcijas grup ām ir atkar īgs no toksicit ātes pazīmju parādīšanās, 
ilguma un smaguma. N ākamā koncentr ācijas līmeņa iedarbībai dzīvnieki 
jāpakļauj tikai tad, kad g ūta pietiekama p ārliecība par iepriekš ējā testā izdzī­
vojušajiem dz īvniekiem. Tas p ētījuma vad ītājam dod iesp ēju koriģēt mērķ­
koncentrāciju nākamajai ekspoz īcijas grupai. T ā kā inhalācijas pētījumos 
tiek izmantotas sarež ģītas tehnolo ģijas, tas ne vienm ēr būs iespējams, 
tāpēc dzīvnieku pak ļaušana nākamā koncentr ācijas līmeņa iedarbībai jāpa­
mato uz iepriekš ējo pieredzi un zin ātnisku lo ģiku. Test ējot maisījumus, 
jāņem vērā GD 39  (2). 
KONCENTR ĀCIJA × LAIKS ( C × t ) PROTOKOLS  
Vispārīgi apsvērumi:  C × t  protokols  
33. Inhal ācijas toksicit ātes vērtēšanā par tradicion ālā protokola alternat īvu var 
uzskatīt C × t vairākpakāpju pētījumu (12) (13) (14). Š ī pieeja ļauj dzīv­
niekus pak ļaut testējamās ķīmiskās vielas iedarb ībai vairākos koncentr ācijas 
līmeņos un ar vair ākiem ilgumiem. Testus veic tikai deguna ekspoz īcijas 
kamerā (visa ķermeņa ekspozīcijas kameras šim protokolam praktiski nav 
izmantojamas). Pl ūsmas diagramma 1. papildin ājumā attēlo šo protokolu. 
Simulācijas anal īze ir parādījusi, ka gan tradicion ālais protokols, gan  C × 
t protokols var nodrošin āt uzticamas LC  50 vērtības, bet  C × t protokols 
parasti lab āk spēj nodrošin āt uzticamas LC  01 un LC  10 vērtības (15).  
34. Simul ācijas anal īze ir parādījusi, ka divu dz īvnieku izmantošana katr ā C × t 
intervālā (viens no katra dzimuma, ja izmanto abus dzimumus, vai divi no 
uzņēmīgākā dzimuma) parasti ir pietiekams skaits galvenaj ā pētījumā, kurā 
testē četrus koncentr ācijas un piecus ekspoz īcijas ilgumus. Dažos gad ījumos 
pētījuma vad ītājs var izv ēlēties izmantot divas žurkas no katra dzimuma 
katrā C × t intervālā (15). Uz katru koncentr ācijas un laika kombin āciju 
izmantojot divus dz īvniekus no katra dzimuma, var mazin āt aplēses siste­
mātisko kļūdu un izkliedi, palielin āt aplēses sekm īguma koeficientu un 
uzlabot ticam ības interv āla segumu. Tom ēr, ja pietiekami l īdzīgi dati nav 
pieejami, noteikšanai (kur ā izmanto vienu dz īvnieku no katra dzimuma vai 
divus no uz ņēmīgākā dzimuma) var pietikt ar piekto ekspoz īcijas koncen ­
trāciju. Turpm āki norādījumi par  C × t pētījumā izmantojamo dz īvnieku un 
koncentrāciju skaitu ir pieejamas  GD 39  (2). ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 224
 
Devu diapazona p ētījums:  C × t  protokols  
35. Devu diapazona p ētījumu izmanto, lai noteiktu test ējamās ķīmiskās vielas 
iedarbīgumu un lai lab āk izraudz ītos ekspoz īcijas koncentr ācijas līmeņus 
galvenajam p ētījumam. Lai izv ēlētos attiec īgu sākumkoncentr āciju galve ­
najam pētījumam un iesp ējami samazin ātu izmantoto dz īvnieku skaitu, var 
būt vajadzīgs devu diapazona p ētījums, izmantojot l īdz trijiem dz īvniekiem/ ­
dzimumiem/koncentr ācijām (sīkāka inform ācija pieejama  GD 39  III papildi ­
nājumā (2)). Lai noteiktu atš ķirības starp dzimumiem, var b ūt nepieciešams 
izmantot tr īs dzīvniekus no katra dzimuma. Šie dz īvnieki ir j āpakļauj iedar­
bībai vienu ilgumu, parasti 240 min ūtes. Tas, vai ir iesp ējams ģenerēt vaja­
dzīgās testa atmosf ēras, jānovērtē pirmstesta tehnisk ās testēšanas laik ā bez 
dzīvniekiem. Ja mirst ības dati ir pieejami no B.52. noda ļas pētījuma (4), 
devu diapazona p ētījumu parasti nav vajadz īgs veikt. B.2. noda ļas pētījumā 
izvēloties sākotnējo mērķkoncentrāciju, pētījuma vad ītājam ir jāņem vērā 
mirstības ainas, kas attiec ībā uz abiem dzimumiem un vis ām testa koncen ­
trācijām novērotas jebk ādos pieejamos B.52. noda ļas pētījumos (4) (sk.  GD 
39 (2)).  
Sākotnējā koncentr ācija:  C × t  protokols  
36. Sākotnējā koncentr ācija (I ekspoz īcijas seanss) (1. papildin ājums) būs vai nu 
robežkoncentr ācija, vai koncentr ācija, ko izv ēlējies pētījuma vad ītājs, pama­
tojoties uz devu diapazona p ētījumu. Grupas, kur ā ir pa dzīvniekam no katra 
dzimuma, š īs koncentr ācijas iedarb ībai tiek pak ļautas vair ākus ilgumus 
(piemēram, 15, 30, 60, 120 vai 240 min ūtes), tādējādi kopā izmantojot 10 
dzīvniekus (I ekspoz īcijas seanss) (1. papildin ājums).  
37. Robežkoncentr āciju izvēle parasti ir atkar īga no regulat īvajām prasībām. Ja 
piemēro Regulu (EK) Nr. 1272/2008, g āzu, tvaiku un aerosolu robežkon ­
centrācijas ir attiec īgi 20 000 ppm, 20 mg/l un 5 mg/l (vai maksim ālā 
sasniedzam ā koncentr ācija) (3). Dažu test ējamo ķīmisko vielu, it seviš ķi 
tvaiku un aerosolu, robežkoncentr ācijas var b ūt tehniski gr ūti ģenerēt. 
Testējot aerosolus, m ērķim jābūt ieelpojama lieluma da ļiņu iegūšanai (t. i., 
1–4 μm MMAD ) ar robežkoncentr āciju 2 mg/l. Ar liel āko daļu ķīmisko vielu 
tas ir iesp ējams. Testus ar aerosoliem koncentr ācijā, kas pārsniedz 2 mg/l, 
drīkst veikt tikai tad, ja var ieg ūt ieelpojama lieluma da ļiņas (sk.  GD 39  (2)). 
Regulā (EK) Nr. 1272/2008 dz īvnieku labtur ības apsv ērumu dēļ iesaka 
izvairīties no testiem ar koncentr ācijām, kas p ārsniedz robežkoncentr ācijas 
(3). Vai neveikt testus ar koncentr ācijām, kas pārsniedz robežkoncentr ācijas, 
ir jāapsver tikai tad, ja ļoti iespējams, ka š āda testa rezult āti būtu tieši 
nozīmīgi cilvēku veselības aizsardz ībai (3), un p ētījuma ziņojumā tas jāpa­
mato. Spr ādzienbīstamu test ējamo ķīmisko vielu gad ījumā ir jācenšas izvai ­
rīties no apst ākļiem, kuros var izrais īties sprādziens. Lai lieki neizmantotu 
dzīvniekus, pirms testa ar s ākotnējo koncentr āciju ir jāveic tests bez dz īv­
niekiem, nodrošinot, ka š ādai koncentr ācijai atbilstošie kameras apst ākļi ir 
sasniedzami.  
38. Ja ar s ākotnējo koncentr āciju tiek nov ērota mirst ība vai agonijas st āvoklis, 
rezultātus ar šo koncentr āciju var izmantot par devu s ākumpunktu turpm ākai 
testēšanai ar cit ām koncentr ācijām (sk. galveno p ētījumu). Ja test ējamās 
ķīmiskās vielas fizik ālās vai ķīmiskās īpašības neļauj sasniegt robežkoncen ­
trāciju, tests j āveic ar maksim ālo sasniedzamo koncentr āciju. Ja ar maksi ­
mālo sasniedzamo koncentr āciju mirst ība nesasniedz 50 %, turpm āka testē­ 
šana nav vajadz īga. Ja robežkoncentr āciju sasniegt nav bijis iesp ējams, pētī­
juma ziņojumā jāsniedz paskaidrojums un pamatojoši dati. Ja maksim ālā 
sasniedzam ā tvaika koncentr ācija nerada toksisku reakciju, var b ūt vajadzīgs 
ģenerēt testējamo ķīmisko vielu k ā šķidru aerosolu.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 225
 
Galvenais p ētījums:  C × t  protokols  
39. Galvenaj ā pētījumā testētā sākotnējā koncentr ācija (I ekspoz īcijas seanss) (1. 
papildinājums) būs vai nu robežkoncentr ācija, vai koncentr ācija, ko izv ēlē­
jies pētījuma vad ītājs, pamatojoties uz devu diapazona p ētījumu. Ja I ekspo ­
zīcijas seansa laik ā vai pēc tās ir novērota mirst ība, minim ālā ekspozīcija ( C 
× t), kas izraisa mirst ību, tiks uzskat īta par orientieri, p ēc kura noteikt II 
ekspozīcijas seansa koncentr āciju un ekspoz īcijas periodus. Katrs n ākamais 
ekspozīcijas seanss b ūs atkarīgs no iepriekš ējā seansa (sk. 1. papildin ājumu).  
40. Lai noteiktu  C × t sakarību ar mirst ību, daudz ām testējamām ķīmiskajām 
vielām pietiks ar rezult ātiem, kas ieg ūti ar sākotnējo koncentr āciju un 
papildus v ēl trijos ekspoz īcijas seansos ar smalk āku ilguma rež ģi (t. i., 
ekspozīcijas ilgumu ģeometriskais solis, ko raksturo ar koeficientu starp 
secīgiem ilgumiem (parasti √2)) (15), bet dažus ieguvumus var dot piekt ās 
ekspozīcijas koncentr ācijas izmantošana (sk. 1. papildin ājumu un  GD 39  
(2)). Par  C × t rezultātu matem ātisko apstr ādi sk. 1. papildin ājumu.  
NOVĒROJUMI  
41. Ekspoz īcijas perioda laik ā dzīvnieki ir regul āri klīniski jānovēro. Pēc ekspo­
zīcijas klīniskie nov ērojumi ekspoz īcijas dien ā jāveic vismaz divreiz vai 
biežāk, ja to indic ē dzīvnieku reakcija uz vielas sa ņemšanu, un vismaz 
reizi dien ā nākamās 14 dienas. Nov ērošanas perioda ilgums nav noteikts, 
bet tas ir j ānosaka atkar ībā no vērojamām klīniskajām pazīmēm, no to 
iestāšanās laika un no atvese ļošanās perioda ilguma. Ir svar īgi, kādos laikos 
parādās un izzūd toksicit ātes pazīmes, it seviš ķi, ja to izpausmei ir tendence 
aizkavēties. Visus nov ērojumus regul āri reģistrē, par katru dz īvnieku 
glabājot atseviš ķus pierakstus. Visi mirstošie dz īvnieki un dz īvnieki, kam 
vērojamas lielu s āpju un/vai ilgstošu ciešanu paz īmes, dzīvnieku labtur ības 
nolūkos ir hum āni jānonāvē. Veicot p ārbaudes, lai paman ītu klīniskas toksi ­
citātes pazīmes, ir jāuzmanās, lai sākotnējs savārgums un t ādas pārejošas 
pārmaiņas elpošan ā, kuru izrais ījusi ekspoz īcijas proced ūra, netiktu k ļūdaini 
uzskatītas par test ējamās ķīmiskās vielas toksicit āti, sakarā ar ko būtu vaja­
dzīga dzīvnieku priekšlaic īga nonāvēšana. Jāņem vērā principi un krit ēriji, 
kas apkopoti  Guidance Document on Humane Endpoints  (GD 19 ) (7). Ja 
dzīvnieki ir non āvēti humānu apsvērumu dēļ vai atrasti miruši, iesp ējami 
precīzi ir jāreģistrē nāves iestāšanās laiks.  
42. Novērojot dzīvniekus b ūros, ir jāpievērš uzmanība ādas un apmatojuma, acu 
un gļotādas, kā arī elpošanas, asinsrites, ve ģetatīvās un centr ālās nervu 
sistēmas, somatomotorikas un uzved ības reakcijas p ārmaiņām. Ja iesp ējams, 
uzmanība jāpievērš jebkādām atšķirībām starp lok ālo un sist ēmisko ietekmi. 
Jāpievērš uzmanība novērojumiem attiec ībā uz drebu ļiem, krampjiem, sieka ­
lošanos, caureju, letar ģiju, miegu un komu. Rekt āli temperat ūras mērījumi 
var nodrošin āt papildu liec ības par reflektorisku bradipnoju vai hipotermi ­
ju/hipertermiju, kas saist īta ar vielas sa ņemšanu vai kust ību ierobežošanu.  
Ķermeņa svars  
43. Katra dz īvnieka svars ir j āreģistrē vienu reizi aklimatiz ēšanās periodā, 
ekspozīcijas dien ā pirms ekspoz īcijas (0. diena) un vismaz pirmaj ā, trešajā 
un septītajā dienā (un reizi ned ēļā pēc tam), k ā arī nāves vai eitan āzijas 
brīdī, ja tas notiek p ēc pirmās dienas. Ķermeņa svaru uzskata par ļoti 
svarīgu toksicit ātes pazīmi, tādēļ dzīvnieki, kam v ērojams notur īgs ≥ 
20 % dekrements sal īdzinājumā ar vērtībām, kuras ieg ūtas priekšizp ētē, ir 
cieši jāmonitorē. Izdzīvojušos dz īvniekus nosver un hum āni nonāvē pēcek­
spozīcijas perioda beig ās. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 226
 
Patoloģija 
44. Visiem testa dz īvniekiem, ar ī tiem, kas testa laik ā nobeigušies vai kam 
dzīvnieku labtur ības apsvērumu dēļ izdarīta eitanāzija un tie iz ņemti no 
pētījuma, ir j āveic pilna autopsija. Ja autopsiju nevar izdar īt tūlīt pēc mirušā 
dzīvnieka atkl āšanas, dz īvnieks ir j āievieto ledusskap ī (bez sasald ēšanas) 
temperatūrā, kas ir pietiekami zema, lai iesp ējami mazin ātu autolīzi. Autop ­
sijas jāveic iesp ējami drīz, parasti dienas vai divu dienu laik ā. Par katru 
dzīvnieku ir j āreģistrē visas smag ās patoloģiskās pārmaiņas, īpašu uzman ību 
pievēršot jebkādām pārmaiņām elpošanas sist ēmā. 
45. Lai paplašin ātu pētījuma interpret ējošo vērtību, var apsv ērt, vai apriori nepa ­
redzēt papildu p ārbaudes, piem ēram, izdz īvojušo žurku plaušu svara noteik ­ 
šanu un/vai t ādas liecības par kairin ājumu, ko g ūst elpošanas sist ēmas 
mikroskopisk ā izmeklēšanā. Tāpat var izmekl ēt tādus orgānus, kas liecina 
par smag ām patolo ģiskām pārmaiņām dzīvniekos, kuri izdz īvojuši 24 vai 
vairāk stundas, un org ānus, par ko ir zin āms vai gaid āms, ka tie tiks skarti. 
Visas elpošanas sist ēmas mikroskopiska izmekl ēšana var nodrošin āt lietde­
rīgu inform āciju par test ējamām ķīmiskajām vielām, kas rea ģē ar ūdeni, 
piemēram, skābēm un higroskopisk ām testējamām ķīmiskām vielām. 
DATI UN ZI ŅOJUMU SAGATAVOŠANA  
Dati 
46. Ir jāsniedz dati par katra dz īvnieka svaru un autopsijas atradi. Kl īnisko 
novērojumu dati j āapkopo tabul ā, par katru testa grupu nor ādot to dzīvnieku 
skaitu, kas izmantoti, to dz īvnieku skaitu, kuriem par ādījušās noteiktas toksi ­
citātes pazīmes, to dz īvnieku skaitu, kuri testa laik ā atrasti nobeigušies vai ir 
nonāvēti humānu apsvērumu dēļ, atsevišķu dzīvnieku nāves iestāšanās laiku, 
toksiskās ietekmes raksturu, norisi laik ā un atgriezeniskumu, k ā arī autop­
sijas atradi.  
Testēšanas pārskats  
47. Testēšanas pārskatā jāiekļauj šāda inform ācija: 
Testa dzīvnieki un dz īvnieku tur ēšana:  
— apraksts par tur ēšanu būros, arī par dzīvnieku skaitu (vai skaita mai ņām) 
katrā būrī, pakaišiem, temperat ūru un relat īvo mitrumu, apgaismojuma 
ilgumu un uzturu,  
— izmantot ās sugas/līnija un pamatojums, k ādēļ ir izmantota cita suga, kas 
nav žurka,  
— dzīvnieku skaits, vecums un dzimums,  
— nejauš ības principa izv ēles metode,  
— sīkas ziņas par bar ības un ūdens kvalit āti (ieskaitot uztura veidu/avotu, 
ūdens avotu),  
— jebkāda pirmstesta sagatavošana, ieskaitot uzturu, karant īnu un slim ības 
ārstēšanu. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 227
 
Testējamā ķīmiskā viela:  
— fizikālās īpašības, tīrība un attiec īgos gadījumos ar ī fizikālķīmiskās 
īpašības (ieskaitot izomeriz āciju),  
— identifik ācijas dati un re ģistrācijas numurs Ķīmijas referat īvajā žurnālā 
(CAS), ja zināms. 
Nesējviela:  
— nesējvielas izmantošanas pamatojums un nes ējvielas izv ēles pamatojums 
(ja tā nav ūdens),  
— vēsturiski vai vienlaic īgi dati, kas pier āda, ka nes ējviela neietekm ē pētī­
juma rezult ātu. 
Inhalācijas kamera:  
— inhalācijas kameras apraksts, ieskaitot izm ērus un tilpumu,  
— dzīvnieku ekspoz īcijai un atmosf ēras ģenerēšanai izmantot ā aprīkojuma 
izcelsme un apraksts,  
— temperat ūras, mitruma, da ļiņu lieluma un faktisk ās koncentr ācijas mērī­ 
šanas apr īkojums,  
— gaisa avots un pievad ītā/aizvadītā gaisa apstr āde, kā arī izmantot ā kondi­
cionēšanas sist ēma, 
— metodes, ko izmanto homog ēnas testa atmosf ēras nodrošin āšanas apr ī­
kojuma kalibr ēšanai,  
— spiediena starp ība (pozitīva vai negat īva), 
— ekspoz īcijas portu skaits kamer ā (deguna ekspoz īcija); dzīvnieku atra ­ 
šanās vieta sist ēmā (visa ķermeņa ekspozīcija),  
— testa atmosf ēras īslaicīgā homogenit āte/stabilitāte, 
— temperat ūras un mitruma sensoru atrašan ās vieta un testa atmosf ēras 
paraugu ņemšana kamer ā, 
— gaisa caurpl ūduma rādītāji, gaisa caurpl ūdums uz vienu ekspoz īcijas 
portu (deguna ekspoz īcija) vai dz īvniekslodze/kamera (visa ķermeņa 
ekspozīcija),  
— attiecīgā gadījumā informācija par sk ābekļa un oglek ļa dioksīda mērī­ 
šanai izmantoto apr īkojumu,  
— laiks, kas vajadz īgs, lai inhal ācijas kamer ā sasniegtu l īdzsvaru (t  95 ), 
— tilpuma nomai ņu skaits stund ā, 
— mērīšanas ierīces (attiec īgā gadījumā). 
Ekspozīcijas dati:  
— pamatojums par m ērķkoncentrācijas izvēli galvenajam p ētījumam,  
— nomin ālās koncentr ācijas (inhal ācijas kamer ā ģenerētās testējamās ķīmis­
kās vielas kop ējā masa, kas dal īta ar kamerai caurpl ūdušā gaisa tilpumu),  
— testējamās ķīmiskās vielas faktisk ās koncentr ācijas, kas iev āktas no dz īv­
nieka inhal ācijas zonas. Mais ījumiem, kas veido heterog ēnas fizikālās 
formas (g āzes, tvaiki, aerosoli), katru var analiz ēt atsevišķi, ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 228
 
— visas gaisa koncentr ācijas pārskatā ir jānorāda masas vien ībās 
(piemēram, mg/l, mg/m  3 utt.) Iekav ās var uzr ādīt arī tilpuma vien ības 
(piemēram, ppm, ppb utt.),  
— daļiņu sadalījums pēc lieluma, masas vid ējais aerodinamiskais diametrs 
(MMAD ) un ģeometrisk ā standartnovirze ( σg), arī to aprēķināšanas 
metodes. Zi ņojumā jāsniedz atseviš ķu daļiņu lieluma anal īzes. 
Testēšanas apst ākļi: 
— sīka inform ācija par test ējamās ķīmiskās vielas prepar ātu, ieskaitot infor ­
māciju par vis ām proced ūrām, kas izmantotas cietu materi ālu daļiņu 
lieluma samazin āšanai vai test ējamās ķīmiskās vielas š ķīdumu sagatavo ­ 
šanai. Gad ījumos, kad meh āniski procesi ir, iesp ējams, main ījuši testē­
jamās ķīmiskās vielas sast āvu, ziņojumā jāatspoguļo tādu analīžu rezul­
tāti, kurās verificēts testējamās ķīmiskās vielas sast āvs, 
— apraksts par iek ārtu, ar kuru ģenerē testa atmosf ēru un pak ļauj dzīv­
niekus tās iedarbībai (vēlams, kop ā ar shēmu), 
— sīka inform ācija par izmantoto ķīmiski anal ītisko metodi un metodes 
validēšanu (ieskaitot to, cik efekt īva ir testējamās ķīmiskās vielas atg ū­ 
šana no paraugu ņemšanas vides),  
— testa koncentr āciju izvēles pamatojums.  
Rezultāti: 
— tabula ar kameras temperat ūru, mitrumu un gaisa pl ūsmu,  
— tabula ar datiem par kameras nomin ālo un faktisko koncentr āciju, 
— tabula ar datiem par da ļiņu lielumu, ieskaitot anal ītisko paraugu 
ņemšanas datus, da ļiņu lieluma sadal ījuma un  MMAD  un σ g aprēķinus,  
— tabula ar datiem par katra dz īvnieka atbildes reakciju un koncentr ācijas 
līmeni (t. i., dz īvnieki, kam izpauduš ās toksicitātes pazīmes, arī mirstība; 
ietekmes veids, ietekmes smagums, s ākumpunkts un ilgums),  
— pētījuma dien ās ievāktā informācija par katra dz īvnieka svaru, n āves 
datums un laiks, ja n āve iestājusies pirms paredz ētās eitanāzijas, toksi ­
citātes pazīmju parādīšanās gaita un par katru dz īvnieku nor āde, vai šīs 
pazīmes bijušas atgriezeniskas,  
— katra dz īvnieka autopsijas atrade un histopatolo ģiskās izmekl ēšanas 
rezultāti, ja pieejami,  
— mirstības aplēses (piem ēram, LC  50 , LD  01 ) ar ticam ības robežu 95 % un 
sakarības slīpums (ja paredz ēts izvērtēšanas metod ē), 
— statistiskais sakars, ar ī aplēses par pak āpes rādītāju n ( C × t  protokols). 
Jānorāda izmantot ās statistisk ās programmat ūras nosaukums.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 229
 
Rezultātu interpret ācija un koment āri: 
— īpaši svarīgi ir aprakst īt metodes, kas izmantotas, lai nodrošin ātu, ka ir 
apmierināti šīs testa metodes krit ēriji, piem ēram, attiec ībā uz robežkon ­
centrācijām vai da ļiņu lielumu,  
— ir jāapspriež da ļiņu ieelpojam ība, ņemot vērā kopējos konstat ējumus, it 
sevišķi, ja nav izdevies nodrošin āt atbilstību daļiņu lieluma krit ērijiem,  
— jāsniedz paskaidrojums, ja, pamatojoties uz ESAO  Guidance Document 
on Humane Endpoints  (8) kritērijiem, bija hum āni jānonāvē dzīvnieki, 
kas cieta s āpes vai izr ādīja smagu un ilgstošu ciešanu paz īmes, 
— ja tests saska ņā ar šā pielikuma B.52. noda ļu (4) ticis p ārtraukts, lai 
pārietu uz B.2. test ēšanas metodi, tas j āpamato,  
— pētījuma kop ējā novērtējumā ir jānorāda nomin ālās un faktisk ās koncen­
trācijas noteikšanai izmantoto metožu saska ņotība, kā arī faktiskās 
koncentrācijas attiec ība pret nomin ālo, 
— jāapspriež, k āds varētu būt nāves cēlonis un galvenais iedarb ības veids 
(sistēmisks vai viet ējs). 
LITERAT ŪRA 
(1) OECD (2009). Acute Inhalation Toxicity Testing. OECD Guideline for 
Testing of Chemicals No. 403, OECD, Paris. Pieejams: http://www.oec ­
d.org/env/testguidelines.  
(2) OECD (2009). Guidance Document on Acute Inhalation Toxicity Testing. 
Environmental Health and Safety Monograph Series on Testing and Asses ­
sment No. 39, OECD, Paris. Pieejams: http://www.oecd.org/env/testguide ­
lines.  
(3) Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Regula (EK) 
Nr. 1272/2008 par vielu un mais ījumu klasific ēšanu, mar ķēšanu un iepa ­
košanu un ar ko groza un atce ļ Direktīvas 67/548/EEK un 1999/45/EK un 
groza Regulu (EK) Nr. 1907/2006 (OV L 353, 31.12.2008., 1. lpp.).  
(4) Šā pielikuma B.52. noda ļa “Akūtā inhalācijas toksicit āte: akūtās toksicitātes 
klases metode”.  
(5) Šā pielikuma B.40. noda ļa “In vitro  ādas erozija: transkut ānās elektrisk ās 
pretestības (TEP) tests”.  
(6) Šā pielikuma B.40.a noda ļa “Ādas erozijas  in vitro  tests: cilv ēka ādas 
modeļa tests”.  
(7) OECD (2005). In Vitro Membrane Barrier Test Method For Skin Corro ­
sion. OECD Guideline for Testing of Chemicals No. 435, OECD, Paris. Pieejams: http://www.oecd.org/env/testguidelines.
 
(8) OECD (2000). Guidance Document on the Recognition, Assessment and 
Use of Clinical Signs as Humane Endpoints for Experimental Animals 
Used in Safety Evaluation. Environmental Health and Safety Monograph Series on Testing and Assessment No. 19, OECD, Paris. Pieejams: http://www.oecd.org/env/testguidelines.
 
(9) SOT (1992). Technical Committee of the Inhalation Specialty Section, 
Society of Toxicology (SOT). Recommendations for the Conduct of 
Acute Inhalation Limit Tests. Fund. Appl. Toxicol. 18: 321-327.  
(10) Phalen RF (2009). Inhalation Studies: Foundations and Techniques. (2nd 
Edition) Informa Healthcare, New York.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 230
 
(11) Pauluhn J and Thiel A (2007). A Simple Approach to Validation of 
Directed-Flow Nose-Only Inhalation Chambers. J. Appl. Toxicol. 27: 
160-167.  
(12) Zwart JHE, Arts JM, ten Berge WF, Appelman LM (1992). Alternative 
Acute Inhalation Toxicity Testing by Determination of the Concentration-Time-Mortality Relationship: Experimental Comparison 
with Standard LC50 Testing. Reg. Toxicol. Pharmacol. 15: 278-290.
 
(13) Zwart JHE, Arts JM, Klokman-Houweling ED, Schoen ED (1990). Deter ­
mination of Concentration-Time-Mortality Relationships to Replace LC50 Values. Inhal. Toxicol. 2: 105-117.
 
(14) Ten Berge WF and Zwart A (1989). More Efficient Use of Animals in 
Acute Inhalation Toxicity Testing. J. Haz. Mat. 21: 65-71.  
(15) OECD (2009). Performance Assessment: Comparison of 403 and C × t 
Protocols via Simulation and for Selected Real Data Sets. Environmental Health and Safety Monograph Series on Testing and Assessment No. 104, OECD, Paris. Pieejams: http://www.oecd.org/env/testguidelines.
 
(16) Finney DJ (1977). Probit Analysis, 3rd ed. Cambridge University Press, 
London/New York.  
DEFINĪCIJA  
Testējamā ķīmiskā viela:  jebkura viela vai mais ījums, ko test ē, izmantojot šo 
testēšanas metodi.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 231
 
1. papildin ājums  
C × t protokols  
1. Koncentr ācija × laiks ( C × t ) vairākpakāpju pētījumu var uzskat īt par tradi ­
cionālā protokola alternat īvu attiecībā uz inhalācijas toksicit ātes novērtēšanu 
(12) (13) (14). To ir v ēlams veikt gad ījumā, kad konkr ēta regulat īva vai 
zinātniska vajadz ība (piem ēram, plānošana attiec ībā uz reaģēšanu ārkārtas 
situācijās vai zemes izmantošanas pl ānošana) nosaka, ka ir vajadz īga dzīv­
nieku test ēšana ar vair ākiem ekspoz īcijas ilgumiem. Šo pieeju parasti s āk 
īstenot, veicot testu ar robežkoncentr āciju (I ekspoz īcijas seanss) un 
pakļaujot dzīvniekus test ējamās ķīmiskās vielas iedarb ībai piecos daž ādos 
ilgumos (piem ēram, 15, 30, 60, 120 un 240 min ūtes), lai vien ā ekspozīcijas 
seansā iegūtu vairākus ekspoz īcijas ilgumus (sk. 1. att ēlu). Ja piem ēro 
Regulu (EK) Nr. 1272/2008, g āzu, tvaiku un aerosolu robežkoncentr ācijas 
ir attiecīgi 20 000 ppm, 20 mg/l un 5 mg/l. Šos l īmeņus drīkst pārsniegt tikai 
tad, ja regulat īva vai zin ātniska vajadz ība nosaka, ka testi j āveic ar augst ā­
kiem līmeņiem (sk. B.2. noda ļas pamatteksta 37. punktu).  
2. Situācijās, kurās nepietiek vai visp ār trūkst inform ācijas par test ējamās ķī­
miskās vielas toksiskumu, j āveic devu diapazona p ētījums, kur grupas ar ne 
vairāk kā trijiem katra dzimuma dz īvniekiem pak ļauj pētījuma vad ītāja 
izraudzītu mērķkoncentrāciju iedarb ībai parasti 240 min ūtes. 
3. Ja I ekspoz īcijas seans ā testu veic ar robežkoncentr āciju un ja nov ērotā 
mirstība ir zem 50 %, papildu testi nav vajadz īgi. Ja regulat īva vai zin āt­
niska vajadz ība nosaka, ka koncentr ācijas, laika un atbildes reakcijas saka ­
rība ir jānosaka ar augst ākiem līmeņiem nekā norādītā robežkoncentr ācija, 
nākamā ekspozīcija jāveic ar augst āku līmeni, piem ēram, divreiz augst āku 
par robežkoncentr āciju (t. i., 2L 1. att ēlā). 
4. Ja ar robežkoncentr āciju tiek nov ērota toksicit āte, ir vajadz īga papildu test ē­ 
šana (galvenais p ētījums). Šīs papildu ekspoz īcijas īsteno vai nu ar zem ākām 
koncentrācijām (1. att ēlā: II, III vai IV’ ekspoz īcijas seanss), vai ar 
augstākām koncentr ācijām, izmantojot maz ākus ilgumus (1. att ēlā: IV 
ekspozīcijas seanss), kuri ir kori ģēti un starp kuriem nav tik liels solis.  
5. Testu (s ākotnējā koncentr ācija un papildu koncentr ācijas) veic, izmantojot 
vienu dzīvnieku no katra dzimuma uz koncentr ācijas/laika kombin āciju vai 
divus uzņēmīgākā dzimuma dz īvniekus uz koncentr ācijas/laika kombin āciju. 
Dažos gad ījumos pētījuma vad ītājs var izv ēlēties izmantot divas katra 
dzimuma žurkas uz koncentr ācijas/laika kombin āciju (vai četrus uzņēmīgākā 
dzimuma dz īvniekus uz koncentr ācijas/laika kombin āciju) (15). Katrai 
koncentrācijas un laika kombin ācijai izmantojot divus dz īvniekus no katra 
dzimuma, attiec ībā uz šeit aprakst īto protokolu mazin ās aplēšu sistem ātiskā 
kļūda un izkliede, pieaug apl ēses sekmīguma koeficients un uzlabojas tica ­
mības interv āla segums. Papildu inform ācija ir sniegta  GD 39  (2). 
6. Katru ekspoz īciju ir vēlams veikt vienas dienas ietvaros. N ākamā ekspozī­
cija jāveic tikai tad, kad ir g ūta pietiekama p ārliecība par izdz īvojušajiem 
dzīvniekiem, un tas p ētījuma vad ītājam dod iesp ēju koriģēt mērķkoncentrā­
ciju un n ākamās ekspozīcijas seansa ilgumu. Ieteicams katru ekspoz īcijas 
seansu s ākt ar grupu, kura iedarb ībai tiks pak ļauta visilg āko laiku, 
piemēram, 240 min ūšu ekspoz īcijas grupu, kam seko 120 min ūšu ekspoz ī­
cijas grupa utt. Ja dz īvnieki, piem ēram, 240 min ūšu grupā, nobeidzas p ēc 90 
minūtēm vai tiem izpaužas smagas toksiskas iedarb ības pazīmes (piem ēram, 
ļoti izteiktas p ārmaiņas elpošan ā, piemēram, apgr ūtināta elpošana), neb ūtu 
nozīmes iedarb ībai pakļaut 120 min ūšu grupu, jo, visticam āk, tiktu nov ērota 
100 % mirst ība. Tādējādi pētījuma vad ītājam šai koncentr ācijai ir jāizvēlas 
mazāki ekspoz īcijas ilgumi (piem ēram, 90, 65, 45, 33 un 25 min ūtes). ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 232
 
7. Koncentr ācija kamer ā ir regulāri jāmēra, lai katram ekspoz īcijas ilgumam 
noteiktu laiciski sv ērto vidējo koncentr āciju. Kad vien iesp ējams, statisti ­
skajā analīzē ir jāizmanto katra dz īvnieka n āves iestāšanās laiks (nevis 
ekspozīcijas ilgums).  
8. Lai identific ētu datu nep ārtrauktības pārrāvumu uz koncentr ācijas un laika 
līknes (sk. 1. att ēlu), ir jāanalizē pirmo četru ekspoz īcijas seansu rezult āti. Ja 
dati nav pietiekami piem ēroti, var veikt papildu ekspoz īciju (5. koncentr ā­
cija). Koncentr ācija un ekspoz īcijas ilgumi 5. ekspoz īcijai jāizvēlas tā, lai 
novērstu šo pārrāvumu.  
9. Visus ekspoz īcijas seansus (ieskaitot pirmo ekspoz īcijas seansu) izmantos, 
lai aprēķinātu koncentr ācijas, laika un atbildes reakcijas sakar ību, izmantojot 
statistisko anal īzi (16). Ja iesp ējams, katram  C × t intervālam ir jāizmanto 
laiciski sv ērtā vidējā koncentr ācija un ekspoz īcijas ilgums l īdz nāves brīdim 
(ja nāve iestājas ekspoz īcijas laikā). 
1. attēls 
Koncentr ācijas, laika un žurku mirst ības sakar ības hipot ētisks attēlojums
  
Neiekrāsotie simboli = izdz īvojušie dz īvnieki; iekr āsotie simboli = nobeigu ­ 
šies dzīvnieki  
Trīsstūri = mātītes; apļi = tēviņi 
Nepārtrauktā līnija = LC  50 vērtības (7,5–240 min ūšu diapazon ā) tēviņiem ar 
n = 1  
Pārtrauktā līnija = LC  50 vērtības (7,5–240 min ūšu diapazon ā) mātītēm ar 
n = 1  
Punktotā līnija = hipot ētisko LC  50 vērtību līnija tēviņiem un m ātītēm, ja 
n būtu bijis vien āds ar 2 (12)  
Glosārijs 
Koncentrācija: 
Ekspozīcijas laiks:  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 233
 
10. Turpm āk sniegts vair ākpakāpju proced ūras piemērs. 
I ekspoz īcijas seanss. Testa veikšana ar robežkoncentr āciju (sk. 1. 
attēlu) 
— 1 dzīvnieks no katra dzimuma uz koncentr ācijas un laika kombin āciju; 
kopā 10 dzīvnieki (  a ) 
— Mērķkoncentrācija (  b ) = robežkoncentr ācija 
— Šīs mērķkoncentrācijas iedarb ībai pakļauj piecas dz īvnieku grupas attie ­
cīgi uz 15, 30, 60, 120 un 240 min ūtēm 
↓ 
II ekspoz īcijas seanss  ( c ). Galvenais p ētījums  
— 1 dzīvnieks no katra dzimuma uz koncentr ācijas un laika kombin āciju; 
kopā 10 dzīvnieki  
— Zemākas koncentr ācijas (  d ) (1/2L) iedarb ībai pakļauj piecas dz īvnieku 
grupas ar nedaudz liel ākiem ekspoz īcijas ilgumiem (so ļa koeficients 
√2; sk. 1. att ēlu) 
↓ 
III ekspoz īcijas seanss. Galvenais p ētījums  
— 1 dzīvnieks no katra dzimuma uz koncentr ācijas un laika kombin āciju; 
kopā 10 dzīvnieki  
— Zemākas koncentr ācijas (  d ) (1/4L) iedarb ībai pakļauj piecas dz īvnieku 
grupas ar nedaudz liel ākiem ekspoz īcijas ilgumiem (so ļa koeficients 
√2; sk. 1. att ēlu) 
↓ 
IV’ ekspoz īcijas seanss. Galvenais p ētījums  
— 1 dzīvnieks no katra dzimuma uz koncentr ācijas un laika kombin āciju; 
kopā 10 dzīvnieki  
— Zemākas koncentr ācijas (  d ) (1/8L) iedarb ībai pakļauj piecas dz īvnieku 
grupas ar nedaudz liel ākiem ekspoz īcijas ilgumiem (so ļa koeficients 
√2; sk. 1. att ēlu) 
↓ vai ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 234  
( a ) Ja inform ācija par uz ņēmību atkarībā no dzimuma nav pieejama, izmanto abu dzimumu 
žurkas, t. i., vienu dz īvnieku no katra dzimuma uz koncentr āciju. Pamatojoties uz esošo 
informāciju vai ja š ā ekspozīcijas seansa laik ā kļūst skaidrs, ka k āds no dzimumiem ir 
uzņēmīgāks, turpm ākajā testā izmanto 10 uz ņēmīgā dzimuma dz īvniekus (divus dz īv­
niekus uz koncentr ācijas un ilguma kombin āciju) katram koncentr ācijas līmenim. 
( b ) Ja piem ēro Regulu (EK) Nr. 1272/2008, g āzu, tvaiku un aerosolu robežkoncentr ācijas ir 
attiecīgi 20 000 ppm, 20 mg/l un 5 mg/l. Ja tiek prognoz ēts toksiskums vai ja to nosaka 
devu diapazona p ētījuma rezult āti, jāizvēlas zemākas sākumkoncentr ācijas. Ja to nosaka 
regulatīvas vai zin ātniskas vajadz ības, var izmantot augst ākas koncentr ācijas. 
( c ) Nākamā koncentr ācijas līmeņa iedarbībai dzīvniekus v ēlams pak ļaut tikai tad, kad g ūta 
pietiekama p ārliecība par iepriekš ējā testā izdzīvojušajiem dz īvniekiem. Tas p ētījuma 
vadītājam dod iesp ēju koriģēt mērķkoncentrāciju un ilgumus n ākamajam ekspoz īcijas 
seansam. 
( d ) Atkarībā no minim ālās devas (koncentr ācija × laiks), kas izrais īja mirstību testā ar 
sākotnējo koncentr āciju (pirmaj ā ekspozīcijas seans ā), izvēlas nākamo koncentr ācijas 
un ekspoz īcijas ilgumu kombin āciju. Parasti koncentr āciju divreiz pazemin ās (1/2L) un 
dzīvniekus pak ļaus iedarb ībai jaunā ilgumu diapazon ā ar smalk āku režģi, kurā ģeome­
triskais koeficients starp ekspoz īcijas ilgumiem ir 1,4 ( √2; sk. 11. atsauci), un vidu ­
spunkts ir laiks, k ādā pirmajā ekspozīcijā novērots zem ākais letālās devas (laiks × 
koncentrācija) līmenis. Šaj ā attēlā (1. attēls) mirstību I ekspoz īcijas seans ā pirmo reizi 
novēroja 15. min ūtē, tāpēc II seans ā ilgumus centr ēja ap 30 min, proti tie bija 15, 21, 30, 
42 un 60 min. P ēc pirmajām divām ekspoz īcijām ir ļoti ieteicams datus atspogu ļot attēlā, 
kas līdzīgs iepriekš ējam, un p ārbaudīt, vai koncentr ācijas un laika sakar ības leņķis ir 45 
grādi (n = 1) vai tom ēr koncentr ācijas, laika un atbildes reakcijas sakar ības līkne ir 
mazāk stāva (piem ēram, n = 2) vai st āvāka (piem ēram, n = 0,8). Ja t ā nav tik st āva 
vai ir stāvāka, ir ļoti ieteicams attiec īgi koriģēt koncentr ācijas un ilgumus.
 IV ekspoz īcijas seanss. Galvenais p ētījums  
— 1 dzīvnieks no katra dzimuma uz koncentr ācijas un laika kombin āciju; 
kopā 10 dzīvnieki  
— Augst ākas koncentr ācijas (  e ) (2L) iedarb ībai pakļauj piecas dz īvnieku 
grupas ar nedaudz liel ākiem ekspoz īcijas ilgumiem (so ļa koeficients 
√2; sk. 1. att ēlu) 
C × t protokola rezult ātu matem ātiskā apstrāde 
11. C × t procedūra ar četrām vai piec ām ekspoz īcijas koncentr ācijām un 
pieciem ilgumiem nodrošin ās attiecīgi 20 vai 25 datu punktus. Ar šiem 
datu punktiem  C × t sakarību var apr ēķināt, izmantojot statistisko anal īzi 
(16):  
1. vienādojums:  
ProbitðPÞ ¼ b 0 þ b 1 ln C þ b 2 ln t 
kur C = koncentr ācija; t = ekspoz īcijas ilgums, vai  
2. vienādojums:  
Atbildesreakcija ¼ ƒðC n tÞ 
kur n ¼ b 1=b 2: 
Ar 1. vien ādojumu var apr ēķināt LC  50 vērtību attiec īgajam ilgumam 
(piemēram, 4 stund ām, 1 stundai, 30 min ūtēm vai jebkuram ilgumam 
testa ilgumu diapazon ā), izmantojot P = 5 (50 % atbildes reakcija). J āņem 
vērā, ka Hābera likums ir piem ērojams tikai tad, ja n = 1. LC  01 var aprē­ 
ķināt, izmantojot P = 2,67.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 235  
( e ) Dažos gad ījumos var b ūt nepieciešams palielin āt koncentr āciju (2L) un main īt ekspozī­
cijas ilgumu diapazonu, izmantojot v ēl smalkāku režģi, kurā ģeometriskais koeficients 
starp blakus esošiem ilgumiem ir 1,4 ( √2), un viduspunkts ir laiks, k ādā pirmajā ekspozī­
cijā ir novērots zemākais letālās koncentr ācijas līmenis. V ēlams, lai minim ālais ekspoz ī­
cijas ilgums p ārsniegtu piecas min ūtes, bet maksim ālais ilgums nep ārsniegtu asto ņas 
stundas.;
 B.3. AKŪTĀ TOKSICIT ĀTE (ĀDAS)  
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļas A ieda ļu. 
1.2. DEFIN ĪCIJA  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļas B ieda ļu. 
1.3. STANDARTVIELAS  
Nav.  
1.4. TESTA METODES PRINCIPS  
Ar testa vielu pak āpeniskās devās apstrādā ādu vairāku izmēģinā­
jumu grupu dz īvniekiem, katrai grupai sa ņemot vien ādu devu. P ēc 
tam novēro toksisko iedarb ību un re ģistrē nāves gadījumus. Testa 
laikā mirušos dz īvniekus sec ē, beidzoties testam, sec ē arī izdzīvo­
jušos dzīvniekus.  
Dzīvnieki, kas uzr āda smagas un ilgstošas briesmu saj ūtas un sāpju 
pazīmes, var b ūt humāni jānogalina. T āda testa devu došana, par ko 
ir zināms, ka tā izraisa izteiktas s āpes un briesmu saj ūtu kodīgo vai 
kairinošo īpašību dēļ, nav jāveic.  
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Nav.  
1.6. TESTA METODES APRAKSTS  
1.6.1.  Sagatavošanas darbi  
Dzīvniekus eksperimenta b ūros pirms testa vismaz piecas dienas 
pieradina pie izmitin āšanas un barošanas apst ākļiem. Pirms testa 
veselus un jaunus pieaugušus dz īvniekus p ēc nejaušības principa 
sadala izm ēģinājumu grup ās. Apmēram 24 stundas pirms testa dz īv­
niekiem noc ērp vai noskuj apmatojumu uz muguras. C ērpot vai 
skujot apmatojumu, nedr īkst nobrāzt ādu, jo tas var izmain īt ādas 
caurlaidību. Testa vielas uzlikšanai j āsagatavo vismaz 10 % ķermeņa 
virsmas. P ārbaudot cietas vielas, kuras vajadz ības gadījumā var 
saberzt pulver ī, testa viela j āsamitrina ar pietiekamu daudzumu 
ūdens vai, ja nepieciešams, ar piem ērotu nesēju, lai tai b ūtu laba 
saskare ar ādu. Ja izmanto nes ēju, ir jāņem vērā, ka tas var izmain īt 
ādas caurlaid ību attiecībā pret testa vielu. Analiz ējamos šķidrumus 
parasti neatš ķaida.  
1.6.2.  Testa apst ākļi 
1.6.2.1.  Izmēģinājuma dzīvnieki  
Var izmantot pieaugušas žurkas vai trušus. Var izmantot ar ī citas 
sugas dzīvniekus, bet tad š ī izvēle jāpamato. J āizmanto parasti lieto ­
jamās laboratorijas dz īvnieku līnijas. Katra dzimuma dz īvnieku svara 
atšķirības testa s ākumā nedrīkst pārsniegt ± 20 % no attiec īgā vidējā 
lieluma.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 236
 
1.6.2.2.  Dzīvnieku skaits un dzimums  
Katrā devas līmenī izmanto vismaz piecus dz īvniekus. Visiem j ābūt 
viena dzimuma. Ja izmanto m ātītes, tās nedrīkst būt iepriekš dzem ­
dējušas vai gr ūsnas. Ja ir pieejama inform ācija, kas r āda, ka viens 
dzimums ir izteikti jut īgāks, devas ir j ādod šā dzimuma dz īvniekiem.  
Piezīme. Akūtās toksicitātes testā ar dzīvniekiem, kas ir augst āki par 
grauzējiem, ir j āapsver maz āka skaita izmantošana. Devas ir r ūpīgi 
jāizvēlas, un jāpieliek visas p ūles, lai nep ārsniegtu vid ēji toksiskas 
devas. Tādos testos ir j āizvairās dot testa vielu let ālās devās. 
1.6.2.3.  Devu l īmeņi 
Jāizvēlas vairākas devas, vismaz tr īs devas pietiekami plaš ā diapa­
zonā, lai testa grup ās būtu iespējams novērot atšķirīgu toksisko iedar ­
bību un mirst ību. Izvēloties devu l īmeņus, jāņem vērā tas, ka vielas 
var būt kairinošas vai kod īgas. Jāiegūst pietiekami daudz datu, lai 
varētu noskaidrot iedarb ības atkar ību no devas un, ja iesp ējams, 
pienācīgi noteikt LD  50 . 
1.6.2.4.  Pieļaujamības tests  
Pieļaujamības testu pie viena devas l īmeņa, kas ir vismaz 2 000 
mg/kg ķermeņa svara, var izdar īt piecu v īriešu dzimuma un piecu 
sieviešu dzimuma dz īvnieku grupai, izmantojot turpm āk aprakst īto 
procedūru. Ja rodas ar savienojumu saist īta mirstība, var būt jāapsver 
pilns pētījums.  
1.6.2.5.  Novērošanas laika posms  
Dzīvniekus nov ēro vismaz 14 dienas. Tom ēr novērošanas ilgumu var 
ietekmēt dažādi apstākļi. To nosaka nov ērotās toksiskās reakcijas, to 
iestāšanās ātrums un dz īvnieku atvese ļošanās ilgums; t āpēc vaja­
dzības gadījumā to var pagarin āt. Svarīgi zināt brīdi, kad par ādās 
un izzūd toksiskuma paz īmes, to ilgumu un br īdi, kurā iestājas 
nāve, jo īpaši tad, ja t ā iestājas novēloti. 
1.6.3.  Proced ūra 
Katru dzīvnieku tur atseviš ķā būrī. Testa vielu vienm ērīgi uztriepj uz 
ādas, kuras plat ība veido apm ēram 10 % no kop ējās ķermeņa 
virsmas. Ja vielas ir ļoti toksiskas, apstr ādājamo ādas platību var 
samazināt, bet tai j ābūt pēc iespējas lielākai, un viela j āuztriepj, 
cik vien var pl āni un vienm ērīgi. 
Testa vielas saskari ar ādu visā 24 stundu garaj ā iedarbības laikā 
nodrošina ar porainas marles p ārsēju un nekairinošu pl āksteri. 
Apstrādātā vieta pēc tam vēl jāpārklāj tā, lai nostiprin ātu marles 
pārsēju ar testa vielu un lai dz īvnieki nevar ētu to nor īt. Lai testa 
viela nenon āktu barības vadā, var daļēji ierobežot dz īvnieku kust ību, 
taču pilnīga imobiliz ācija nebūtu vēlama.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 237
 
Beidzoties iedarb ības laikam, testa vielas atlikumu, ja praktiski iesp ē­
jams, noņem ar ūdeni vai k ādu citu piem ērotu ādas mazg āšanas 
līdzekli.  
Jāveic regul āri novērojumi, un tie uzreiz j āprotokolē. Atseviš ķi 
pieraksta datus par katru dz īvnieku. Pirmaj ā dienā novērošanu veic 
biežāk. Katru darbdienu vismaz vienreiz veic r ūpīgu klīnisko izme ­
klēšanu, pārējos novērojumus veic ik dienas, pien ācīgi gādājot par 
to, lai samazin ātu izmēģinājumu dzīvnieku zudumus, piem ēram, 
mirušos dz īvniekus sec ē vai ievieto ledusskap ī, bet vārgus un 
mirstošus dz īvniekus noš ķir vai nogalina.  
Novērojot dzīvniekus, j āpievērš uzmanība izmaiņām, kas skar apma ­
tojumu, apstr ādāto ādu, acis un g ļotādas, kā arī elpošanas org ānus, 
asinsriti, ve ģetatīvo un centr ālo nervu sist ēmu, somatomotoriku un 
uzvedības reakcijas. Īpaša vērība jāpievērš trīcei, konvulsij ām, sali­
vācijai, caurejai, letar ģijai, miegam un komas st āvoklim. N āves iestā­ 
šanās brīdi reģistrē, cik vien prec īzi iespējams. Dz īvniekus, kas 
miruši testa laik ā, secē; beidzoties testam, sec ē arī izdzīvojušos dz īv­
niekus. Re ģistrē visas nov ērotās patoloģiskās izmaiņas. Vajadz ības 
gadījumā ņem audu paraugus histopatolo ģiskai izmekl ēšanai.  
Toksicitātes novērtēšana otram dzimumam  
Pēc pētījuma pabeigšanas ar vienu dzimumu vismaz vienai otra 
dzimuma piecu dz īvnieku grupai dod devu, lai noskaidrotu, vai š ā 
dzimuma dz īvnieki nav izteikti jut īgāki pret testa vielu. Maz āka 
dzīvnieku skaita izmantošana var b ūt pamatota konkr ētos apstākļos. 
Ja ir pieejama pietiekama inform ācija, lai par ādītu, ka test ētā 
dzimuma dz īvnieki ir izteikti jut īgāki, var iztikt bez otra dzimuma 
dzīvnieku test ēšanas.  
2. DATI  
Dati jāapkopo tabul ā, norādot dzīvnieku skaitu katr ā grupā pirms 
testa, nāves iestāšanās brīdi katram dz īvniekam, to dz īvnieku skaitu, 
kuriem nov ērotas citas toksiskuma paz īmes, toksisk ās iedarbības 
izpausmes un autopsijas rezult ātus. Katra dz īvnieka svaru re ģistrē 
īsi pirms testa vielas pielietošanas, p ēc nedēļas un nāves iestāšanās 
brīdī; ja dzīvnieki izdz īvo ilgāk nekā vienu dienu, j āaprēķina un 
jāpieraksta svara izmai ņas. Dzīvniekus, kas ir hum āni nogalin āti ar 
savienojumu saist īto briesmu saj ūtas un sāpju dēļ, reģistrē kā mirušus 
saistībā ar savienojumu. LD  50 aprēķina pēc atzītas metodes.  
Izvērtējot datus, j ānoskaidro, vai past āv korelācija starp testa vielas 
iedarbību un nov ēroto anom āliju biežumu un smagumu, ieskaitot 
uzvedības izmai ņas, klīniskās novirzes, makropatolo ģiskās izmaiņas, 
ķermeņa svara sv ārstības, mirst ību un pārējos toksikolo ģiskos rādī­
tājus. 
3. ZI ŅOJUMA SAGATAVOŠANA  
3.1. TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā, ja iespējams, jānorāda šāda inform ācija: ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 238
 
— dzīvnieku suga, l īnija, izcelsme, tur ēšanas un barošanas apst ākļi, 
barība u. tml.,  
— testa apst ākļi (iekļaujot ādas notīrīšanas metodi un p ārsējuma 
veidu – okluz īvs vai neokluz īvs), 
— izmantot ās devas (vajadz ības gadījumā arī nesējs un koncentr ā­
cija),  
— devu sa ņēmušo dzīvnieku dzimums,  
— atbildes reakcijas datu tabula p ēc dzimuma un devu l īmeņa (t. i., 
testa laikā nobeigušos vai nogalin āto dzīvnieku skaits; dz īvnieku 
skaits, kam par ādās toksiskuma paz īmes; iedarb ībai pakļauto 
dzīvnieku skaits),  
— nāves brīdis pēc devas sa ņemšanas, dz īvnieku hum ānās nogali­
nāšanas iemesli un krit ēriji, 
— visi nov ērojumi,  
— LD  50 lielums, kas noteikts p ēc 14 dien ām dzimumam, kam izda ­
rīts pilns p ētījums, un noteikšanas metode,  
— LD  50 95 % ticam ības interv āls (ja var apr ēķināt), 
— devas/mirst ības līkne un sl īpuma koeficients (ja to ļauj noteik ­ 
šanas metode),  
— autopsijas konstat ācijas,  
— histopatolo ģiskas konstat ācijas,  
— testa rezult āti ar otru dzimumu,  
— rezult ātu apspriešana ( īpaša uzman ība jāpievērš tam, k āda 
ietekme dz īvnieku hum ānai nogalin āšanai testa laik ā varētu būt 
uz aprēķināto LD  50 lielumu),  
— rezult ātu interpret ācija. 
3.2. IZV ĒRTĒJUMS UN INTERPRET ĀCIJA  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļas D ieda ļu. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
Skatīt vispārīgā ievada B da ļas E ieda ļu. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 239
 
B.4. AKŪTS TOKSISKUMS – KAIRIN ĀJUMS/KOD ĪGA IEDARB ĪBA 
UZ ĀDU 
1. METODE  
Šī testēšanas metode ir l īdzvērtīga ESAO 404. (2002) vadl īnijā 
noteiktai metodei.  
1.1. IEVADS  
Izstrādājot šo pilnveidoto metodi, īpaša vērība tika velt īta tās iespē­
jamajiem uzlabojumiem, kas attiecas uz dz īvnieku labtur ību un visas 
esošās informācijas izvērtēšanu par test ējamo vielu, lai neveiktu 
nevajadzīgus testus ar laboratorijas dz īvniekiem. Šaj ā metodē ietilpst 
arī ieteikums pirms vielas aprakst īto kodīgo/kairinošo īpašību 
pārbaudes  in vivo  testos par esošajiem atbilst īgajiem datiem veikt 
zinātnisko datu noz īmīguma anal īzi. Ja esošie dati ir nepietiekami, 
tos var ieg ūt secīgā testēšanā (1). Test ēšanas strat ēģijā ietilpst vali ­
dētu un visp ārpieņemtu  in vitro  testu veikšana, un t ā pievienota 
papildinājumam, kur ā aprakstīta šī metode. Bez tam attiec īgā gadī­
jumā ieteicams s ākotnējā testa  in vivo  trīs daļas veikt nevis vienlai ­
cīgi, bet sec īgi. 
Gan zinātniskās precizitātes dēļ, gan ņemot vērā dzīvnieku labtur ības 
apsvērumus,  in vivo  testus neveic, kam ēr zinātnisko datu noz īmī­
guma anal īzē nav izvērtēti visi pieejamie dati par vielas kod īgo/­
kairinošo iedarb ību uz ādu. Šādi dati ir – ar cilv ēkiem un/vai labo ­
ratorijas dz īvniekiem veiktajos p ētījumos ieg ūtie zinātniskie dati, 
liecības par vienas vai vair āku strukt ūras ziņā līdzīgu vielu vai 
vielu mais ījumu kod īgajām/kairinošaj ām īpašībām, dati, kas liecina, 
ka attiecīgajai vielai ir stipru sk ābju vai bāzu īpašības (2) (3), k ā arī 
validētos un visp ārpieņemtos  in vitro  vai ex vivo  testos ieg ūti rezul­
tāti (4) (5) (5.a). Š āda analīze samazina nepieciešam ību veikt  in vivo  
testus, nosakot kod īgās/kairinoš ās īpašības tādām vielām, par kur ām 
citos pētījumos jau ir ieg ūts pietiekami daudz zin ātnisku datu par 
šiem diviem galam ērķiem. 
Ieteicamā secīgā testēšanas strat ēģija, pie kuras pieder valid ētu un 
vispārpieņemtu  in vitro  vai ex vivo  izmēģinājumu veikšana kod īgo/­
kairinošo īpašību noteikšanai, ir pievienota š īs metodes papildin ā­
jumā. Šo strat ēģiju izstrādājusi un vienpr ātīgi ieteikusi ESAO 
darba grupa (6), un t ā pieņemta par ieteicamo test ēšanas strat ēģiju 
Vispārējā saskaņotā ķīmisko vielu klasifik ācijas sistēma (VSS) (7). 
Šo stratēģiju ieteicams iev ērot pirms  in vivo  testiem. Lai ieg ūtu 
zinātniski pamatotus datus par konkr ētās vielas kod īgajām īpašībām/­
kairinošo iedarb ību, testus ar jaun ām vielām ieteicams veikt sec īgos 
posmos. Attiec ībā uz esošaj ām vielām, par kur ām nav pietiekamu 
datu, kas raksturo to kod īgās/kairinoš ās īpašības, jāizmanto nepiecie ­ 
šamā stratēģija, kas vajadz īga, lai ieg ūtu trūkstošos datus. Ir j ābūt 
pamatojumam par atš ķirīgu testēšanas strat ēģiju vai proced ūru 
izmantošanu vai ar ī par lēmumu – neveikt testu sec īgos posmos.  
Ja kodīgās vai kairinoš ās īpašības nav iesp ējams noteikt zin ātnisko 
datu noz īmīguma anal īzē, ievērojot sec īgās testēšanas strat ēģiju, 
jāveic atbilstoši  in vivo  testi (skat īt papildin ājumā). ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 240
 
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Ādas kairin ājums : ādas atgriezenisks boj ājums, kas rodas p ēc testē­
jamās vielas aplic ēšanas līdz četru stundas ilg ā ekspozīcijas laik ā. 
Kodīga iedarb ība uz ādu (ādas saēšana) : ādas neatgriezenisku 
bojājumu rad īšana, t. i., nekrozes nov ērošana caur epidermu un 
zemādā, kas rodas p ēc testējamās vielas aplic ēšanas līdz četru 
stundas ilg ā ekspozīcijas laik ā. Kodīgajai iedarb ībai parasti rakstu ­
rīgas čūlas, asiņošana, asi ņainas kreveles un 14 dienu nov ērojumu 
perioda beig ās atkrāsošanās ādas izbalēšanas dēļ, rodas zonas, kur ās 
izkritis apmatojums un veidojas r ētas. Lai nov ērtētu neskaidrus boj ā­
jumus, jāveic histopatalo ģiski izmekl ējumi.  
1.3. TESTA METODES PRINCIPS  
Uz izmēģinājumu dzīvnieku ādas aplic ē vienu devu test ējamās 
vielas. Par kontroli izmanto t ā paša izm ēģinājumu dzīvnieka ādas 
neskartās daļas. Nosaka kairin ājuma/kod īgās iedarbības pakāpi, ko 
atzīmē pēc noteiktiem interv āliem un iedarb ības pilnīgai novērtēšanai 
apraksta s īkāk. Pētījumi jāveic tik ilgi, lai var ētu novērtēt novērotās 
iedarbības atgriezeniskumu vai neatgriezeniskumu.  
Visos testa posmos dz īvnieki, kuriem ilgstoši nov ēro stipru ciešanu 
un/vai sāpju pazīmes, ir hum āni jānonāvē, un atbilstoši j ānovērtē 
testējamās vielas iedarb ība. Kritēriji, pēc kuriem pie ņemami lēmumi 
par to dz īvnieku hum ānu nonāvēšanu, kuri iet boj ā vai kuriem ir 
stipras ciešanas, atrodami literat ūras sarakst ā (8). 
1.4. TESTA METODES APRAKSTS  
1.4.1.  Sagatavošana testiem  in vivo  
1.4.1.1.  Dzīvnieku sugu izv ēle 
Piemērotākais dzīvnieks laboratorijas izm ēģinājumiem ir alb īnais 
trusis, tiem izmanto jaunus veselus pieaugušus dz īvniekus. J ābūt 
atbilstošam pamatojumam, ja izmanto citu sugu dz īvniekus.  
1.4.1.2.  Dzīvnieku sagatavošana  
Apmēram 24 stundas pirms testa uzs ākšanas dz īvniekiem muguras 
daļā no ķermeņa nocērp apmatojumu. J āraugās, lai netiktu noberzta 
āda, un jāizmanto tikai tie dz īvnieki, kam ir vesela un neboj āta āda. 
Dažām trušu l īnijām ir bieži spalvu kuš ķi, kas zin āmos gadalaikos 
kļūst biezāki. Šādas vietas, kur apmatojums uz ķermeņa ir ļoti blīvs, 
testēšanai izmantot nevar.  
1.4.1.3.  Turēšanas un barošanas nosac ījumi 
Dzīvnieki jātur atseviš ķi. Telpā, kurā tur izmēģinājumu dzīvniekus, 
trušiem nepieciešama 20  o C (± 3  o C) temperat ūra. Lai gan, iz ņemot 
telpu uzkopšanas laiku, relat īvajam mitrumam j ābūt vismaz 30 % un 
vēlams ne vair āk kā 70 %, tas j āuztur 50–60 % robež ās. Apgaismo ­
jumam jābūt mākslīgam, secība ir 12 stundas gaismas, 12 stundas 
tumsas. Var izmantot parasto laboratorijas bar ību ar neierobežotu 
piekļuvi dzeramajam ūdenim.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 241
 
1.4.2.  Testa proced ūra 
1.4.2.1.  Testējamās vielas aplic ēšana  
Testējamo vielu uztriepj uz nelielas ādas virsmas plat ības (apm ēram 
6 cm  2 ) un šo vietu p ārklāj ar marles gabali ņu, ko piestiprina ar 
nekairinošu pl āksteri. Gad ījumos, kad tieša aplic ēšana nav iesp ējama 
(piemēram, šķidrumiem vai da ļai pastu), test ējamo vielu vispirms 
pārnes uz marles tamponu, ar kuru p ēc tam apstr ādā ādu. Marlei 
jābūt ne pārāk ciešā saskarē ar ādu, ko pan āk, iedarb ības laikā 
izmantojot piem ērotu puspiegulošu p ārsēju. Ja test ējamā viela 
pārnesta uz marles tampona, tas ādai jāpiestiprina t ā, lai vielai ar 
ādu būtu laba saskare un t ā visā laukumā būtu sadalīta vienmērīgi. 
Jāpanāk, lai dz īvnieki nevar ētu aiztikt marli, t ādējādi izslēdzot 
iespēju, ka pārbaudāmā viela non āk barības vadā vai elpošanas ce ļos. 
Testējamās vielas, kas ir š ķidrumi, parasti neatš ķaida. Test ējot ciet­
vielas (kuras, ja uzskata par vajadz īgu, var saberzt pulver ī), testējamā 
viela jāsamitrina ar ļoti nelielu daudzumu ūdens (vai vajadz ības 
gadījumā citā piemērotā nesējā), kas ir pietiekams labas saskares 
nodrošināšanai ar ādu. Ja izmanto nevis ūdeni, bet citus nes ējus, 
nesēja kairinošajai iedarb ībai uz ādu, ja tāda ir, jābūt iespējami 
minimālai. 
Iedarbības perioda beig ās, kas parasti ir četras stundas, test ējamās 
vielas atliekas no ādas noņem, ja iesp ējams, izmantojot ūdeni vai citu 
piemērotu šķīdinātāju, kas neietekm ē izveidojušos atbildes reakciju 
uz vielu un nerada epidermas boj ājumus.  
1.4.2.2.  Devas l īmenis  
Uz pārbaužu vietas aplic ē 0,5 ml š ķidruma vai 0,5 g cietvielas vai 
pastas.  
1.4.2.3.  Sākotnējs tests (In vivo ādas kairin ājuma/kodīgās iedarbības tests, 
izmantojot vienu dz īvnieku)  
Testi  in vivo  noteikti j āsāk ar vienu dz īvnieku, īpaši gadījumos, kad 
testējamā viela var ētu būt kodīga. Tas atbilst sec īgas testēšanas stra ­
tēģijai (skatīt 1. papildin ājumu).  
Ja, spriežot p ēc zinātnisko datu noz īmīguma anal īzes, viela ir kod īga, 
ar dzīvniekiem nav nepieciešams veikt papildu testus. Ar liel āko daļu 
vielu, kas var ētu būt kodīgas, parasti papildu testi  in vivo  nav vaja ­
dzīgi. Tomēr tādos gadījumos, kad nepietiekamu zin ātnisku datu d ēļ 
tiek uzskat īts, ka ir j āiegūst papildu dati, ar dz īvniekiem veic iero ­
bežota apjoma testus p ēc turpmāk aprakst ītās pieejas. Vienam dz īv­
niekam sec īgi aplicē trīs marles tamponus ar test ējamo vielu. Pirmo 
marles tamponu no ņem pēc trim min ūtēm. Ja netiek nov ērota 
nopietna ādas reakcija, uzliek otru marles tamponu, ko no ņem pēc 
stundas. Ja nov ērojumi šaj ā testa posm ā liecina, ka ir hum āni iedar­
bības laiku pagarin āt līdz četrām stundām, uzliek trešo tamponu, ko 
noņem pēc četrām stundām, un nov ērtē atbildes reakciju.  
Ja kodīgā iedarbība tiek nov ērota pēc jebkuras no trij ām secīgi veik­
tajām testējamās vielas iedarb ībām, testus nekav ējoties pārtrauc. Ja 
kodīgā iedarbība netiek konstat ēta pēc pēdējā marles tampona 
noņemšanas, dz īvnieku nov ēro 14 dienas, ja kod īgā iedarbība neat­
tīstās jau līdz šā termiņa beigām. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 242
 
Gadījumos, kad test ējamā viela nevar ētu būt kodīga, bet tai iesp ē­
jama kairinoša iedarb ība, vienam dz īvniekam uz četrām stundām 
aplicē vienu marles tamponu.  
1.4.2.4.  Apstiprin ājuma tests (In vivo ādas kairin ājuma tests, izmantojot 
papildu dz īvniekus)  
Ja sākotnējā testā kodīgums nav nov ērots, kairinoš ā iedarbība vai tās 
neesamība jāapstiprina izm ēģinājumos ar diviem papildu dz īvnie­
kiem, katram aplic ējot vienu tamponu, kuru tur četras stundas. Ja 
kairinošā iedarbība novērota sākotnējā testā, apstiprin ājuma testu var 
veikt secīgi vai arī abus dzīvniekus vienlaic īgi pakļaujot vielas iedar ­
bībai. Izņēmuma gad ījumā, kad sākotnējs tests netiek veikts, diviem 
vai trijiem dz īvniekiem aplic ē vienu tamponu, ko no ņem pēc četrām 
stundām. Ja, izmantojot divus dz īvniekus, to abu reakcijas uz vielas 
iedarbību ir vien ādas, turpm āka testēšana nav nepieciešama. Ja t ā 
nav, jāveic testi ar v ēl vienu dz īvnieku. Neskaidru reakciju nov ērtē­ 
šanai var b ūt nepieciešami vair āki papildu dz īvnieki.  
1.4.2.5.  Novērošanas periods  
Novērojumi jāveic pietiekami ilgi, lai piln ībā varētu novērtēt novē­
rotās iedarbības atgriezeniskumu vai neatgriezeniskumu. Ta ču izmē­ 
ģinājumi vienm ēr jāpārtrauc uzreiz tad, ja dz īvniekiem par ādās pastā­
vīgas smagu s āpju vai ciešanu paz īmes. Lai nov ērtētu iedarb ības 
atgriezeniskumu, p ēc tamponu no ņemšanas dz īvnieki jānovēro līdz 
14 dienām. Izmēģinājumus attiec īgi beidz dr īzāk, ja iedarb ības 
atgriezeniskumu konstat ē pirms 14 dienu perioda beig ām. 
1.4.2.6.  Klīniskie nov ērojumi un ādas reakciju klasific ēšana  
Visiem dz īvniekiem j āpārbauda erit ēmas un t ūskas veidošan ās 
pazīmes un iedarb ība 60 min ūtes pēc marles tampona no ņemšanas 
un turpm āk pēc 24, 48 un 72 stund ām. Sākotnējā testā ar vienu 
dzīvnieku tūlīt pēc marles tampona no ņemšanas apskata ar ī testē­ 
šanas vietu. Ādas reakcijas nov ērtē un reģistrē pēc turpmāk dotās 
klasifikācijas tabulas. Ja ir ādas bojājums, ko p ēc 72 stund ām nevar 
identificēt par kairin ājumu vai kod īgas iedarb ības rezult ātu, iedar­
bības atgriezeniskuma noteikšanai nov ērojumi var b ūt jāturpina līdz 
14. dienai. Papildus kairin ājuma nov ērojumiem piln ībā jāraksturo un 
jāreģistrē arī visu veidu lok āla toksiska iedarb ība, piemēram, ādas 
attaukošana un visu veidu sist ēmiski kait īga iedarb ība (piem ēram, 
ietekme uz toksiskuma kl īniskajām pazīmēm un ķermeņa svara 
izmaiņām). Neskaidru reakciju noskaidrošanai var b ūt vajadzīgi 
histopatolo ģiskie izmekl ējumi.  
Ādas reakciju klasifik ācija ir neizb ēgami subjekt īva. Lai veicin ātu 
ādas reakciju klasifik ācijas saska ņošanu un pal īdzētu testēšanas labo ­
ratorijām, novērojumu veic ējiem un interpret ētājiem, person ālam, kas 
veic nov ērojumus, j ābūt pietiekami apm ācītam par izmantojamo 
klasifikācijas sist ēmu (skat īt turpmāko tabulu). Var b ūt lietderīgi 
izmantot ilustr ētus norādījumus par ādas kairin ājuma un citu boj ā­
jumu klasifik āciju (9).  
2. DATI  
2.1. REZULT ĀTU NOFORM ĒŠANA  
Pētījumu rezult āti jāapkopo tabulas veid ā testēšanas gal īgajā 
pārskatā, kurā jāiekļauj visi 3.1. ieda ļā uzskaitītie jautājumi. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 243
 
2.2. REZULT ĀTU IZVĒRTĒŠANA  
Ādas kairin ājums punktos j ānovērtē saistībā ar bojājumu raksturu un 
smagumu, to atgriezeniskumu vai neatgriezeniskumu. Konkr ētie 
punkti nav uzskat āmi par vielas kairinošo īpašību absolūtu standartu, 
jo tiek nov ērtēta arī testējamā materiāla citu veidu iedarb ība. Gluži 
otrādi, atseviš ķie punkti uzskat āmi par standartv ērtībām, kuras j āno­
vērtē saistībā ar visiem citiem p ētījumā veiktajiem nov ērojumiem.  
Kairinošās iedarbības novērtējumā jāņem vērā ādas bojājumu atgrie ­
zeniskums. Ja l īdz 14 dienu nov ērošanas perioda beig ām saglabājas 
tādas reakcijas k ā apmatojuma zaud ējums (ierobežot ā platībā), hiper­
keratoze – ādas pārragošanās, hiperpl āzija un plais āšana, test ējamā 
viela jāuzskata par kairinošu.  
3. P ĀRSKATS  
3.1. TEST ĒŠANAS P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā jābūt iekļautai šādai inform ācijai.  
Pamatojums testu veikšanai  in vivo  – iepriekš veiktajos testos ieg ūto 
zinātnisko datu noz īmīguma anal īze, tostarp sec īgajā testēšanas stra ­
tēģijā iegūto rezultātu analīze: 
— atbilstošu iepriekš veiktajos testos ieg ūto datu apraksts,  
— visos test ēšanas strat ēģijas posmos ieg ūtie dati,  
— in vitro  veikto testu apraksts, tostarp s īkas ziņas par izmantotaj ām 
procedūrām, rezult ātiem, kas ieg ūti ar testējamajām vielām un 
standartviel ām, 
— in vivo  pētījumam nepieciešam ā zinātnisko datu noz īmīguma 
analīze. 
Testējamā viela:  
— identifik ācijas dati, (piem ēram, CAS  numurs, avots, t īrība, 
zināmie piemais ījumi, partijas numurs),  
— fizikālās un fizik āli ķīmiskās īpašības (piem ēram, pH, gaistam ība, 
šķīdība, stabilit āte), 
— attiecībā uz mais ījumiem to sast āvs un atseviš ķo komponentu 
relatīvais īpatsvars.  
Nesējs: 
— identifik ācija, koncentr ācija (ja vajadz īgs), izmantotais tilpums,  
— nesēja izvēles pamatojums.  
Testa dzīvnieki:  
— izmantot ā suga/līnija, izvēles pamatojums gad ījumos, kad neiz ­
manto alb īnos trušus,  
— katra dzimuma dz īvnieku skaits,  
— katra dz īvnieka svars testa s ākumā un beigās, 
— vecums izm ēģinājumu sākumā, 
— dzīvnieku izcelsme, tur ēšanas apst ākļi, barība u. c.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 244
 
Testa apst ākļi: 
— tampona pielikšanas vietas sagatavošanas pa ņēmiens,  
— sīkas ziņas par tamponam izmantotajiem materi āliem un tampona 
uzlikšanas pa ņēmienu,  
— sīkas ziņas par test ējamās vielas sagatavošanu, aplic ēšanu un 
noņemšanu.  
Rezultāti: 
— kairinoš ās/kodīgās iedarbības punktu tabulas veid ā apkopoti dati 
par katru dz īvnieku visos nov ērojumu laikos,  
— visu nov ēroto bojājumu apraksts,  
— apraksts st āstījuma veid ā par nov ēroto kairinošo iedarb ību vai 
kodīgumu un histopatolo ģiskajos izmekl ējumos ieg ūtajiem 
datiem,  
— papildu ādas kairin ājumam vai kod īgajai iedarb ībai citas nev ē­
lamas viet ējas (piem ēram, ādas attaukošanas) vai sist ēmiska 
rakstura iedarb ības apraksts.  
— Rezult ātu izvērtējums.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) Barratt, M.D., Castell, J.V., Chamberlain, M., Combes, R.D., 
Dearden, J.C., Fentem, J.H., Gerner, I., Giuliani, A., Gray, T.J.B., Livingston, D.J., Provan, W.M., Rutten, F.A.J.J.L., 
Verhaar, H.J.M., Zbinden, P. (1995) The Integrated Use of 
Alternative Approaches for Predicting Toxic Hazard. ECVAM Workshop Report 8. ATLA 23, p. 410–429.
 
(2) Young, J.R., How, M.J., Walker, A.P., Worth W.M.H. (1988) 
Classification as Corrosive or Irritant to Skin of Preparations 
Containing Acidic or Alkaline Substance Without Testing on 
Animals. Toxicology  In Vitro , 2, p. 19–26.  
(3) Worth, A.P., Fentem, J.H., Balls, M., Botham, P.A., Curren, 
R.D., Earl, L.K., Esdaile, D.J., Liebsch, M. (1998) Evaluation of the proposed OECD Testing Strategy for skin corrosion. 
ATLA 26, p. 709–720.
 
(4) ECETOC (1990) Monograph No 15, “Skin Irritation”, Euro ­
pean Chemical Industry, Ecology and Toxicology Centre, Brus ­
sels. 
(5) Fentem, J.H., Archer, G.E.B., Balls, M., Botham, P.A., Curren, 
R.D., Earl, L.K., Edsail, D.J., Holzhutter, H.G. and Liebsch, M. (1998) The ECVAM international validation study on in vitro 
tests for skin corrosivity. 2. Results and evaluation by the 
Management Team. Toxicology in Vitro 12, p. 483–524.
 
(5.a) Testing Method B.40 Skin Corrosion.  
(6) OECD (1996) OECD Test Guidelines Programme: Final 
Report of the OECD Workshop on Harmonization of Valida ­
tion and Acceptance Criteria for Alternative Toxicological Test Methods. Held in Solna, Sweden, 22–24 January 1996 (http:/ ­
/www.oecd1.org/ehs/test/background.htm).
 
(7) OECD (1998) Harmonized Integrated Hazard Classification 
System for Human Health and Environmental Effects of Chemical Substances, as endorsed by the 28
 th Joint Meeting 
of the Chemicals Committee and the Working Party on Chemi ­
cals, November 1998 (http://www.oecd1.org/ehs/Class/ ­
HCL6.htm).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 245
 
(8) OECD (2000). Guidance Document on the Recognition, Asses ­
sment and Use of Clinical Signs as Humane Endpoints for 
Experimental Animals Used in Safety Evaluation. OECD Envi ­
ronmental Health and Safety Publications. Series on Testing and Assessment No 19 (http://www.oecd1.org/ehs/test/ ­
monos.htm).
 
(9) EPA (1990). Atlas of Dermal Lesions,  (20T-2004) . United 
States Environmental Protection Agency, Office of Pesticides and Toxic Substances, Washington, DC, August 1990.
 
(Var saņemt, pieprasot no ESAO sekretari āta.) ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 246
 
I tabula  
ĀDAS REAKCIJAS KLASIFIC ĒŠANA  
Eritēmas un kreve ļu veidošan ās 
Eritēmas nav . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 0 
Ļoti viegla erit ēma (tikko paman āma) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 1 
Labi izteikta eritr ēma . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 2 
Mērena līdz smaga erit ēma . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 3 
Smaga eritr ēma (liellopa ga ļas sarkanums) ar kreve ļu veidošanos, kas 
nedod eritr ēmas klasifik ācijas iesp ējas . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 4 
Maksimāli iespējamie: 4  
Tūskas veidošan ās 
Tūskas nav . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 0 
Pavisam neliela t ūska (tikko paman āma) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 1 
Neliela tūska (skarto vietu var viegli noteikt p ēc izteikta piet ūkuma) . 2 
Mērena tūska (pietūkums apm ēram 1 mm augstum ā) . . . . . . . . . . . . . . . . 3 
Smaga tūska (pietūkums vair āk nekā 1 mm un ir plaš āks nekā iedar­
bības vieta) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 4 
Maksimāli iespējamie: 4  
Neskaidru reakciju noskaidrošanai var b ūt vajadzīgi histopatolo ģiskie izmekl ē­
jumi. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 247
 
PAPILDIN ĀJUMS  
Vielas ādas kairin ājuma un kod īgās iedarbības secīgas testēšanas strat ēģija 
VISPĀRĪGI APSV ĒRUMI  
Ņemot vērā zinātniskās precizit ātes un dz īvnieku labtur ības apsvērumus, ir j āiz­
vairās veikt nevajadz īgus izmēģinājumus ar dz īvniekiem un iesp ējami jāsamazina 
tādi testi, kam var ētu būt spēcīga iedarb ība uz dzīvniekiem. Pirms veikt testus  in 
vivo, jāizvērtē visa inform ācija, kas attiecas uz vielas iesp ējamo kod īgumu/­
kairinājumu, iedarbojoties uz ādu. Var b ūt, ka jau ir pietiekami pier ādījumi, lai 
testējamo vielu klasific ētu pēc tās izraisītā kodīguma vai kairin ājuma, iedarbojo ­
ties uz ādu, neveicot testus ar laboratorijas dz īvniekiem. T āpēc, izmantojot zin āt­
nisko datu noz īmīguma anal īzi un sec īgas testēšanas strat ēģiju, var samazin āt 
vajadzību veikt testus  in vivo , īpaši tad, ja vielai var b ūt ļoti spēcīgas reakcijas.  
Ieteicams izmantot zin ātnisko datu noz īmīguma anal īzi esošās informācijas izvēr­
tēšanai par vielu kairinošo un kod īgo iedarb ību uz ādu, lai noteiktu, vai papildu 
pētījumiem uz ādas in vivo  šādas iespējamās iedarbības raksturošanai nav j āveic 
vēl citi pētījumi. Ja vajadz īgi papildu p ētījumi, attiec īgo eksperiment ālo datu 
iegūšanai ieteicams izmantot sec īgās testēšanas strat ēģiju. Par viel ām bez test ē­ 
šanas vēstures to iesp ējamās kairinoš ās/kodīgās iedarbības novērtēšanai nepiecie ­ 
šamās datu kopas ieg ūšanai jāizmanto sec īgās testēšanas strat ēģija. Šajā papildi­
nājumā aprakstītā testēšanas strat ēģija izstrādāta ESAO darba grup ā (1) un v ēlāk 
apstiprināta un paplašin āta Vispārīgajā saskaņotajā ķīmisko vielu integr ētajā 
cilvēku vesel ības un vides b īstamības klasifik ācijas sist ēmā, kas akcept ēta 
Ķīmisko vielu komitejas un Ķīmisko vielu darba grupas 28. kop īgajā sanāksmē 
1998. gada novembr ī (2). 
Lai gan š ī secīgās testēšanas strat ēģija nav B.4. test ēšanas metodes sast āvdaļa, 
tajā norādīta ieteicam ā pieeja, k ā nosakāmi raksturlielumi vielu kairinoš ās/­
kodīgās iedarbības uz ādu novērtēšanai. Šaj ā pieejā apkopota ādas kairin ājuma/­
kodīgās iedarbības testēšanas  in vivo  laba prakse un ētiskie sliekš ņi. Šajā testē­ 
šanas metod ē sniegti nor ādījumi par testa  in vivo  veikšanu un apkopoti faktori, 
kas jāņem vērā pirms to uzs ākšanas. Strat ēģijā noteikta pieeja, k ā izvērtējami 
esošie dati par test ējamo vielu kairinošo/kod īgo iedarb ību uz ādu, un daudzpa ­
kāpju pieeja, k ādā iegūstami attiec īgie dati par viel ām, par kur ām vajadz īgi 
papildu p ētījumi, vai par viel ām, par kur ām nav pētījumu. Taj ā ir arī ieteikumi 
īpašos gad ījumos veikt valid ētus un visp ārpieņemtus  in vitro  vai ex vivo  testus 
par kodīgo iedarb ību uz ādu vai tās kairinājumu.  
IZVĒRTĒŠANAS UN TEST ĒŠANAS STRAT ĒĢIJAS APRAKSTS  
Pirms veikt testus, kas ir sec īgās testēšanas strat ēģijas daļa (attēlā), jāizvērtē visa 
pieejamā informācija, lai noteiktu nepieciešam ību veikt  in vivo  testus uz ādas. Lai 
gan būtisku inform āciju var ieg ūt, izvērtējot atseviš ķus rādītājus (piem ēram, pH 
robežas), j āņem vērā viss esoš ās informācijas kopums. Izstr ādājot lēmumu par 
zinātnisko datu noz īmīguma anal īzi, jāizvērtē visi esošie dati par konkr ēto vielu 
vai tās analogiem, k ā arī jāsniedz lēmuma pie ņemšanas pamatojums. Galvenais 
uzsvars jāliek uz esošajiem datiem par vielas iedarb ību uz cilv ēka organismu un 
uz dzīvniekiem un p ēc tam uz  in vitro  un ex vivo  testu rezult ātiem. Ja iesp ējams, 
jāizvairās veikt kod īgu vielu p ētījumus  in vivo . Testēšanas strat ēģijā ņem vērā 
šādus faktorus.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 248
 
Esošo datu izv ērtēšana par iedarb ību uz cilv ēka organismu un dz īvniekiem (1. 
posms).  Esošie dati par iedarb ību uz cilv ēka organismu, piem ēram, klīniskie 
pētījumi vai p ētījumi par profesion ālām slimībām un slim ības vēsturēm, un/vai 
dati par testiem ar dz īvniekiem, piem ēram, toksiskuma p ētījumi par vienreiz ējas 
vai atkārtotas devas iedarb ību uz ādu ir jāizvērtē vispirms, jo tie var sniegt 
informāciju, kas tieši saist īta ar iedarb ību uz ādu. Vielas ar noskaidrotu kairinošu 
iedarbību vai kod īgumu, kā arī vielas, par kur ām ir skaidras liec ības, ka tās nav 
ne kairinošas, ne kod īgas, nav j ātestē in vivo  pētījumos.  
Struktūras aktivit ātes savstarp ējās saistības analīze (SSA) (2. posms).  Jāņem vērā 
struktūras ziņā līdzīgu vielu testu rezult āti, ja tie ir pieejami. Ja ir pietiekami 
daudz pētījumos ar cilv ēkiem un/vai dz īvniekiem ieg ūtu datu par strukt ūras ziņā 
līdzīgu vielu vai to mais ījumu kod īgo/kairinošo iedarb ību uz ādu, var pie ņemt, ka 
uz novērtējamās testējamās vielas iedarb ību būs tādas pašas atbildes reakcijas. 
Šādos gadījumos var neveikt testus ar test ējamo vielu. Negat īvi dati par struk ­
tūras ziņā saistītu vielu vai to mais ījumu iedarb ību nav pietiekami zin ātniskie dati 
par to, ka ar ī viela, ko p ārbauda pēc secīgās testēšanas strat ēģijas, nebūs kodīga 
vai tai neb ūs kairinošas iedarb ības. Lai identific ētu iespējamo kod īgumu vai 
kairinošo iedarb ību, jāizmanto valid ēta un visp ārpieņemta pieeja strukt ūras un 
aktivitātes savstarp ējās saistības analīzei (SSA).  
Fizikāli ķīmiskās īpašības un ķīmiskā reaģētspēja (3. posms).  Vielām ar ļoti 
augstu vai zemu pH v ērtību, piemēram, ≤ 2,0 un ≥ 11,5, var b ūt stipra viet ēja 
iedarbība. Ja viela, pamatojoties uz ekstr ēmu pH v ērtību, ir identific ēta kā 
kodīga, iedarbojoties uz ādu, var ņemt arī vērā tās skābuma/bāziskuma rezervi 
(vai bufersp ēju) (3) (4). Ja bufersp ēja liecina, ka viela var ētu nebūt kodīga, 
iedarbojoties uz ādu, jāveic papildu test ēšana, lai to apstiprin ātu, vēlams izman ­
tojot valid ētu un visp ārpieņemtu test ēšanas metodi  in vitro  vai ex vivo  testu 
(skatīt 5. un 6. posmu).  
Toksiskums saskar ē ar ādu (4. posms).  Ja pierādīts, ka viela ir ļoti toksiska, tai 
uzsūcoties caur ādu, veikt ādas kairin ājuma/kod īgās iedarbības pētījumus  in vivo  
var būt praktiski neiesp ējami, jo parasti aplic ējamais vielas daudzums var p ār­
sniegt ļoti toksiskas iedarb ības devu, t ādējādi izraisot dz īvnieku boj āeju vai tiem 
radot smagas ciešanas. Bez tam, ja toksiskums saskar ē ar ādu jau ir noteikts l īdz 
2 000 mg/kg, kas ir pie ļaujamais devas l īmeņa daudzums uz ķermeņa svaru, vai 
augstākām devām, izmantojot alb īnos trušus, un ādas kairin ājums vai kod īga 
iedarbība uz ādu nav nov ērota, nav vajadz ības veikt papildu testus ādas 
kairinājuma/kod īgās iedarbības noteikšanai. Nov ērtējot iepriekš veiktajos p ētī­
jumos noteikto ak ūto toksisko iedarb ību saskar ē ar ādu, ir jāņem vērā vairāki 
apsvērumi. Piem ēram, public ētā informācija par ādas bojājumiem var b ūt nepil­
nīga. Testi un nov ērojumi var b ūt veikti nevis ar trušiem, bet citiem dz īvniekiem, 
un dažādu sugu atbildes reakciju jut ība var būt ievērojami atš ķirīga. Var b ūt arī, 
ka dzīvniekiem aplic ētā testējamās vielas forma nav bijusi piem ērota ādas 
kairinājuma/kod īgās iedarbības novērtēšanai (piem ēram, atšķaidījums, nosakot 
toksiskumu saskar ē ar ādu) (5). Tom ēr gadījumos, kad ar trušiem veikti pareizi 
plānoti un pien ācīgi veikti p ētījumi toksiskuma noteikšanai saskar ē ar ādu, tajos 
iegūtos negat īvos rezult ātus var uzskat īt par pietiekamiem zin ātniskiem datiem, 
ka vielai nav kod īgas vai kairinošas iedarb ības uz ādu. 
Testos in vitro vai ex vivo ieg ūtie rezultāti (5. un 6. posms).  Testos ar dz īvnie­
kiem nav j āpārbauda vielas, kur ām validētos un visp ārpieņemtos  in vitro  vai ex 
vivo testos konstat ēta kodīga vai sp ēcīga kairinoša iedarb ība (6) (7), un tie īpaši 
veikti šādas iedarb ības novērtēšanai. Var uzskat īt, ka šādām vielām būs līdzvēr­
tīga veida sp ēcīga iedarb ība arī in vivo . ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 249
 
Testi ar trušiem in vivo (7. un 8. posms).  Ja pēc zinātnisko datu noz īmīguma 
analīzes tiek pie ņemts lēmums veikt testus  in vivo , tie jāsāk ar sākotnēju testu, 
kam izmanto vienu dz īvnieku. Ja t ā rezultāti liecina, ka vielai ir kod īga iedarb ība 
uz ādu, tās testēšana nav j āturpina. Ja s ākotnējā testā kodīgums nav nov ērots, 
kairinošā iedarbība vai tās neesam ība jāapstiprina testos ar diviem papildu dz īv­
niekiem četras stundas ilg ā iedarbībā. Ja kairinoš ā iedarbība novērota sākotnējā 
testā, apstiprin ājuma testu var veikt sec īgā veidā vai arī abus dzīvniekus vielas 
iedarbībai pakļaujot vienlaic īgi. 
IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) OECD (1996). Test Guidelines Programme: Final Report on the OECD 
Workshop on Harmonization of Validation and Acceptance Criteria for Alternative Toxicological Test Methods. Held on Solna, Sweden, 22–24 January 1996 (http://www1.oecd.org/ehs/test/background.htm).
 
(2) OECD (1998). Harmonized Integrated Hazard Classification System for 
Human Health and Environmental Effects of Chemical Substances, as 
endorsed by the 28  th Joint Meeting of the Chemicals Committee and the 
Working Party on Chemicals, November 1998 (http://www1.oecd.org/ehs/ ­
Class/HCL6.htm).  
(3) Worth, A.P., Fentem J.H., Balls M., Botham P.A., Curren R.D., Earl L.K., 
Esdaile D.J., Liebsch M. (1998). An Evaluation of the Proposed OECD Testing Strategy for Skin Corrosion. ATLA 26, p. 709–720.
 
(4) Young, J.R., How, M.J., Walker, A.P., Worth, W.M.H. (1988). Classifica ­
tion as Corrosive or Irritant to Skin of Preparations Containing Acidic or 
Alkaline Substances, Without Testing on Animals. Toxicology In Vitro, 2 
(1) p. 19–26.  
(5) Patil, S.M., Patrick, E., Maibach, H.I. (1996) Animal, Human, and In Vitro 
Test Methods for Predicting Skin Irritation, in: Francis N. Marzulli and Howard I. Maibach (editors): Dermatotoxicology. Fifth Edition ISBN 1- 
56032-356-6, Chapter 31, p. 411–436.
 
(6) Testing Method B.40.  
(7) Fentem, J.H., Archer, G.E.B., Balls, M., Botham, P.A., Curren, R.D., Earl, 
L.K., Esdaile, D.J., Holzhutter, H.G. and Liebsch, M. (1998) The ECVAM international validation study on in vitro tests for skin corrosivity. 2. Results 
and evaluation by the Management Team. Toxicology in Vitro 12, 
p. 483–524.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 250
 
Attēls 
ĀDAS KAIRIN ĀJUMA/KOD ĪGĀS IEDARB ĪBAS UZ ĀDU TEST ĒŠANAS UN 
NOVĒRTĒŠAS STRAT ĒĢIJA
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 251
 
B.5. AKŪTS TOKSISKUMS – KAIRIN ĀJUMS/KOD ĪGA IEDARB ĪBA 
UZ ACĪM 
1. METODE  
Šī testēšanas metode ir l īdzvērtīga ESAO 405. (2002) vadl īnijā 
noteiktajai metodei.  
1.1. IEVADS  
Izstrādājot šo pilnveidoto metodi, īpaša vērība tika velt īta tās iespē­
jamajiem uzlabojumiem, izv ērtējot visu esošo inform āciju par test ē­
jamo vielu, lai nav j āveic nevajadz īgi testi ar laboratorijas dz īvnie­
kiem un t ādējādi ievērotu dzīvnieku labtur ības prasības. Šajā metodē 
ietilpst ar ī ieteikums par zin ātnisko datu noz īmīguma anal īzes (1) 
veikšanu saist ībā ar esošajiem atbilstošajiem datiem pirms aprakst īto 
vielas kod īgo/kairinošo īpašību pārbaudes  in vivo  testos. Ja esošie 
dati ir pietiekami, tos var ieg ūt secīgā testēšanā (2) (3). Test ēšanas 
stratēģijā ietilpst valid ētu un visp ārpieņemtu  in vitro  testu veikšana, 
un tā pievienota papildin ājumam, kur ā ir noteikta testa metode. Bez 
tam, pirms veikt  in vivo  testus kod īgās iedarbības testēšanai uz ac īm, 
šādas iedarb ības prognoz ēšanai ieteicams veikt  in vivo  testus kairi ­
nošās kodīgās iedarbības noteikšanai uz ādu. 
Gan zinātniskās precizitātes dēļ, gan ņemot vērā dzīvnieku labtur ības 
apsvērumus,  in vivo  testi nav j āveic, kam ēr zinātnisko datu noz īmī­
guma anal īzē nav izvērtēti visi pieejamie atbilstošie dati par vielas 
iespējamo kod īgo/kairinošo iedarb ību uz acīm. Tie ir – ar cilv ēkiem 
un/vai laboratorijas dz īvniekiem veiktajos p ētījumos ieg ūtie dati, 
liecības par vienas vai vair āku strukt ūras ziņā saistītu vielu vai 
vielu mais ījumu kod īgajām/kairinošaj ām īpašībām, dati, kas liecina, 
ka attiecīgajai vielai ir stipru sk ābju vai bāzu īpašības (4) (5), k ā arī 
validētos un visp ārpieņemtos  in vitro  vai ex vivo  testos ieg ūti rezul­
tāti par kod īgo un kairinošo iedarb ību uz ādu (6) (6.a). P ētījumus var 
veikt pirms zin ātnisko datu noz īmīguma anal īzes vai p ēc tās. 
Par dažām vielām šāda analīze var nor ādīt uz vajadz ību veikt  in vivo  
pētījumus par to kod īgumu/kairinošaj ām īpašībām, iedarbojoties uz 
acīm. Visos š ādos gadījumos, pirms pie ņemt lēmumu veikt iedar ­
bības testus uz ac īm in vivo , ieteicams vispirms veikt p ētījumus  in 
vivo attiecīgās vielas iedarb ībai saskar ē ar ādu un tos izv ērtēt saskaņā 
ar B.4. testa metodi (7). Izmantojot zin ātnisko datu noz īmības analīzi 
un secīgas testēšanas strat ēģiju, samazin ās vajadzība veikt  in vivo  
testus to vielu kod īgās/kairinoš ās iedarbības noskaidrošanai uz 
acīm, par kur ām citos p ētījumos ieg ūti pietiekami zin ātniskie dati. 
Ja kodīgo vai kairinošo iedarb ību uz acīm nevar noteikt, dr īkst veikt 
izmēģinājumus  in vivo  kodīgās/kairinoš ās iedarbības noteikšanai uz 
acīm, izmantojot sec īgas testēšanas strat ēģiju pat pēc tam, kad jau ir 
veikti izm ēģinājumi in vivo  tās kodīgās un kairinoš ās iedarbības 
noteikšanai uz ādu. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 252
 
Ieteicamā secīgā testēšanas strat ēģija, pie kuras pieder valid ētu un 
vispārpieņemtu  in vitro  vai ex vivo  testu veikšana kod īgo/kairinošo 
īpašību noteikšanai, ir pievienota papildin ājumā, kurā ir šī testa 
metode. Šo strat ēģiju izstrādājusi un vienpr ātīgi ieteikusi ESAO 
darba grupa (8), un t ā pieņemta par ieteicamo strat ēģiju Vispārīgā 
saskaņotā ķīmisko vielu klasifik ācijas sistēmā (VSS) (9). Šo strat ē­ 
ģiju ieteicams iev ērot pirms  in vivo  testiem. Lai ieg ūtu zinātniski 
pamatotus datus par konkr ētās vielas kod īgajām īpašībām/kairinošo 
iedarbību, testus ar jaun ām vielām ieteicams veikt sec īgos posmos. 
Jāizmanto nepieciešam ā stratēģija trūkstošo datu ieg ūšanai par 
esošajām vielām, par kur ām nav pietiekamu datu, kas raksturo to 
kodīgās/kairinoš ās īpašības. Jābūt pamatojumam par l ēmumu, kas 
attiecas uz atš ķirīgu testēšanas strat ēģiju vai proced ūru izmantošanu 
vai arī par lēmumu neveikt testu sec īgos posmos.  
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Acu kairin ājums : izmaiņas acī, kas rodas p ēc testējamās vielas 
aplikācijas uz acs ābola priekš ējās virsmas un ir piln īgi atgriezeni ­
skas 21 dienas laik ā pēc aplikācijas.  
Kodīga iedarb ība uz ac īm: acs ābola audu boj ājums vai nopietni 
fiziski redzes boj ājumi, kas rodas p ēc testējamās vielas aplik ācijas uz 
acs ābola priekš ējās virsmas un nav piln īgi atgriezeniski 21 dienas 
laikā pēc aplikācijas.  
1.3. TESTA METODES PRINCIPS  
Uz izmēģinājuma dzīvnieka vienas acs ābola aplic ē vienu devu test ē­
jamās vielas; otru aci izmanto kontroles nol ūkos. Kairin ājumu/­
kodīgo iedarb ību uz aci nov ērtē pēc konjunkt īvas, radzenes un vara ­
vīksnenes boj ājumu pak āpes noteiktos laika interv ālos. Lai iedarb ību 
novērtētu pilnīgi, apraksta ar ī citu veidu iedarb ību uz aci, k ā ar 
kaitīgu sistēmisku iedarb ību. Pētījumi jāveic tik ilgi, lai var ētu 
novērtēt novērotās iedarbības atgriezeniskumu vai neatgriezeni ­
skumu.  
Visos testu posmos dz īvnieki, kuriem ilgstoši nov ēro stipru ciešanu 
un/vai sāpju pazīmes, ir hum āni jānonāvē, un atbilstoši j ānovērtē 
testējamās vielas iedarb ība. Kritēriji, pēc kuriem pie ņemami lēmumi 
par to dz īvnieku hum ānu nonāvēšanu, kuri iet boj ā vai kuriem ir 
stipras ciešanas, atrodami literat ūras sarakst ā (10).  
1.4. TESTA METODES APRAKSTS  
1.4.1.  Sagatavošana testiem  in vivo  
1.4.1.1.  Dzīvnieku sugu izv ēle 
Piemērotākais dzīvnieks laboratorijas izm ēģinājumiem ir alb īnais 
trusis, tiem izmanto jaunus veselus pieaugušus dz īvniekus. J ābūt 
atbilstošam pamatojumam, ja izmanto citu sugu vai l īniju dzīvniekus.  
1.4.1.2.  Dzīvnieku sagatavošana  
Katram iepriekš atlas ītam testa dz īvniekam 24 stundas pirms testa 
pārbauda abas acis. Dz īvnieki ar acu iekaisumu, okul ārajiem defek ­
tiem vai radzenes boj ājumiem nav izmantojami.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 253
 
1.4.1.3.  Turēšanas un barošanas nosac ījumi 
Dzīvnieki jātur atseviš ķi. Telpā, kurā tur izmēģinājumu dzīvniekus, 
trušiem nepieciešama 20  o C (± 3  o C) temperat ūra. Lai gan, iz ņemot 
telpu uzkopšanas laiku, relat īvajam mitrumam j ābūt vismaz 30 % un 
vēlams ne vair āk kā 70 %, tas j āuztur 50–60 % robež ās. Apgaismo ­
jumam jābūt mākslīgam, secība ir 12 stundas gaismas, 12 stundas 
tumsas. Var izmantot parasto laboratorijas bar ību ar neierobežotu 
piekļuvi dzeramajam ūdenim.  
1.4.2.  Testa metode  
1.4.2.1.  Testējamās vielas aplic ēšana  
Testējamo vielu katram dz īvniekam ievada acs konjunkt īvas maisi ņā, 
pirms tam viegli pavelkot apakš ējo plaksti ņu nost no acs ābola. Pēc 
tam plaksti ņus apmēram vienu sekundi viegli tur kop ā, lai viela 
neizplūstu. Otrā acs paliek neapstr ādāta, un to izmanto kontroles 
nolūkos. 
1.4.2.2.  Skalošana  
Testa dzīvniekiem acis nedr īkst skalot vismaz 24 stundas p ēc testē­
jamās vielas ievad īšanas, izņemot gad ījumus, kad ievada cietvielas 
(skatīt 1.4.2.3.2. punktu), k ā arī tad, kad nov ērojama tūlītēja kairi­
noša vai kod īga iedarb ība. Vajadz ības gadījumā pēc 24 stund ām acis 
var izskalot.  
Izņemot gad ījumus, kad tas ir zin ātniski pamatoti, nav ieteicams 
veikt pētījumus ar otru dz īvnieku grupu, lai noskaidrotu skalošanas 
ietekmi. Ja ir vajadz īga otra dz īvnieku grupa, tai j āizmanto divi truši. 
Precīzi jādokument ē skalošanas apst ākļi, piemēram, skalošanas laiks; 
skalojamā šķīduma sast āvs un temperat ūra; tās ilgums, apjoms un 
ātrums.  
1.4.2.3.  Devas l īmenis  
1.4.2.3.1.  Šķidrumu test ēšana  
Šķidrumu test ēšanai izmanto 0,1 ml devu. Vielas ievad īšanai tieši ac ī 
nedrīkst izmantot smidzin ātājus. Pirms iepilin āt acī 0,1 ml š ķidra 
aerosola, tas vispirms j āizsmidzina un j āsavāc tvertnē. 
1.4.2.3.2.  Cietvielu test ēšana  
Testējot cietvielas, pastas un vielas da ļiņu veidā, izmantojamajam 
daudzumam j ābūt 0,1 ml tilpumam vai ne vair āk kā 100 mg. Test ē­
jamais materi āls jāsaberž smalk ā pulverī. Cietu vielu tilpums j āmēra 
pēc to vieglas sabl īvēšanas, piem ēram, mērtvertnē sakratot. Ja test ē­
jamā cietviela nav izvad īta no testa dz īvnieka acs ar fiziolo ģiskiem 
mehānismiem l īdz pirmajam nov ērojumu termi ņam vienu stundu p ēc 
ievadīšanas, aci var izskalot ar s ālsūdeni vai destil ētu ūdeni. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 254
 
1.4.2.3.3.  Aerosolu test ēšana  
Ieteicams pirms iepilin āšanas acī visus ar s ūkni vai propellentu 
izsmidzin āmos aerosolus vispirms izsmidzin āt un sav ākt tvertn ē. 
Vienīgais izņēmums ir vielas aerosola balon ā, kuras nav iesp ējams 
savākt tvertnē iztvaikošanas d ēļ. Šādos gadījumos acs j ātur atvērta un 
testējamā viela jāievada ac ī, to izsmidzinot apm ēram vienu sekundi 
no 10 cm att āluma tieši uz acs ābola. Attālumu var main īt atkarībā 
no spiediena aerosola balon ā un tā satura. J āraugās, lai nerad ītu acs 
bojājumu no aerosola balona spiediena. Atseviš ķos gadījumos var 
būt vajadzīgs novērtēt acs iesp ējamos “meh āniskos” boj ājumus no 
aerosola balona spiediena sp ēka. 
Ar aerosola balonu ievad īto devu var noteikt, testu imit ējot šādi – 
vielu izsmidzina uz nosv ērta papīra gabala, uz kura novietots ekr āns 
ar truša acs lieluma atveri. Pap īra masas palielin ājumu izmanto ac ī 
iesmidzin ātās devas aptuvenai noteikšanai. Gaistoš ām vielām devu 
var noteikt, uztv ērēja tvertni nosverot pirms un p ēc testējamās vielas 
izņemšanas.  
1.4.2.4.  Sākotnējs tests (in vivo acu kairin ājuma/kodīgās iedarbības tests, 
izmantojot vienu dz īvnieku)  
Kā skaidri noteikts sec īgās testēšanas strat ēģijā (skatīt 1. papildin ā­
jumu),  in vivo  testi jāsāk, izmantojot vienu dz īvnieku.  
Ja pēc iepriekš aprakst ītās procedūras iegūtie testa rezult āti liecina, 
ka vielai ir kod īga vai stipri kairinoša iedarb ība uz acīm, turpm āko 
acs kairin ājuma test ēšanu neveic.  
1.4.2.5.  Vietējā anestēzija 
Pēc vajadzības katrā atsevišķā gadījumā var lietot viet ējo anestēziju. 
Ja zinātnisko datu noz īmīguma anal īze liecina, ka vielas iedarb ība 
var radīt sāpes, vai ar ī sākotnējā testā noskaidrojas, ka rodas s āpju 
reakcija, pirms test ējamās vielas iepilin āšanas var lietot viet ējo anes­
tēziju. Rūpīgi jāizraugās vietējās anestēzijas veids, koncentr ācija un 
deva tā, lai nodrošin ātu, ka no t ās lietošanas nerodas reakcijas atš ķi­
rības uz test ējamās vielas iedarb ību. Tāda pati anest ēzija jādod acij, 
ko izmanto kontroles nol ūkos. 
1.4.2.6.  Apstiprin ājuma tests (in vivo ādas kairin ājuma tests, izmantojot 
papildu dz īvniekus)  
Ja kodīga iedarb ība nav nov ērota sākotnējā testā, kairinoš ā iedarbība 
vai tās neesam ība jāapstiprina testos ar vienu vai diviem papildu 
dzīvniekiem. Ja s ākotnējā testā novērota stipri kairinoša iedarb ība, 
kas norāda uz iesp ējamu stipru (neatgriezenisku) iedarb ību apstipri ­
nāšanas test ā, apstiprinošo testu ieteicams veikt sec īgi, vienā reizē 
izmantojot vienu dz īvnieku, nevis pak ļaut vielas iedarb ībai abus 
papildu dz īvniekus vienlaic īgi. Ja otrajam dz īvniekam konstat ē 
kodīgu vai stipri kairinošu iedarb ību, tests nav j āturpina. Papildu 
dzīvnieki var b ūt vajadzīgi vājas vai m ēreni kairinošas iedarb ības 
apstiprināšanai.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 255
 
1.4.2.7.  Novērošanas periods  
Novērojumi jāveic pietiekami ilgi, lai var ētu pilnīgi novērtēt novē­
rotās iedarbības lielumu, atgriezeniskumu vai neatgriezeniskumu. 
Taču izmēģinājumi vienm ēr uzreiz j āpārtrauc tad, ja dz īvniekiem 
parādās pastāvīgas smagu s āpju vai ciešanu paz īmes (9). Lai noteiktu 
iedarbības atgriezeniskumu, dz īvnieki parasti j ānovēro 21 dienu p ēc 
testējamās vielas ievad īšanas. Izm ēģinājumus attiec īgi beidz dr īzāk, 
ja iedarb ības atgriezeniskumu konstat ē pirms 21 dienas perioda 
beigām. 
1.4.2.7.1.  Klīniskie nov ērojumi un acs reakciju klasific ēšana  
Acis jāpārbauda 1, 24, 48 un 72 stundas p ēc testējamās vielas apli ­
cēšanas. Dz īvnieki test ā nav jātur ilgāk par gal īgas inform ācijas 
iegūšanai vajadz īgo laiku. Dz īvniekus ar ilgstoš ām smagu s āpju vai 
ciešanu paz īmēm nekavējoties hum āni nonāvē un attiec īgi novērtē 
testējamo vielu. Hum āni nonāvē dzīvniekus, kuriem p ēc vielas iepi ­
lināšanas rodas š ādi acs boj ājumi – radzenes perfor ācija vai radzenes 
ievērojama čūla, tostarp stafiloma; asinis acs ābola priekš ējā kamerā; 
4. pakāpes radzenes aptumšošan ās, kas saglab ājas 48 stundas; nav 
refleksa uz gaismu (2. pak āpes varav īksnenes reakcija) ilg āk nekā 72 
stundas; konjunkt īvas plēves čūla; konjunkt īvas vai mirkš ķināšanas 
membrānas nekroze; vai nosl īdēšana. Tā rīkojas tāpēc, ka šādi bojā­
jumi parasti ir neatgriezeniski.  
Dzīvniekus, kuriem neveidojas acs boj ājumi, var non āvēt ne ātrāk kā 
trīs dienas p ēc vielas iepilin āšanas. Dz īvnieki ar viegliem l īdz mēre­
niem bojājumiem jānovēro, līdz bojājumi beidzas vai 21 dienu, kad 
pētījumus izbeidz. Nov ērojumi jāveic pēc 7, 14 un 21 dienas, lai 
novērtētu bojājumu stāvokli un to atgriezeniskumu vai neatgriezeni ­
skumu.  
Acs (konjunkt īvas, radzenes, varav īksnenes) reakcijas pak āpes 
reģistrē visos nov ērojumos (I tabula). Re ģistrē arī visus citus acs 
bojājumus (piem ēram, radzenes apdu ļķošanos, kr āsošanos) un kait īgu 
sistēmisku iedarb ību. 
Novēroto reakciju nov ērošanai var izmantot binokul āro lupu, p ārnē­
sājamu spraugas lampu, biolo ģisko mikroskopu vai citas piem ērotas 
ierīces. Kad re ģistrēti novērojumi pēc 24 stund ām, turpm ākām acu 
pārbaudēm var izmantot fluoresce īnu. 
Acs reakciju klasifik ācija ir neizb ēgami subjekt īva. Lai veicin ātu acu 
reakciju klasifik ācijas saska ņošanu un pal īdzētu testēšanas laborato ­
rijām, kā arī novērojumu veic ējiem un interpret ētājiem, person ālam, 
kas veic nov ērojumus, j ābūt pietiekami apm ācītiem par izmantojamo 
klasifikācijas sistēmu. 
2. DATI  
2.2. REZULT ĀTU IZVĒRTĒŠANA  
Acu kairin ājums jānovērtē saistībā ar boj ājumu raksturu un 
smagumu, to atgriezeniskumu vai neatgriezeniskumu. Konkr ētie 
punkti nav uzskat āmi par vielas kairinošo īpašību absolūtu standartu, 
jo tiek nov ērtēta arī testējamā materiāla citu veidu iedarb ība. Tāpēc 
atsevišķie punkti j āuzskata par standartv ērtībām un tiem ir noz īme 
tikai tad, ja tiek pamatoti ar piln īgiem aprakstiem un visu nov ēro­
jumu izvērtējumu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 256
 
3. P ĀRSKATS  
3.1. TESTA P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā jābūt šādai inform ācijai. Testa veikšanas  in vivo  
pamatojums:  
iepriekš veikto testu rezult ātu zinātnisko datu noz īmīguma anal īze, 
tostarp pēc secīgās testēšanas strat ēģijas iegūto rezultātu, 
— atbilstošu iepriekš veiktajos testos ieg ūto datu apraksts,  
— visos test ēšanas strat ēģijas posmos ieg ūtie dati,  
— in vitro  veikto testu apraksts, tostarp s īkas ziņas par izmantotaj ām 
procedūrām, rezultātiem, kas ieg ūti ar testējamajām un standart ­
vielām, 
— veikto  in vivo  ādas kairin ājuma/kod īgās iedarbības pētījumu 
apraksti, tostarp ieg ūtie rezultāti, 
— in vivo  pētījumam nepieciešam ā zinātnisko datu noz īmīguma 
analīze. 
Testējamā viela:  
— identifik ācijas dati (piem ēram, CAS  numurs, avots, t īrība, zināmie 
piemaisījumi, partijas numurs),  
— fizikālās un fizik āli ķīmiskās īpašības (piem ēram, pH, gaistam ība, 
šķīdība, stabilit āte, reaģētspēja ar ūdeni),  
— maisījumiem – sast āvs un atseviš ķo komponentu relat īvais īpat­
svars,  
— ja izmantota viet ējā anestēzija, tās identifik ācija, tīrība, veids, 
deva un iesp ējamā mijiedarb ība ar test ējamo vielu.  
Nesējs: 
— identifik ācija, koncentr ācija (ja vajadz īgs), izmantotais tilpums,  
— nesēja izvēles pamatojums.  
Testa dzīvnieki:  
— izmantot ā suga/līnija, izvēles pamatojums gad ījumos, kad neiz ­
manto alb īnos trušus,  
— katra dz īvnieka vecums p ētījuma sākumā, 
— katra dzimuma dz īvnieku skaits testa un kontroles grup ās (ja 
vajadzīgs), 
— katra dz īvnieka svars testa s ākumā un beigās, 
— izcelsme, tur ēšanas apst ākļi, barība u. c.  
Rezultāti: 
— visos nov ērojumu termi ņos kairinājuma nov ērtēšanai izmantoto 
metožu apraksts (piem ēram, pārnēsājamā spraugas lampa, biolo ­ 
ģiskais mikroskops, fluoresce īns), ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 257
 
— tabulā apkopoti kairinoš ās/kodīgās iedarbības dati par katru dz īv­
nieku visos nov ērošanas termi ņos līdz testa p ārtraukšanai ar to,  
— novērotās kairinoš ās vai kod īgās iedarbības pakāpes un rakstura 
apraksts,  
— citu nov ēroto acs boj ājumu apraksts (piem ēram, vaskulariz ācija, 
radzenes sadu ļķošanās, saaugumu, r ētaudu veidošan ās, krāso­
jums),  
— ar aci nesaist īta kaitīga vietēja vai sist ēmiska iedarb ība un histo ­
patoloģisko izmekl ējumu rezult āti, ja tie veikti.  
Rezultātu apspriešana.  
3.2. REZULT ĀTU INTERPRET ĀCIJA  
Ar dzīvniekiem ieg ūtu acu kairin ājuma pētījumu rezult ātu ekstrapo ­
lācijas iesp ējas uz cilv ēkiem ir der īgas tikai l īdz zināmai pakāpei. 
Daudzos gad ījumos alb īnie truši pret ac īm kodīgām vai kairinoš ām 
vielām ir jutīgāki nekā cilvēki. 
Interpretējot rezult ātus, jāraugās, lai tiktu izsl ēgts kairin ājums, ko 
rada sekund āra infekcija.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) Barratt, M.D., Castell, J.V., Chamberlain, M., Combes, R.D., 
Dearden, J.C., Fentem, J.H., Gerner, I., Giuliani, A., Gray, T.J.B., Livingston, D.J., Provan, W.M., Rutten, F.A.J.J.L., Verhaar, H.J.M., Zbinden, P. (1995) The Integrated Use of 
Alternative Approaches for Predicting Toxic Hazard. 
ECVAM Workshop Report 8. ATLA 23, p. 410–429.
 
(2) De Silva, O., Cottin, M., Dami, N., Roguet, R., Catroux, P., 
Toufic, A., Sicard, C., Dossou, K.G., Gerner, I., Schlede, E., 
Spielmann, H., Gupta, K.C., Hill, R.N. (1997) Evaluation of 
Eye Irritation Potential: Statistical Analysis and Tier Testing Strategies. Food Chem. Toxicol 35, p. 159–164.
 
(3) Worth A.P. and Fentem J.H. (1999) A general approach for 
evaluating stepwise testing strategies ATLA 27, p. 161–177.  
(4) Young, J.R., How, M.J., Walker, A.P., Worth W.M.H. (1988) 
Classification as Corrosive or Irritant to Skin of Preparations 
Containing Acidic or Alkaline Substance Without Testing on Animals. Toxicology  In Vitro , 2, p. 19–26.
 
(5) Neun, D.J. (1993) Effects of Alkalinity on the Eye Irritation 
Potential of Solutions Prepared at a Single pH. J. Toxicol. Cut. 
Ocular Toxicol. 12, p. 227–231.  
(6) Fentem, J.H., Archer, G.E.B., Balls, M., Botham, P.A., Curren, 
R.D., Earl, L.K., Edsaile, D.J., Holzhutter, H.G. and Liebsch, M. (1998) The ECVAM international validation study on in 
vitro tests for skin corrosivity. 2. Results and evaluation by the 
Management Team. Toxicology in Vitro 12, p. 483–524.
 
(6.a) Testing Method B.40 Skin Corrosion.  
(7) Testing method B.4. Acute toxicity: dermal irritation/corrosion.  
(8) OECD (1996) OECD Test Guidelines Programme: Final 
Report of the OECD Workshop on Harmonization of Valida ­
tion and Acceptance Criteria for Alternative Toxicological Test 
Methods. Held in Solna, Sweden, 22–24 January 1996 (http:/ ­
/www.oecd.org/ehs/test/background.htm).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 258
 
(9) OECD (1998) Harmonized Integrated Hazard Classification 
System for Human Health and Environmental Effects of 
Chemical Substances, as endorsed by the 28  th Joint Meeting 
of the Chemicals Committee and the Working Party on Chemi ­
cals, November 1998 (http://www.oecd.org/ehs/Class/ ­
HCL6.htm).  
(10) OECD (2000) Guidance Document on the Recognition, Asses ­
sment and Use of Clinical Signs as Humane Endpoints for Experimental Animals Used in Safety Evaluation. OECD Envi ­
ronmental Health and Safety Publications. Series on Testing 
and Assessment No 19 (http://www.oecd.org/ehs/test/ ­
monos.htm).
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 259
 
I tabula  
ACS BOJ ĀJUMU KLASIFIK ĀCIJA  
Radzene  
Duļķošanās – blīvuma pak āpe (nolas ījumi jāveic visbl īvākajā zonā) (*) 
Nav novērota čūlu veidošan ās vai duļķošanās . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 0 
Izkaisītas vai dif ūzas duļķošanās zonas (iz ņemot norm āla spīduma 
vieglu blāvumu); labi redzamas varav īksnenes da ļas . . . . . . . . . . . . . . . . . 1 
Labi izšķirama caursp īdīgā daļa; varavīksnenes da ļas redzamas nedaudz 
neskaidri . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .  . 2 
Perlamutra zona; varav īksnenes da ļas redzamas; acs z īlītes izmērs tikko 
redzams . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .  . 3 
Radzene necaurredzama; cauri du ļķojumam varav īksnene nav sama ­
nāma . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 4 
Maksimāli iespējamie – 4  
PIEZĪMES  
(*) Jānorāda radzenes du ļķošanās platība. 
Varavīksnene  
Norma . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .  . 0 
Krokas redzami padzi ļinātas, hiper ēmija, piet ūkums, mērena radzenes 
hiperēmija vai asinsizpl ūdums; varav īksnene rea ģē uz gaismu (par reak ­
ciju uzskata ar ī vāju vai lēnu reakciju) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 1 
Asiņošana, visp ārējs bojājums vai nav reakcijas uz gaismu . . . . . . . . . . 2  
Maksimāli iespējamie – 2  
Konjunkt īva 
Apsārtums (attiecas uz plaksti ņu un acs ābola konjunkt īvu; izņemot radzeni un 
varavīksneni) 
Norma . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .  . 0 
Daži asinsvadi izteikti hiper ēmiski (piepild īti) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 1 
Difūza, tumšsarkana kr āsa; atseviš ķie asinsvadi gr ūti izšķirami . . . . . . . 2 
Difūza tumši sarkana liellopu ga ļas krāsa . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 3  
Maksimāli iespējamie – 3  
Hemoze  
Pietūkums (attiecas uz plaksti ņiem un/vai mirkš ķināšanas membr ānām) 
Norma . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .  . 0 
Neliels piet ūkums virs normas . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 1 
Acīm redzams piet ūkums ar plaksti ņu daļēju izgriešanos . . . . . . . . . . . . . 2 
Pietūkums, plaksti ņi gandrīz pusaizv ērti . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 3 
Pietūkums, plaksti ņi vairāk nekā pusaizvērti . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . 4  
Maksimāli iespējamie – 4  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 260
 
PAPILDIN ĀJUMS  
Vielas acu kairin ājuma un kod īgās iedarbības secīgas testēšanas strat ēģija 
VISPĀRĪGI APSV ĒRUMI  
Ņemot vērā zinātniskās precizit ātes un dz īvnieku labtur ības apsv ērumus, ir 
svarīgi izvairīties no testiem ar dz īvniekiem, kas nav vajadz īgi, un iesp ējami 
jāsamazina testi, kam var ētu būt spēcīga iedarb ība uz dz īvniekiem. J āizvērtē 
visa inform ācija, kas attiecas uz t ās iespējamo kod īgumu/kairin ājumu, iedarbojo ­
ties uz ac īm, pirms test ēšanas  in vivo . Var būt, ka jau ir pietiekami zin ātniskie 
dati, kas vajadz īgi, lai test ējamo vielu klasific ētu pēc tās izraisītās kairinoš ās vai 
kodīgās iedarbības uz ac īm, neveicot testus ar laboratorijas dz īvniekiem. T āpēc, 
izmantojot zin ātnisko datu noz īmīguma anal īzi un sec īgas testēšanas strat ēģiju, 
var samazin āt vajadzību veikt testus  in vivo , īpaši tad, ja vielai var b ūt ļoti 
spēcīga iedarb ība. 
Ieteicams izmantot zin ātnisko datu noz īmīguma anal īzi esošās informācijas izvēr­
tēšanai par vielu kairinošo un kod īgo iedarb ību uz ac īm, kas vajadz īga, lai 
noteiktu, vai papildus šiem p ētījumiem t ās iedarbības raksturošanai nav j āveic 
vēl citi  in vivo  pētījumi. Ja vajadz īgi papildu p ētījumi, attiec īgo eksperiment ālo 
datu iegūšanai ieteicams izmantot sec īgās testēšanas strat ēģiju. Par viel ām bez 
testēšanas vēstures to kairinoš ās/kodīgās iedarbības uz ac īm novērtēšanai nepie ­
ciešamo datu ieg ūšanai jāizmanto sec īgās testēšanas strat ēģija. Šajā papildinājumā 
aprakstītā stratēģija izstrādāta ESAO darba grup ā (1). Pēc tam tā apstiprin āta un 
paplašināta Vispārīgajā saskaņotajā ķīmisko vielu iedarb ības uz cilv ēku veselību 
un vides b īstamību klasifik ācijas sistēmā, kas akcept ēta Ķīmisko vielu komitejas 
un Ķīmisko vielu darba grupas 28. kop īgajā sanāksmē 1998. gada novembr ī (2). 
Lai gan š ī secīgās testēšanas strat ēģija nav B.5. testa metodes sast āvdaļa, tajā 
norādīta ieteicam ā pieeja, k ā nosakāmi raksturlielumi vielu kairinoš ās/kodīgās 
iedarbības uz ac īm novērtēšanai. Šaj ā pieejā apkopota acu kairin ājuma/kod īgās 
iedarbības testēšanas  in vivo  laba prakse un ētiskie sliekš ņi. Šajā testēšanas 
metodē sniegti nor ādījumi par testiem  in vivo  un apkopoti faktori, kas j āņem 
vērā pirms to uzs ākšanas. Sec īgajā stratēģijā noteikta zin ātnisko datu noz īmīguma 
analīzes pieeja par to, k ā izvērtējami esošie dati par test ējamo vielu kairinošo/ ­
kodīgo iedarb ību uz ac īm, un daudzpak āpju pieeja, saska ņā ar ko ieg ūstami 
attiecīgie dati par viel ām, par kur ām vajadz īgi papildu p ētījumi, vai par viel ām, 
par kurām nav pētījumu. Strat ēģijā vispirms paredz ēta validētu un visp ārpieņemtu  
in vitro  un ex vivo  testu veikšana, un p ēc tam B.4. testa metode ādas 
kairinājuma/kod īgo īpašību noteikšana īpašos apst ākļos (3) (4).  
SECĪGAS TEST ĒŠANAS STRAT ĒĢIJAS APRAKSTS  
Pirms veikt testus, kas ir sec īgās testēšanas strat ēģijas daļa (attēlā), jāizvērtē visa 
pieejamā informācija, lai noteiktu nepieciešam ību veikt  in vivo  testus iedarb ības 
noteikšanai uz ac īm. Lai gan b ūtisku inform āciju var ieg ūt, izvērtējot atseviš ķus 
rādītājus (piem ēram, pH robežas), j āņem vērā viss esoš ās informācijas kopums. 
Pieņemot lēmumu par zin ātnisko datu noz īmīguma anal īzi, jāizvērtē visi esošie 
dati par konkr ēto vielu vai t ās analogiem, un j āsniedz šā lēmuma pamatojums. 
Galvenais uzsvars j āliek uz esošajiem datiem par vielas iedarb ību uz cilv ēka 
organismu un uz dz īvniekiem un p ēc tam uz  in vitro  un ex vivo  testu rezult ātiem. 
Ja iespējams, jāizvairās veikt kod īgu vielu p ētījumus  in vivo . Testēšanas strat ēģijā 
ņemti vērā šādi faktori.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 261
 
Esošo datu izv ērtēšana par iedarb ību uz cilv ēka organismu un dz īvniekiem (1. 
posms).  Esošie dati par iedarb ību uz cilv ēka organismu, piem ēram, klīniskie 
pētījumi vai p ētījumi par profesion ālajām slimībām un slim ības vēsturēm, 
un/vai testa dati par p ētījumiem ar dz īvniekiem, piem ēram, par iedarb ību uz 
acīm, ir jāizvērtē vispirms, jo tie var sniegt inform āciju, kas tieši saist īta ar 
iedarbību uz acīm. Pēc tam jāizvērtē par cilvēkiem un/vai dz īvniekiem pieejamie 
izmeklējumu dati attiec ībā uz kodīgo/kairinošo iedarb ību uz ādu. Dzīvniekiem 
acīs nedrīkst pilināt ne vielas, par kur ām zināms, ka tām ir kod īga/kairinoša 
iedarbība uz acīm, ne vielas, kur ām ir kod īga vai kairinoša iedarb ība uz acīm; 
jāuzskata, ka ar ī uz acīm tām būs kodīga/kairinoša iedarb ība. Tāpat in vivo  
pētījumos nav j āpārbauda ar ī vielas, par kur ām iepriekš veiktajos p ētījumos par 
iedarbību uz acīm iegūti pietiekami zin ātniskie dati, kas liecina, ka t ās nav ne 
kodīgas, ne ar ī kairinošas.  
Struktūras un aktivit ātes savstarp ējās saistības analīze (SSA) (2. posms).  Jāņem 
vērā struktūras ziņā līdzvērtīgu vielu testu rezult āti, ja tie ir pieejami. Ja ir 
pietiekami daudz p ētījumos ar cilv ēkiem un/vai dz īvniekiem ieg ūtu datu par 
struktūras ziņā līdzvērtīgu vielu vai to mais ījumu kod īgo/kairinošo iedarb ību uz 
acīm, var pie ņemt, ka uz nov ērtējamās testējamās vielas iedarb ību būs tādas 
pašas atbildes reakcijas. Š ādos gadījumos testus ar šo vielu var neveikt. Negat īvi 
dati par strukt ūras ziņā līdzvērtīgu vielu vai to mais ījumu iedarb ību nav pietie ­
kami zinātniskie dati par to, ka ar ī viela, ko p ārbauda pēc secīgās testēšanas 
stratēģijas, nebūs kodīga vai tai neb ūs kairinošas iedarb ības. Lai identific ētu 
iespējamo kod īgumu vai kairinošo iedarb ību, jāizmanto valid ēta un visp ārpie­ 
ņemta pieeja strukt ūras un aktivit ātes savstarp ējās saistības analīzei (SSA).  
Fizikāli ķīmiskās īpašības un ķīmiskā reaģētspēja (3. posms).  Vielām ar ļoti 
augstu vai zemu pH v ērtību, piemēram, ≤ 2,0 vai ≥ 11,5, var b ūt stipra viet ēja 
iedarbība. Ja viela, pamatojoties uz ekstr ēmu pH v ērtību, ir identific ēta par acīm 
kodīgu vai kairinošu, var ņemt arī vērā tās skābuma/bāziskuma rezervi (vai 
buferspēju) (5) (6). Ja bufersp ēja liecina, ka viela, iesp ējams, nav ac īm kodīga, 
jāveic papildu test ēšana, lai to apstiprin ātu, vēlams, izmantojot valid ētu un 
vispārpieņemtu test ēšanas metodi –  in vitro  vai ex vivo  testu (skat īt 5. un 
6. posmu).  
Citas esoš ās informācijas izskat īšana (4. posms).  Šajā posmā jāizvērtē visa 
pieejamā informācija par sist ēmisko toksiskumu, uzs ūcoties caur ādu. Jāizskata 
arī testējamās vielas ak ūtais toksiskums, uzs ūcoties caur ādu. Ja pier ādīts, ka 
vielai, uzs ūcoties caur ādu, ir ļoti toksiska iedarb ība, iespējams, ka nav vaja ­
dzības testēt tās iedarbību uz acīm. Lai gan ak ūts toksiskums, iedarbojoties caur 
ādu, ne vienm ēr ir tieši saist āms ar kairinošu/kod īgu iedarb ību uz ac īm, var 
uzskatīt, ka gad ījumos, kad viela, uzs ūcoties caur ādu, ir ļoti toksiska, tai b ūs 
arī ļoti toksiska iedarb ība, kad to iepilina ac ī. Šos datus var izskat īt arī starp 2. un 
3. posmu.  
Testos  in vitro  vai ex vivo  iegūtie rezult āti (5. un 6. posms).  Vielas, kur ām 
validētos un visp ārpieņemtos  in vitro  vai ex vivo  testos konstat ēta kodīga vai 
spēcīga kairinoša iedarb ība (7) (8) un min ētie testi veikti kod īgas/kairinošas 
iedarbības novērtēšanai uz ādu vai ac īm, nav jāpārbauda testos ar dz īvniekiem. 
Var uzskat īt, ka šādām vielām būs līdzvērtīga spēcīga iedarb ība arī in vivo . Ja 
validētu un visp ārpieņemtu  in vitro/ex vivo  testi nav veikti, 5. un 6. posmu izlaiž 
un pāriet tieši uz 7. posmu.  
Vielas kairinoš ās vai kod īgās iedarbības uz ādu novērtēšana  in vivo  testos 
(7. posms).  Ja nav pietiekamu esošo datu, lai veiktu noteiktu zin ātnisko datu 
analīzi par vielas iesp ējamo kairinošo/kod īgo iedarb ību uz ac īm, pamatojoties 
uz iepriekšmin ētajiem pētījumiem, vispirms j ānovērtē tās kodīgā/kairinošā iedar­
bība uz ādu in vivo , izmantojot B.4. testa metodi (4) un t ās papildin ājumu (9). Ja 
noskaidrojas, ka viela sa ēd ādu vai rada t ās spēcīgu kairin ājumu, jāuzskata, ka 
acīm tā ir kodīga vai kairinoša, ja nav citas inform ācijas, kas apstiprina pret ēju 
secinājumu. Tādējādi in vivo  testi par iedarb ību uz ac īm, iespējams, nav vaja ­
dzīgi. Ja viela nesa ēd ādu vai nerada t ās spēcīgu kairinājumu, jāizdara iedarb ības 
in vivo  testi uz ac īm. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 262
 
Izmēģinājumi ar trušiem  in vivo  testos (8. un 9. posms).  Iedarbības testi uz ac īm 
in vivo  jāsāk ar sākotnēju testu, kuram izmanto vienu dz īvnieku. Ja t ā rezultāti 
liecina, ka vielai ir sp ēcīga kairinoša vai kod īga iedarb ība uz acīm, tās testēšana 
turpmāk nav veicama. Ja šaj ā testā kodīga vai kairinoša iedarb ība netiek konsta ­
tēta, jāveic apstiprin āšanas tests ar diviem dz īvniekiem.  
IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) OECD (1996) OECD Test Guidelines Programme: Final Report of the 
OECD Workshop on Harmonization of Validation and Acceptance Criteria for Alternative Toxicological Test Methods. Held in Solna, Sweden, 
22–24 January 1996 (http://www.oecd.org/ehs/test/background.htm).
 
(2) OECD (1998) Harmonized Integrated Hazard Classification System for 
Human Health and Environmental Effects of Chemical Substances, as endorsed by the 28
 th Joint Meeting of the Chemicals Committee and the 
Working Party on Chemicals, November 1998 (http://www.oecd.org/ehs/ ­
Class/HCL6.htm).  
(3) Worth, A.P. and Fentem J.H. (1999). A General Approach for Evaluating 
Stepwise Testing Strategies. ATLA 27, p. 161–177.  
(4) Testing method B.4. Acute Toxicity: dermal irritation/corrosion.  
(5) Young, J.R., How, M.J., Walker, A.P., Worth W.M.H. (1988) Classification 
as Corrosive or Irritant to Skin of Preparations Containing Acidic or Alka ­
line Substance Without Testing on Animals. Toxicology In Vitro, 2, 
p. 19–26.  
(6) Neun, D.J. (1993) Effects of Alkalinity on the Eye Irritation Potential of 
Solutions Prepared at a Single pH. J. Toxicol. Cut. Ocular Toxicol. 12, 
p. 227–231.  
(7) Fentem, J.H., Archer, G.E.B., Balls, M., Botham, P.A., Curren, R.D., Earl, 
L.K., Edsail, D.J., Holzhutter, H.G. and Liebsch, M. (1998) The ECVAM international validation study on in vitro tests for skin corrosivity. 2. Results and evaluation by the Management Team. Toxicology in Vitro 12, 
p. 483–524.
 
(8) Testing Method B.40 Skin Corrosion.  
(9) Annex to Testing method B.4: A Sequential Testing Strategy for Skin Irri ­
tation and Corrosion.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 263
 
Attēls 
ACU KAIRIN ĀJUMA/KOD ĪGĀS IEDARB ĪBAS UZ AC ĪM TEST ĒŠANAS UN 
NOVĒRTĒŠANAS STRAT ĒĢIJA
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 264
 
▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 265
 
B.6. ĀDAS SENSIBILIZ ĀCIJA  
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Piezīmes 
Testu jutīgumu un to sp ēju noteikt potenci ālos cilvēku ādas sensibi ­
lizatorus uzskata par svar īgu klasifik ācijas sistēmā, kas attiecas uz 
sabiedrības vesel ības aizsardz ību. 
Nav vienas testa metodes, kas adekv āti identific ētu visas cilv ēku ādu 
potenciāli sensibiliz ējošas vielas un kas attiektos uz vis ām vielām. 
Izvēloties testu, ir j āņem vērā tādi faktori k ā vielas fizik ālās īpašības, 
iekļaujot tās spēju iekļūt ādā. 
Ir izveidoti divi testu tipi, kuros izmanto j ūrascūciņas: testi ar adju ­
vantiem, kuros aler ģisko stāvokli veicina, izš ķīdinot vai suspend ējot 
testa vielu Freinda pilnaj ā adjuvant ā (FCA), un testi bez adjuvan ­
tiem.  
Testi ar adjuvantiem parasti prec īzāk paredz vielas iesp ējamo sensi ­
bilizējošo ietekmi uz cilv ēku nekā metodes, kas neizmanto Freinda 
pilno adjuvantu, un t ādēļ tie ir ieteicam ākie testi.  
Maksimiz ācijas tests j ūrascūciņām (GPMT) ir plaši lietojams tests ar 
adjuvantiem. Kaut ar ī, lai noteiktu vielas sp ēju izraisīt ādas sensibi ­
lizācijas reakciju, var izmantot vair ākas citas metodes, par ieteica ­
māko metodi ar adjuvantiem uzskata GPMT.  
Daudzām ķīmisko vielu klas ēm testus bez adjuvantiem (ieteicam ā­
kais no tiem ir B īlera tests) uzskata par maz āk jutīgiem.  
Dažos gad ījumos var b ūt pamatoti iemesli izv ēlēties Bīlera testu, kas 
saistīts ar pielietošanu uz ādas, nevis ar intraderm ālu injekciju, kuru 
izmanto j ūrascūciņu maksimiz ācijas testā. Ja izmanto B īlera testu, ir 
jāsniedz zin ātnisks pamatojums.  
Jūrascūciņu maksimiz ācijas tests (GPMT) un B īlera tests ir aprakst īts 
šajā metodē. Var izmantot citas metodes ar nosac ījumu, ka t ās ir labi 
novērtētas un ir dots zin ātnisks pamatojums.  
Ja atzītā skrīninga test ā ir redzams pozit īvs rezultāts, testa vielu var 
apzīmēt kā potenciālu sensibilizatoru, un turpm āka testa ar j ūrascū­
ciņām izdarīšana var neb ūt vajadzīga. Tomēr, ja šādā testā ir redzams 
negatīvs rezultāts, tests ar j ūrascūciņām, izmantojot šaj ā testa metod ē 
aprakstīto proced ūru, ir jāizdara.  
Skatīt arī vispārējā ievada B da ļu. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 266
 
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Ādas sensibiliz ācija: (aler ģiskais kontaktdermat īts) ir imunolo ģiski 
nosacīta ādas reakcija uz vielu. Cilv ēka atbildes reakcijas var 
raksturot nieze, aps ārtums, uzt ūkums, mezgli ņi, pūslīši, tulznas vai 
to apvienojums. Citu sugu atbildes reakcijas var atš ķirties, un var b ūt 
redzams tikai aps ārtums un uzt ūkums.  
Pakļaušana induc ējošai iedarb ībai: pētījuma objekta eksperiment āla 
pakļaušana testa vielas iedarb ībai, lai induc ētu hiperjut ības stāvokli.  
Indukcijas laikposms: vismaz vienu ned ēļu ilgs laikposms p ēc 
pakļaušanas induc ējošai iedarb ībai, kura laik ā var izveidoties hiper ­
jutības stāvoklis.  
Provokatīvais mijiedarb ības tests iepriekš apstr ādāta pētījumu objekta 
eksperiment āla pakļaušana testa vielas iedarb ībai pēc indukcijas laika 
posma, lai noteiktu, ka p ētījumu objekts rea ģē hiperjutīgi. 
1.3. STANDARTVIELAS  
Lietotās eksperimenta metodes jut ība un ticam ība ir jānovērtē reizi 
sešos mēnešos, izmantojot vielas, par kur ām ir zināms, ka tām ir 
vieglas līdz vidējas ādu sensibiliz ējošas īpašības. 
Pareizi izdar ītā testā viegliem/vid ējiem sensibilizatoriem ir sagaid āma 
vismaz 30 % atbildes reakcija test ā ar adjuvantiem un vismaz 15 % 
testā bez adjuvantiem.  
Priekšroka ir dodama š ādām vielām: 
CAS numurs  Einecs  numurs  Einecs  nosaukums Parastais nosaukums  
101-86-0 202-983-3 α-heksilkane ļaldehīds α-heksilkane ļaldehīds 
149-30-4 205-736-8 benzotiazol-2-tiols (merkapto ­
benzotiazols) kaptakss 
94-09-7 202-303-5 benzoka īns nordka īns 
Var būt apstākļi, kad ar pien ācīgu pamatojumu var izmantot citas 
kontroles vielas, kas atbilst iepriekšmin ētajiem krit ērijiem.  
1.4. TESTA METODES PRINCIPS  
Testa dzīvniekus s ākotnēji pakļauj testa vielas iedarb ībai, izmantojot 
intraderm ālas injekcijas un/vai pielietojot epiderm āli (pakļaušana 
inducējošai iedarb ībai). Pēc 10 līdz 14 dienu miera laikposma 
(indukcijas laikposms), kura laik ā var izveidoties im ūnreakcija, dz īv­
niekus pak ļauj provokat īvās devas iedarb ībai. Testa dz īvnieku ādas 
reakcijas apm ēru un pak āpi provokat īvajā mijiedarb ības testā salī­
dzina ar to, ko uzr āda kontrolgrupas dz īvnieki, kuriem indukcijas 
laikā izdarīts tukšais m ēģinājums, un ieg ūst provokat īvo iedarb ību. 
1.5. TESTA METOŽU APRAKSTS  
Ja testa vielas no ņemšanu uzskata par vajadz īgu, tas j āsasniedz, 
izmantojot ūdeni vai piem ērotu šķīdinātāju, nemainot esošo atbildes 
reakciju vai epidermas veselumu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 267
 
1.5.1.  Jūrascūciņu maksimiz ācijas tests (GPMT)  
1.5.1.1. S a g a t a v o š a n ā s 
Veselas, jaunas, pieaugušas alb īnas jūrascūciņas vismaz piecas 
dienas pirms testa aklimatiz ē laboratorijas apst ākļos. Pirms testa 
dzīvniekus izv ēlas pēc nejaušās izvēles principa un iedala vielas 
ievadīšanas un kontroles grup ās. Apmatojumu no ņem cērpot, skujot 
vai varb ūt ar ķīmisko depil āciju atkar ībā no izmantot ās testa 
metodes. J āpievērš vērība, lai nenobr āztu ādu. Dzīvniekus nosver 
pirms testa uzs ākšanas un testa beig ās. 
1.5.1.2. T e s t a a p s t ā k ļ i 
1.5.1.2.1. Testa dz īvnieki  
Izmanto parasti izmantojam ās albīno jūrascūciņu laboratorijas l īnijas.  
1.5.1.2.2. Skaits un dzimums  
Var izmantot v īriešu un/vai sieviešu dzimuma dz īvniekus. Ja izmanto 
mātītes, tām jābūt nedzemd ējušām un negr ūsnām. 
Vielas ievad īšanas grup ā izmanto vismaz 10 dz īvniekus un kontrol ­
grupā vismaz 5 dz īvniekus. Ja izmanto maz āk nekā 20 testa un 
mazāk nekā 10 kontroles j ūrascūciņas un ja nav iesp ējams secin āt, 
ka testa viela ir sensibilizators, ir noteikti ieteicama papildu dz īv­
nieku test ēšana, lai kop ā būtu vismaz 20 testa dz īvnieki un 10 
kontroles dz īvnieki.  
1.5.1.2.3. Devu l īmeņi 
Katrā pakļaušanā induktīvai iedarb ībai testa vielas koncentr ācijai 
jābūt dzīvnieka organismam sist ēmiski labi panesamai un tai j ābūt 
lielākajai, kas rada vieglu l īdz vidēju ādas kairin ājumu. Provokat īvajā 
mijiedarb ības testā izmantotajai koncentr ācijai jābūt lielākajai devai, 
kas kairin ājumu nerada. Vajadz ības gadījumā atbilstīgās koncentr ā­
cijas var noteikt ievadp ētījumā, kurā izmanto divus vai tr īs dzīv­
niekus. Jāņem vērā, ka šajā nolūkā jāizmanto dz īvnieki, kas sa ņem 
Freinda pilno adjuvantu ( FCA ). 
1.5.1.3. P r o c e d ū r a 
1.5.1.3.1. Indukcija  
0. diena – vielas ievad īšanas grupa  
Pleca rajon ā, kas ir atbr īvots no apmatojuma, intraderm āli ievada tr īs 
pārus 0,1 ml tilpuma injekciju t ā, lai no katra p āra viena injekcija 
būtu savā viduslīnijas pusē. 
1. injekcija:  FCA /ūdens vai  FCA /fizioloģiskā sāls šķīduma mais ījums 
attiecībā 1:1 (tilp./tilp.).  
2. injekcija: testa viela piem ērotā nesējā izraudzītajā koncentr ācijā. 
3. injekcija: testa viela izraudz ītajā koncentr ācijā, kas sagatavota  
FCA /ūdens vai  FCA /fizioloģiskā sāls šķīduma mais ījumā attiecībā 
1:1 (tilp./tilp.).  
3. injekcijai ūdenī šķīstošās vielas pirms sajaukšanas ar  FCA  izšķī­
dina ūdens fāzē. Taukos š ķīstošās vai nešķīstošās vielas pirms ūdens 
fāzes pievienošanas suspend ē FCA . Testa vielas gal īgā koncentr ācija 
ir vienāda ar koncentr āciju, ko izmanto 2. injekcij ā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 268
 
1. un 2. injekciju ievada tuvu vienu otrai un tuv āk galvai, bet 3. 
injekciju ievada testa laukuma kaud ālajā daļā. 
0. diena – kontroles grupa  
Intraderm āli ievada tr īs pārus 0,1 ml tilpuma injekciju taj ās pašās 
vietās kā vielas ievad īšanas grupas dz īvniekiem.  
1. injekcija:  FCA /ūdens vai  FCA /fizioloģiskā sāls šķīduma mais ījums 
attiecībā 1:1 (tilp./tilp.).  
2. injekcija: neatš ķaidīts nesējs. 
3. injekcija: 50 % svars/tilp. attiec ībā nesējs samaisīts ar FCA /ūdens 
vai FCA /fizioloģiskā sāls šķīduma 1:1 (tilp./tilp.) mais ījumu.  
5.–7. diena – vielas ievad īšanas un kontroles grupa  
Aptuveni 24 stundas pirms viet ējās indukcijas pielietošanas, ja viela 
nekairina ādu, testa laukumu p ēc nocirpšanas tuvu ādai un/vai nosk ū­ 
šanas apstr ādā ar 0,5 ml 10 % n ātrija laurilsulf āta vazelīnā, lai radītu 
vietēju kairinājumu.  
6.–8. diena – vielas ievad īšanas grupa  
Testa laukum ā vēlreiz notīra apmatojumu. Filtrpap īru (2 × 4 cm) 
pilnīgi piesātina ar testa vielu piem ērotā nesējā, uzliek testa 
laukumam un tur saskar ē ar ādu 48 stundas, izmantojot okluz īvu 
pārsēju. Nesēja izvēle ir jāpamato. Cietas vielas sasmalcina smalk ā 
pulverī un iejauc piem ērotā nesējā. Šķidrumus var attiec īgā gadījumā 
pielietot neatš ķaidītus. 
6.–8. diena – kontroles grupa  
Testa laukum ā vēlreiz notīra apmatojumu. Testa laukum ā līdzīgi 
pielieto tikai nes ēju un tur saskar ē ar ādu 48 stundas, izmantojot 
okluzīvu pārsēju. 
1.5.1.3.2. Provoc ēšana 
20.–22. diena – vielas ievad īšanas un kontroles grupa  
Vielas ievad īšanas un kontroles dz īvnieku sāniem not īra apmato ­
jumu. Ar testa vielu pies ātinātu kompresi vai pild ītu iedobi pieliek 
vienam dz īvnieka sānam un attiec īgā gadījumā ar nesēju piesātinātu 
kompresi vai pild ītu iedobi pieliek otram s ānam. Kompreses tur 
saskarē ar ādu 24 stundas, izmantojot okluz īvu pārsēju. 
1.5.1.3.3. Nov ērošana un izv ērtēšana: vielas ievad īšanas un kontroles grupa  
— Aptuveni 21 stundu p ēc kompreses no ņemšanas provoc ēto 
laukumu not īra un tuvu ādai nocērp un/vai noskuj un vajadz ības 
gadījumā izdara depil āciju, 
— aptuveni tr īs stundas v ēlāk (aptuveni 48 stundas p ēc provocē­ 
šanas sākuma) izdara ādas reakcijas nov ērojumus un protokol ē 
saskaņā ar pielikumuma papildin ājumā parādītajām pakāpēm, 
— aptuveni 24 stundas p ēc šo nov ērojumu izdar īšanas izdara otru 
(72 stundu) nov ērojumu un v ēlreiz protokol ē. 
Ir atbalstāmi aklie nolas ījumi testa un kontroles dz īvniekiem.  
Ja ir jāprecizē pirmajā provocēšanā iegūtie rezultāti, ir jāapsver otr ā 
provocēšana (t. i., atk ārtota provoc ēšana) vajadz ības gadījumā ar 
jaunu kontroles grupu aptuveni ned ēļu pēc pirmās provoc ēšanas. 
Atkārtoto provoc ēšanu var izdar īt arī ar sākotnējo kontroles grupu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 269
 
Visas ādas reakcijas un neparastas konstat ācijas, iekļaujot organisma 
sistēmiskās reakcijas, ko izrais ījušas indukcijas un provoc ēšanas 
procedūras, ir jānovēro un jāprotokolē saskaņā ar Magnusona/ ­
Kligmana nov ērtējuma skalu (skat īt pielikuma papildin ājumu). Lai 
precizētu neskaidras reakcijas, var izdar īt citas proced ūras, piemēram, 
histopatolo ģiskus izmekl ējumus, ādas krokas biezuma m ērījumus.  
1.5.2.  Bīlera tests  
1.5.2.1. S a g a t a v o š a n ā s 
Veselas, jaunas, pieaugušas alb īnas jūrascūciņas vismaz piecas 
dienas pirms testa aklimatiz ē laboratorijas apst ākļos. Pirms testa 
dzīvniekus izv ēlas pēc nejaušās izvēles principa un iedala vielas 
ievadīšanas grup ās. Apmatojumu no ņem, cērpot, skujot vai varb ūt 
ar ķīmisko depil āciju atkar ībā no izmantot ās testa metodes. J āpievērš 
uzmanība, lai nenobr āztu ādu. Dzīvniekus nosver pirms testa uzs āk­ 
šanas un testa beig ās. 
1.5.2.2. T e s t a a p s t ā k ļ i 
1.5.2.2.1. Testa dz īvnieki  
Izmanto alb īno jūrascūciņu parasti izmantojam ās laboratorijas l īnijas.  
1.5.2.2.2. Skaits un dzimums  
Var izmantot v īriešu un/vai sieviešu dzimuma dz īvniekus. Ja izmanto 
mātītes, tām jābūt nedzemd ējušām un negr ūsnām. 
Vielas ievad īšanas grup ā izmanto vismaz 20 dz īvniekus un kontroles 
grupā vismaz 10 dz īvniekus.  
1.5.2.2.3. Devu l īmeņi 
Katrā inducējošā iedarbībā testa vielas koncentr ācijai jābūt iespējami 
lielākajai, kas rada vieglu l īdz vidēju ādas kairin ājumu. Provokat īvajā 
mijiedarb ības testā izmantotajai koncentr ācijai jābūt lielākajai devai, 
kas kairin ājumu nerada. Vajadz ības gadījumā atbilstīgās koncentr ā­
cijas var noteikt ievadp ētījumā, kurā izmanto divus vai tr īs dzīv­
niekus.  
Par ūdenī šķīstošu testa materi ālu nesēju ir lietder īgi izmantot ūdeni 
vai atšķaidītu nekairinošu virsmakt īvas vielas š ķīdumu. Citu testa 
materiālu indukcij ā ir vēlams 80 % etanola/ ūdens mais ījums un 
provocēšanā acetons.  
1.5.2.3. P r o c e d ū r a 
1.5.2.3.1. Indukcija  
0. diena – vielas ievad īšanas grupa  
Vienam s ānam not īra apmatojumu (noc ērp tuvu ādai). Testa 
kompreses sist ēmai jābūt pilnīgi piesātinātai ar testa vielu piem ērotā 
nesējā (nesēja izvēle ir jāpamato; š ķidras testa vielas var attiec īgā 
gadījumā pielietot neatš ķaidītas). 
Testa kompreses sist ēmu pielieto testa laukumam un tur saskar ē ar 
ādu, izmantojot okluz īvu kompresi vai iedobi un piem ērotu pārsēju 
sešas stundas.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 270
 
Testa kompreses sist ēmai jābūt okluzīvai. Kokvilnas spilventi ņš ir 
piemērots un var b ūt apaļš vai četrstūrains, bet tam j ābūt aptuveni 
4–6 cm  2 . Lai nodrošin ātu oklūziju, vēlams izmantot fiks āciju ar 
piemērotu fiksatoru. Ja izmanto apsait ēšanu, var b ūt vajadzīgas 
papildu pak ļaušanas iedarb ībai. 
0. diena – kontroles grupa  
Vienam s ānam notīra apmatojumu (noc ērp tuvu ādai). Pielieto tikai 
nesēju līdzīgi kā vielas ievad īšanas grupai. Testa kompreses sist ēmu 
tur saskar ē ar ādu sešas stundas, izmantojot okluz īvu kompresi vai 
iedobi un piem ērotu pārsēju. Ja var par ādīt, ka tukš ā mēģinājuma 
kontroles grupa nav vajadz īga, var izmantot kontroles grupu, kas 
neko nesa ņem. 
6.–8. un 13.–15. diena – vielas ievad īšanas grupa un kontroles grupa  
Rīkojas tāpat kā 0. dienā ar tā paša sāna to pašu testa laukumu 
(vajadzības gadījumā notīrot apmatojumu) 6.–8. dien ā un vēlreiz 
13.–15. dien ā. 
1.5.2.3.2. Provoc ēšana 
27.–29. diena – vielas ievad īšanas un kontroles grupa  
Vielas ievad īšanas un kontroles grupas dz īvnieku neapstr ādātajam 
sānam notīra apmatojumu (noc ērp tuvu ādai). Okluz īvu kompresi 
vai iedobi, kas satur atbilst īgu testa vielas daudzumu maksim ālā 
nekairinoš ā koncentr ācijā pielieto uz vielas ievad īšanas un kontroles 
dzīvnieku neapstr ādātā sāna aizmugures da ļas. 
Attiecīgā gadījumā okluzīvu kompresi vai iedobi, kas satur tikai 
nesēju, arī pielieto uz vielas ievad īšanas un kontroles dz īvnieku 
neapstrādātā sāna aizmugures da ļas. Kompreses vai iedobes sešas 
stundas tur saskar ē ar ādu, izmantojot piem ērotu pārsēju. 
1.5.2.3.3. Nov ērošana un izv ērtēšana 
— Aptuveni 21 stundu p ēc kompreses no ņemšanas provoc ētajā 
laukumā notīra apmatojumu,  
— aptuveni tr īs stundas v ēlāk (aptuveni 30 stundas p ēc provocē­ 
šanas kompreses pielietošanas) izdara ādas reakcijas nov ērojumus 
un protokol ē saskaņā ar pielikuma papildin ājumā parādītajām 
pakāpēm, 
— aptuveni 24 stundas p ēc 30 stundu nov ērojumiem (aptuveni 54 
stundas p ēc provocēšanas kompreses pielietošanas) v ēlreiz izdara 
ādas reakcijas nov ērojumus un protokol ē. 
Ir atbalstāmi aklie nolas ījumi testa un kontroles dz īvniekiem.  
Ja ir jāprecizē pirmajā provocēšanā iegūtie rezultāti, ir jāapsver otr ā 
provocēšana (t. i., atk ārtota provoc ēšana) vajadz ības gadījumā ar 
jaunu kontroles grupu aptuveni ned ēļu pēc pirmās provoc ēšanas. 
Atkārtoto provoc ēšanu var izdar īt arī ar sākotnējo kontroles grupu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 271
 
Visas ādas reakcijas un neparastas konstat ācijas, iekļaujot organisma 
sistēmiskās reakcijas, ko izrais ījušas indukcijas un provoc ēšanas 
procedūras, ir jānovēro un jāprotokolē saskaņā ar Magnusona/ ­
Kligmana nov ērtējuma skalu (skat īt pielikuma papildin ājumu). Lai 
precizētu neskaidras reakcijas, var izdar īt citas proced ūras, piemēram, 
histopatolo ģiskus izmekl ējumus, ādas krokas biezuma m ērījumus.  
2. DATI (GPMT un B īlera tests)  
Dati ir jāapkopo tabulas veid ā, parādot katra dz īvnieka ādas reakcijas 
katrā novērošanā. 
3. ZI ŅOJUMA SAST ĀDĪŠANA (GPMT un B īlera tests)  
Ja skrīninga testu izdara pirms j ūrascūciņu testa, tad testa apraksts 
vai norāde uz to (piem ēram, vietējais limfmezglu tests ( LLNA ), peļu 
ausu pietūkuma tests (MEST)), iek ļaujot sīkus datus par proced ūru, 
ir jāsniedz kop ā ar rezult ātiem, kas ieg ūti ar testa viel ām un stan ­
dartvielām. 
Testa ziņojums (GPMT un B īlera tests)  
Testa ziņojumā, ja iespējams, iek ļauj šādu inform āciju. 
Testa dzīvnieki:  
— izmantot ā jūrascūciņu līnija, 
— dzīvnieku skaits, vecums un dzimums,  
— izcelsme, tur ēšanas apst ākļi, barība u. c.,  
— atseviš ķo dzīvnieku svars testa s ākumā. 
Testa apst ākļi: 
— kompreses vietas sagatavošanas pa ņēmiens,  
— sīkas ziņas par izmantotajiem kompreses materi āliem un 
kompreses uzlikšanas pa ņēmienu,  
— ievadp ētījuma rezult āti ar secin ājumu par test ā izmantojam ām 
inducēšanas un provoc ēšanas koncentr ācijām, 
— sīkas ziņas par testa vielas sagatavošanu, pielietošanu un no ņem­ 
šanu,  
— nesēja izvēles pamatojums,  
— inducēšanā un provoc ēšanā izmantot ās nesēja un testa vielas 
koncentrācijas un induc ēšanā un provoc ēšanā izmantotais kop ē­
jais vielas daudzums.  
Rezultāti: 
— pēdējās jutības un ticam ības pārbaudes rezult ātu kopsavilkums 
(skatīt 1.3.), iek ļaujot inform āciju par izmantoto vielu, koncen ­
trāciju un nes ēju, ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 272
 
— visi nov ērojumi par katru dz īvnieku, iek ļaujot vērtējumu,  
— sīki izstrādāts apraksts par nov ēroto ietekmju b ūtību un pak āpi, 
— histopatolo ģiskas konstat ācijas.  
Rezultātu izvērtējums.  
Secinājumi.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
Šī metode ir analoga ESAO TG 406.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 273
 
Papildinājums  
TABULA  
Magnusona/Kligmana nov ērtējumu skala kompreses provoc ēšanas testa 
reakcijām 
0 = nav redzamu izmai ņu 
1 = atseviš ķi vai plankumveida aps ārtumi  
2 = vidēji stipri un sapl ūduši apsārtumi  
3 = intens īvs apsārtums un uzt ūkums  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 274
 
B.7. ATKĀRTOTAS DEVAS 28 DIENU OR ĀLĀS TOKSICIT ĀTES 
PĒTĪJUMS AR GRAUZ ĒJIEM  
IEVADS  
1. Šī testēšanas metode ir l īdzvērtīga ESAO Test ēšanas nor ādījumiem 407 
(2008. gads). S ākotnējos Testēšanas nor ādījumus 407 pie ņēma 1981. gad ā. 
Savukārt 1995. gad ā pieņēma pārskatītu versiju, lai no p ētījumā izmantota 
dzīvnieka ieg ūtu papildu inform āciju, it seviš ķi par neirotoksicit āti un imūn­
toksicitāti. 
2. ESAO 1998. gad ā uzsāka priorit āru rīcību, lai pārskatītu esošos test ēšanas 
norādījumus un izstr ādātu jaunus test ēšanas nor ādījumus par potenci ālu 
endokrīnās sistēmas trauc ējumu izrais ītāju noteikšanu un test ēšanu (8). 
Viens no min ētās rīcības elementiem bija esošo ESAO nor ādījumu “Atk ār­
totas devas 28 dienu or ālās toksicit ātes pētījums ar grauz ējiem” ( TG 407 ) 
atjaunināšana ar parametriem, kas b ūtu piemēroti, lai noteiktu test ējamo 
ķīmisko vielu endokr īno aktivit āti. Šai proced ūrai īstenoja plašu starptau ­
tisku programmu, lai p ārbaudītu papildu parametru b ūtiskumu un praktisko 
piemērojamību, šo parametru lietder īgumu attiec ībā uz ķīmiskām vielām ar 
(anti)estrog ēnisku, (anti)androg ēnisku un (anti)tireoid ālu iedarbību, rezult ātu 
atkārtojamību laboratorij ā un starp laboratorij ām un jauno parametru ietekmi 
uz parametriem, kuri bija noteikti iepriekš ējos TG 407 . Tādējādi iegūtie 
apjomīgie dati ir apkopoti un detaliz ēti novērtēti vispusīgā ESAO zi ņojumā 
(9). Šī atjauninātā B.7. test ēšanas metode (kas ir l īdzvērtīga TG 407 ) ir 
starptautisk ās testēšanas programmas pieredzes un rezult ātu kopsavilkums. 
Šī testēšanas metode ļauj noteiktu endokr īni pastarpin ātu iedarbību aplūkot 
citas toksikolo ģiskas iedarb ības kontekst ā. 
SĀKOTNĒJIE APSV ĒRUMI UN IEROBEŽOJUMI  
3. Pārbaudot un izv ērtējot ķīmiskas vielas toksisk ās īpašības, orālo toksicit āti ar 
atkārtotām devām var noteikt p ēc tam, kad ak ūtās toksicitātes testos ir ieg ūta 
sākotnējā informācija par toksicit āti. Šīs testēšanas metodes m ērķis ir izpētīt, 
kā tiek skarts organisms ļoti daudzveid īgos toksicit ātes aspektos. Š ī metode 
sagādā informāciju par iesp ējamiem vesel ības apdraud ējumiem, ko varb ūtīgi 
radīt atkārtotai ekspoz īcijai relat īvi ierobežot ā laikā, arī par ietekmi uz nervu 
sistēmu, imūnsistēmu un endokr īno sistēmu. Attiec ībā uz šiem konkr ētajiem 
beigupunktiem ar šo metodi ir j ānosaka ķīmiskas vielas ar t ādām neirotok ­
siskām īpašībām, kuru d ēļ varētu būt nepieciešams padzi ļināti izpētīt šo 
aspektu, un ķīmiskas vielas, kas ietekm ē vairogdziedzera fiziolo ģiju. Tāpat 
ar šo metodi var ieg ūt datus par ķīmiskām vielām, kas ietekm ē jaunu pieau ­
gušo dzīvnieku v īrišķos un/vai sieviš ķos reprodukt īvos orgānus, kā arī 
norādes par imunolo ģisku ietekmi.  
4. Šīs B.7. test ēšanas metodes rezult āti ir jāizmanto apdraud ējuma noteikšanai 
un riska nov ērtēšanai. Rezult āti, par ko liecina ar endokr īno sistēmu saistīti 
parametri, ir j āaplūko ESAO  Conceptual Framework for Testing and Asses ­
sment of Endocrine Disrupting Chemicals  kontekst ā (11). Metod ē ietilpst 
atkārtotas devas toksicit ātes pamatp ētījums, ko var izmantot ķīmiskām 
vielām, kurām nav nepieciešams veikt 90 dienu p ētījumu (piem ēram, ja 
ražošanas apjoms nep ārsniedz noteiktas robežas), vai par provizorisku 
testu ilgtermi ņa pētījumam. Ekspoz īcijas ilgumam j ābūt 28 dien ām. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 275
 
5. Starptautisk ā programma, ko īstenoja, lai valid ētu parametrus, kuri b ūtu 
piemēroti testējamo ķīmisko vielu endokr īnās aktivitātes iespējamai noteik ­ 
šanai, apliecin āja, ka ar test ēšanas metodi ieg ūto datu kvalit āte lielā mērā 
būs atkarīga no test ēšanas laboratorijas pieredzes. Tas attiecas tieši uz 
ciklisko p ārmaiņu histopatolo ģisko noteikšanu m ātīšu reprodukt īvajos 
orgānos un uz t ādu nelielu hormonatkar īgu orgānu svara noteikšanu, kuru 
secēšana ir apgr ūtināta. Ir izstr ādāti norādījumi par histopatolo ģiju (19). Tie 
ir pieejami ESAO publiskaj ā testēšanas nor ādījumu vietn ē. To mērķis ir 
atbalstīt patologus p ārbaužu veikšan ā un palīdzēt paaugstin āt testa jut ību. 
Tika konstat ēti vairāki parametri, kas liecina par toksicit āti, kura saist īta ar 
endokrīno sistēmu, un šie parametri ir ietverti šaj ā testēšanas metod ē. Para­
metrus, par kuriem pieejamie dati pietiekami nepier ādīja to lietder ību vai 
kuri valid ēšanas programm ā sevišķi izteikti neliecin āja par noder īgumu 
endokrīnās sistēmas trauc ējumu izrais ītāju noteikšan ā, ir ierosin āts izmantot 
par neoblig ātiem beigupunktiem (sk. 2. papildin ājumu).  
6. Pamatojoties uz valid ēšanas proces ā iegūtajiem datiem, j āuzsver, ka š ī testa 
jutība nav pietiekama, lai noteiktu visas vielas ar (anti)estrog ēnisku un 
(anti)androg ēnisku iedarb ību (9). Test ēšanas metodi ne īsteno tādā mūža 
posmā, kad jut ība pret endokr īnās sistēmas trauc ējumiem ir visaugst ākā. 
Tomēr validēšanas procesa laik ā ar šo test ēšanas metodi konstat ēja vielas, 
kas vāji vai stipri ietekm ē vairogdziedzera darb ību, kā arī stipri un m ēreni 
endokrīni aktīvas vielas, kas iedarbojas ar estrog ēnu vai androg ēnu receptoru 
starpniecību, bet liel ākajā daļā gadījumu nesp ēja konstat ēt endokrīni aktīvas 
vielas, kas v āji ietekmē estrogēnu vai androg ēnu receptorus. T ādēļ to nevar 
uzskatīt pat endokr īnās aktivitātes noteikšanas testu.  
7. Tas, ka š ādas iedarb ības sekas neizpaužas, v ēl neliecina, ka iedarb ība uz 
endokrīno sistēmu nenotiek. T āpēc attiecībā uz endokr īni pastarpin ātu iedar­
bību vielas raksturošanu nedr īkst balstīt uz šīs testēšanas metodes rezult ā­
tiem vien, tie ir j āizmanto uz apliecin ājumiem balst ītā pieejā, iespējamas 
endokrīnas aktivit ātes raksturošanai apkopojot visus esošos datus par 
konkrēto ķīmisko vielu. Iepriekš aprakst ītā iemesla d ēļ regulatīviem lēmu­
miem par endokr īno aktivit āti (vielas raksturošana) j ābalstās uz plašu pieeju, 
nevis tikai š īs testēšanas metodes piem ērošanas rezult ātiem.  
8. Ir atz īts, ka vis ām proced ūrām, kurās izmanto dz īvniekus, ir j āatbilst viet ē­
jiem dzīvnieku labtur ības standartiem. Turpm āk ir izklāstīti labturības un 
testu oblig ātie standarti, kurus aizst āj vietējie noteikumi, ja tie ir stingr āki. 
Papildu nor ādījumus par hum ānu attieksmi pret dz īvniekiem ir sniegusi 
ESAO (14).  
9. Defin īcijas dotas 1. papildin ājumā. 
TESTA PRINCIPS  
10. Testējamo ķīmisko vielu pak āpeniski pieaugoš ās devās katru dienu or āli 
ievada vair ākām eksperimenta dz īvnieku grup ām, vienu devas l īmeni katrai 
grupai 28 dienu period ā. Vielas ievad īšanas laik ā katru dienu r ūpīgi novēro, 
vai dzīvniekiem nepar ādās toksicitātes pazīmes. Dzīvniekiem, kas nobeidzas 
vai ko eitanaz ē testa laik ā, izdara autopsiju, un testa beig ās izdzīvojušos 
dzīvniekus eitanaz ē, un arī tiem izdara autopsiju. 28 dienu p ētījums sniedz  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 276
 
informāciju par atk ārtotas orālas ekspoz īcijas iedarb ību un var nor ādīt uz 
nepieciešam ību veikt turpm ākus ilgtermi ņa pētījumus. Tas var ar ī sniegt 
informāciju par koncentr āciju izvēli ilgāka termiņa pētījumiem. No š īs testē­ 
šanas metodes izmantošanas ieg ūtajiem datiem j ānodrošina iesp ēja raksturot 
testējamās ķīmiskās vielas toksicit āti, norādīt devas un atbildes reakcijas 
sakarību un noteikt nenov ērojamās nelabvēlīgās ietekmes l īmeni ( NOAEL ). 
METODES APRAKSTS  
Dzīvnieku sugas izv ēle 
11. Ieteicam ā grauzēju suga ir žurka, bet var izmantot citas grauz ēju sugas. Ja 
šajā B.7. test ēšanas metod ē noteiktie parametri tiek p ētīti citās grauzēju 
sugās, tas sīki jāpamato. Lai gan biolo ģiski ir iesp ējams, ka citas sugas uz 
toksiskajām vielām reaģēs līdzīgi žurkām, mazāku sugu izmantošana var 
palielināt mainību, jo maz āku orgānu secēšana ir tehniski sarež ģīta. Starp­
tautiskajā validēšanas programm ā endokrīnās sistēmas trauc ējumu izrais ītāju 
noteikšanai izmantoja tikai žurkas. Ir j āizmanto jauni un veseli pieauguši 
dzīvnieki, kas pieder pie laboratorij ās parasti izmantotaj ām līnijām. Mātītes 
nedrīkst būt iepriekš dzemd ējušas vai gr ūsnas. Devu došana j āsāk iespējami 
drīz pēc tam, kad dz īvniekus beigts z īdīt, un noteikti pirms tie sasnieguši 
deviņu nedēļu vecumu. P ētījuma sākumā dzīvnieku svara atš ķirībām jābūt 
minimālām un tās nedrīkst pārsniegt ± 20 % no katra dzimuma vid ējā svara. 
Ja atkārtotas devas or ālo pētījumu veic k ā ilgāka termiņa pētījuma provizo ­
risko testu, v ēlams abos p ētījumos izmantot vienas l īnijas un izcelsmes 
dzīvniekus.  
Turēšana un barošana  
12. Visām proced ūrām ir jāatbilst viet ējiem laboratorijas dz īvnieku labtur ības 
standartiem. Temperat ūrai telpās, kurās tur eksperimenta dz īvniekus, j ābūt 
22 °C (± 3 °C). Lai gan relat īvajam mitrumam j ābūt vismaz 30 % un, 
izņemot telpu uzkopšanas laiku, v ēlams, ne vair āk par 70 %, j ācenšas 
nodrošināt mitrumu 50–60 % robež ās. Dzīvniekus 12 stundas diennakt ī tur 
mākslīgā apgaismojum ā, bet 12 stundas – tums ā. Var izmantot parasto 
laboratorijas bar ību ar neierobežotu piek ļuvi dzeramajam ūdenim. Uztura 
izvēli var ietekm ēt vajadzība nodrošin āt piemērotu testējamās ķīmiskās 
vielas piejaukšanu, ja vielu ievada ar š ādu metodi. Dz īvniekus vajadz ētu 
turēt nelielās viendzimuma grup ās. Ja tas ir zin ātniski pamatoti, dz īvniekus 
var turēt atsevišķi. Turot dz īvniekus grup ās, skaits vien ā būrī nedrīkstētu 
pārsniegt 5.  
13. Barība ir regul āri jāanalizē, lai noteiktu pies ārņotāju klātbūtni. Barības 
paraugs ir j āglabā līdz ziņojuma pabeigšanai.  
Dzīvnieku sagatavošana  
14. Veselus un jaunus pieaugušus dz īvniekus nejaušin āti sadala kontroles un 
testa grup ās. Būrus izvieto t ā, lai iesp ējami samazin ātu būru novietojuma 
varbūtējo ietekmi. Dz īvniekiem pieš ķir unikālu identifik āciju un līdz testa 
sākumam tos vismaz piecas dienas tur b ūros, lai tie aklimatiz ētos laborato ­
rijas apstākļos. 
Devu sagatavošana  
15. Testējamo ķīmisko vielu ievada ar m ākslīgo barošanu vai ar uzturu vai 
dzeramo ūdeni. Orālās ievadīšanas metode ir atkar īga no pētījuma mērķa 
un no test ējamās ķīmiskās vielas fizik ālajām/ķīmiskajām/toksiskaj ām un 
kinētiskajām īpašībām. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 277
 
16. Ja vajadz īgs, testējamo ķīmisko vielu izš ķīdina vai suspend ē piemērotā 
nesējvielā. Ir ieteicams, ja vien iesp ējams, vispirms apsv ērt ūdens šķīduma/­
suspensijas izmantošanu, p ēc tam eļļas (piemēram, kukur ūzas eļļas) šķīdu­
mu/suspensiju un p ēc tam iesp ējamu šķīdināšanu citās nesējvielās. Ja nesēj­
viela nav ūdens, ir j āzina šīs nesējvielas toksisk ās īpašības. Ir jānosaka 
testējamās ķīmiskās vielas stabilit āte nesējvielā. 
PROCED ŪRA 
Dzīvnieku skaits un dzimums  
17. Katram devas l īmenim jāizmanto vismaz 10 dz īvnieki (piecas m ātītes un 
pieci tēviņi). Ja dzīvnieku eitan āzija paredz ēta arī testa laik ā, to skaits ir 
jāpalielina par to dz īvnieku skaitu, kurus paredz ēts eitanaz ēt pirms p ētījuma 
pabeigšanas. J āapsver iesp ēja izmantot papildu 10 dz īvnieku satel ītgrupas 
(pieci no katra dzimuma) iek ļaušanu kontrolgrup ā un lielākās devas grup ā, 
lai vismaz 14 dienas p ēc vielas ievad īšanas nov ērotu toksisk ās iedarbības 
atgriezeniskumu, notur ību vai aizkav ētu parādīšanos.  
Dozējums  
18. Parasti ir j āizmanto vismaz tr īs testa grupas un viena kontrolgrupa, bet, ja no 
pieejamajiem datiem izriet, ka 1 000 mg/kg bw/d deva nek ādu iedarb ību 
neradīs, var veikt pie ļaujamā daudzuma testu. Ja piem ēroti dati nav 
pieejami, var izdar īt diapazona noteikšanas p ētījumu (ar vienas l īnijas un 
izcelsmes dz īvniekiem), kas pal īdzētu noteikt izmantojam ās devas. Ar 
kontrolgrupas dz īvniekiem j ārīkojas tāpat kā ar testa grupu dz īvniekiem, 
tie tikai nesa ņem testējamo ķīmisko vielu. Ja test ējamo ķīmisko vielu ievada 
kopā ar nesējvielu, kontrolgrupa sa ņem maksim ālo izmantoto nes ējvielas 
daudzumu.  
19. Devu l īmeņi jāizvēlas, ņemot vērā esošos toksicit ātes un toksikokin ētiskos 
vai kinētiskos datus, kas ir pieejami par test ējamo ķīmisko vielu vai tai 
radniecīgajām ķīmiskajām vielām. Augst ākais devas l īmenis ir j āizvēlas ar 
mērķi izraisīt toksisku iedarb ību, bet ne nobeigšanos vai smagas ciešanas. 
Pēc tam jāizvēlas devu l īmeņi tādā lejupejoš ā secībā, lai pierādītu jebkādas 
ar devām saistītas atbildes reakcijas un zem āko devas l īmeni, kur ā nav 
novērojama nelabv ēlīga ietekme ( NOAEL ). Lejupejošo devu l īmeņu noteik­ 
šanai bieži optim āli ir divk ārši līdz četrkārši interv āli, un nereti ir ieteica ­
māks pievienot ceturto testa grupu, nevis izmantot ļoti lielus interv ālus 
(piemēram, pārsniedzot koeficientu 10) starp devu došanu.  
20. Ja ir nov ērota vispārīga toksiska reakcija (piem ēram, samazin āts ķermeņa 
svars, ietekme uz akn ām, sirdi, plauš ām vai nier ēm utt.) vai citas p ārmaiņas, 
kas var neb ūt toksiskas atbildes reakcijas (piem ēram, samazin āts barības 
patēriņš, aknas palielin āšanās), ir jābūt piesardz īgiem, interpret ējot novēroto 
iedarbību uz imunolo ģiskajiem, neirolo ģiskajiem vai endokr īnajiem beigu ­
punktiem.  
Pieļaujamā daudzuma tests  
21. Ja, izdarot testu vien ā devas līmenī, kas ir vismaz 1 000 mg uz kg ķermeņa 
svara dien ā vai – attiec ībā uz vielu, kas ievad īta ar uzturu vai dzeramo 
ūdeni, – l īdzvērtīgs procentu ālais daudzums uztur ā vai dzeramaj ā ūdenī 
(aprēķināts pēc noteiktajiem ķermeņa svariem) un izmantojot šim p ētījumam 
paredzētās procedūras, novērojama toksiska ietekme nerodas un ja, pamato ­
joties uz datiem par struktur āli radniec īgām vielām, toksicit āte nav pare ­
dzama, var uzskat īt, ka pilns p ētījums ar tr īs devu līmeņiem nav vajadz īgs. 
Izņemot gad ījumu, kur iedarb ība uz cilv ēku norāda, ka jāizmanto augst āks 
devas līmenis, piem ēro pieļaujamā daudzuma testu.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 278
 
Devu ievad īšana  
22. Testējamo ķīmisko vielu dz īvniekiem dod ik dienu septi ņas dienas ned ēļā 28 
dienu ilgā laikā. Ja testējamo ķīmisko vielu ievada ar m ākslīgo barošanu, 
viela ar ku ņģa zondi vai piem ērotu intub ācijas cauruli dz īvniekiem j āievada 
vienreizējā devā. Maksim ālais šķidruma tilpums, ko vien ā paņēmienā var 
ievadīt, ir atkar īgs no test ējamā dzīvnieka lieluma. Tilpums nedr īkst pār­
sniegt 1 ml uz 100 g ķermeņa svara, iz ņemot ūdens šķīdumus, kad var lietot 
2 ml uz 100 g ķermeņa svara. Iz ņemot kairinošas vai kod īgas ķīmiskās 
vielas, kuru iedarb ība lielākās koncentr ācijās parasti ir izteikt āka, ir iesp ē­
jami jāsamazina test ā lietotā tilpuma main ība, koriģējot koncentr āciju tā, lai 
ar visiem devu l īmeņiem tilpums b ūtu vienāds. 
23. Ir svar īgi nodrošin āt, lai ķīmiskajām vielām, kuras ievada ar uzturu vai 
dzeramo ūdeni, test ējamās ķīmiskās vielas daudzumi neizjauktu parasto 
uztura vai ūdens līdzsvaru. Ja test ējamo ķīmisko vielu ievada ar uzturu, 
var izmantot nemain īgu koncentr āciju uztur ā (ppm) vai nemain īgu devas 
līmeni attiec ībā pret dzīvnieka ķermeņa svaru. Ir j ānorāda izmantot ā alter­
natīva. Ja ķīmisko vielu ievada ar m ākslīgo barošanu, deva katru dienu 
jāievada līdzīgā laikā un pēc vajadzības jākoriģē, lai uztur ētu nemain īgu 
devas līmeni attiec ībā pret dzīvnieka ķermeņa svaru. Ja atk ārtotas devas 
pētījumu izmanto par ilgtermi ņa pētījuma provizorisko testu, abos p ētījumos 
jāizmanto t āds pats uzturs.  
Novērojumi  
24. Novērošanas periodam j ābūt 28 dien ām. Satelītgrupas dz īvnieki, kam pare ­
dzēti papildu nov ērojumi, ir j ātur vismaz 14 dienas bez vielas sa ņemšanas, 
lai noteiktu toksiskas ietekmes aizkav ētu parādīšanos, notur ību vai izvese ­ 
ļošanos no t ās. 
25. Vismaz reizi dien ā ir jāizdara visp ārīgi klīniski nov ērojumi, v ēlams, 
vienādos laikos katru dienu, ņemot vērā paredzam ās ietekmes maksimuma 
laiku pēc vielas došanas. Dz īvnieku vesel ības stāvoklis ir j āreģistrē. Vismaz 
divreiz dien ā visus dz īvniekus nov ēro attiecībā uz saslimst ību un mirst ību. 
26. Vienu reizi pirms pirm ās ekspoz īcijas (lai var ētu izdarīt salīdzināšanu 
vienam un tam pašam dz īvniekam) un p ēc tam vismaz reizi ned ēļā jāveic 
detalizēti klīniskie nov ērojumi visiem dz īvniekiem. Šie nov ērojumi jāizdara 
ārpus dzīvnieka tur ēšanas būra standartnožogojum ā, ieteicams, katru reizi 
vienā un tajā pašā dienas laik ā. Novērojumi ir r ūpīgi jāreģistrē, vēlams, 
izmantojot v ērtēšanas sist ēmu, ko skaidri noteikusi test ēšanas laboratorija. 
Ir jācenšas nodrošin āt, lai testēšanas apst ākļu mainība būtu minim āla un lai 
novērošanu izdar ītu novērotāji, kas nav inform ēti par vielas ievad īšanu. 
Protokolējamās pazīmēs jāiekļauj (bet ne tikai) p ārmaiņas ādā, apmatojum ā, 
acīs, gļotādā, sekrēcija un izdal ījumi, kā arī veģetatīvā aktivitāte (piemēram, 
asarošana, piloarekcija, acs z īlītes diametrs un nerakstur īga elpošana). J āre­ 
ģistrē arī pārmaiņas gaitā, stājā un atbildes reakcij ās uz manipul ācijām, kā 
arī klonisko un tonisko kust ību klātesamība, stereotipiska (piem ēram, pārmē­
rīga apmatojuma laiz īšana, atk ārtota riņķošana) vai sav āda uzved ība 
(piemēram, sakrop ļošanās, staigāšana atmuguriski) (2).  
27. Ceturtaj ā ekspozīcijas ned ēļā ir jānovērtē sensorisk ās reakcijas uz daž āda 
veida (2) kairin ājumiem (piem ēram, dzirdes, redzes un propriocept īvajiem 
kairinātājiem) (3) (4) (5), k ā arī jānovērtē satveršanas stiprums (6) un moto ­
riskā aktivitāte (7). Sīkāki dati par proced ūrām, kuras var izmantot, ir sniegti 
attiecīgajos atsau ču avotos. Tom ēr var izmantot alternat īvas proced ūras, 
nevis tikai t ās, kuras min ētas atsauču avotos.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 279
 
28. Funkcion ālos novērojumus, kurus veic 4. ekspoz īcijas nedēļā, var neveikt, ja 
pētījumu veic k ā turpmāka subhronisk ās toksicit ātes (90 dienu) p ētījuma 
provizorisko p ētījumu. Tādā gadījumā funkcion ālie novērojumi ir j āiekļauj 
šajā turpmākajā pētījumā. Tomēr atkārtotas devas p ētījumā iegūtie funkcio ­
nālo novērojumu dati var atvieglot devu l īmeņu izvēli turpmākajam subhro ­
niskās toksicitātes pētījumam.  
29. Izņēmuma gad ījumos funkcion ālos novērojumus var ar ī neveikt t ām dzīv­
nieku grup ām, kurām arī bez šādiem nov ērojumiem izpaužas t ādas toksici ­
tātes pazīmes, kas iev ērojami trauc ētu funkcion ālā testa norisi.  
30. Veicot autopsiju, vis ām mātītēm pēc vaginālajām uztriep ēm var noteikt (p ēc 
izvēles) estrālo ciklu. Šie nov ērojumi nodrošin ās informāciju par estr ālā 
cikla posmu non āvēšanas laik ā un palīdzēs histoloģiski izvērtēt pret estro ­
gēniem jutīgus audus (sk. nor ādījumus par histopatolo ģiju (19)).  
Ķermeņa svars un bar ības/ūdens patēriņš 
31. Visi dz īvnieki jānosver vismaz reizi ned ēļā. Barības patēriņa mērījumi ir 
jāizdara vismaz reizi ned ēļā. Ja testējamo ķīmisko vielu ievada ar dzeramo 
ūdeni, arī ūdens patēriņš ir jāmēra vismaz reizi ned ēļā. 
Hematolo ģija 
32. Testa laika beig ās ir jāizdara šādi hematolo ģiskie izmekl ējumi: hematokr īts, 
hemoglob īna koncentr ācijas, eritroc ītu skaits, retikuloc īti, leikocītu kopējais 
un diferenci ālais skaits, tromboc ītu skaits un asins rec ēšanas laiks/sp ēja. Ja 
testējamajai ķīmiskajai vielai vai t ās vispārpieņemtiem metabol ītiem ir vai 
varētu būt oksidējošas īpašības, jānosaka ar ī methemoglob īna koncentr ācija 
un Heinca ķermenīši. 
33. Asins paraugi j āņem no prec īzi norādītas vietas tieši pirms dz īvnieku eita ­
nāzijas proced ūras vai t ās laikā un jāglabā piemērotos apst ākļos. Pirms 
eitanāzijas dzīvniekus iepriekš ējā naktī nebaro (  1 ). 
Klīniskā bioķīmija  
34. Klīniski bio ķīmiskā noteikšana, kur ā pēta būtisku toksisko ietekmi uz 
audiem un, konkr ētāk, ietekmi uz nier ēm un akn ām, jāveic ar tiem asins 
paraugiem, kuri pa ņemti no katra dz īvnieka tieši pirms dz īvnieka eitan āzijas 
vai tās laikā (tas neattiecas uz dz īvniekiem, kuri atrasti mirstoši un/vai 
eitanazēti pirms p ētījuma beig ām). Plazm ā vai serum ā nosaka n ātriju, kāliju, 
glikozi, kop ējo holester īnu, urīnvielu, kreatin īnu, kopējo olbaltumu un albu ­
mīnu un vismaz divus fermentus, kas nor āda uz hepatocelul āro ietekmi 
(piemēram, alan īna aminotransfer āze, aspart āta aminotransfer āze, alkalīnfos­
fatāze, γ-glutamiltranspeptid āze un glutam īna dehidrogen āze), kā arī žults­
skābes. Noteiktos apst ākļos noder īgu inform āciju var sniegt papildu 
fermentu (aknu fermentu vai citu fermentu) un bilirub īna noteikšana.  
35. Pēdējā pētījuma ned ēļā pēc izvēles var izdar īt šādas urīnanalīzes, izmantojot 
urīna savākšanu iepriekš noteikt ā laika period ā: izskats, tilpums, osmolalit āte 
vai īpatnējais svars, pH, olbaltumvielas, glikoze un asinis/asins š ūnas. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 280  
( 1 ) Dažiem m ērījumiem serum ā un plazm ā, jo īpaši glikozes m ērījumiem, ir v ēlams dzīv­
niekiem pirms asins ņemšanas uz nakti nedot bar ību. Tas ieteicams galvenok ārt tāpēc, ka 
barības uzņemšana neizb ēgami paaugstin ātu mainību, tādējādi drīzāk maskējot vāji 
izteiktu iedarb ību un apgr ūtinot interpret ēšanu. Tom ēr barības nedošana uz nakti var 
traucēt dzīvnieku visp ārējo vielmai ņu un – jo īpaši barošanas p ētījumos – var izjaukt 
testējamās ķīmiskās vielas parasto iedarb ību. Ja tiek izlemts dz īvniekus uz nakti atst āt 
bez barības, klīniskie bio ķīmiskie m ērījumi jāveic pēc pētījuma funkcion ālo novērojumu 
izdarīšanas ceturtaj ā nedēļā.
 36. Turkl āt jāapsver, vai neveikt p ētījumus par audu visp ārīgu bojājumu mar ķie­
riem plazm ā vai serum ā. Ja testējamās ķīmiskās vielas zin āmās īpašības 
ietekmē vai varētu ietekm ēt attiecīgos metaboliskos profilus, j ānoteic kalcijs, 
fosfāti, triglicer īdi, atseviš ķi hormoni un hol īnesterāze. Šie faktori ir j āno­
saka konkr ētu klašu ķīmiskajām vielām vai katr ā gadījumā atsevišķi. 
37. Lai gan starptautisk ā izvērtēšanā par beigupunktiem, kas saist īti ar endo ­
krīno sistēmu, nevar ēja pierādīt, ka tos b ūtu izdevīgi izmantot vairogdzie ­
dzera hormonu (T3, T4) un  TSH  noteikšan ā, ja ir liec ības par ietekmi uz 
hipofīzes un vairogdziedzera asi, var ētu būt lietderīgi saglab āt plazmas vai 
seruma paraugus, lai var ētu izmērīt T3, T4 un  TSH  (nav oblig āti). Šos 
paraugus uzglab āšanas nol ūkos var sasald ēt – 20 °C. Turpm āk norādītie 
faktori var ietekm ēt noteikto hormonu main ību un absol ūtās koncentr ācijas:  
— nonāvēšanas laiks hormonu koncentr āciju diennakts main ības dēļ, 
— nonāvēšanas metode – dz īvniekiem nav j ārada nevajadz īgs stress, kurš 
varētu ietekm ēt hormonu koncentr ācijas,  
— hormonu noteikšanas komplekti, kas var atš ķirties pēc standarta l īknēm. 
Vairogdziedzera akt īvo ķīmisko vielu gal īgā noteikšana ir ticam āka ar histo ­
patoloģisko analīzi, nevis p ēc hormonu l īmeņiem. 
38. Plazmas paraugi, kas paredz ēti tieši hormonu noteikšanai, ir j āiegūst salīdzi­
nāmā dienas laik ā. Ieteicams apsv ērt iespēju noteikt T3, T4 un  TSH , pama­
tojoties uz histopatolo ģiski konstat ētām vairogdziedzera p ārmaiņām. Skaitli ­
skās vērtības, ko ieg ūst, analizējot hormonu koncentr ācijas, atšķiras atkar ībā 
no tirdzniec ībā pieejamajiem test ēšanas komplektiem. T ādējādi var neb ūt 
iespējams nodrošin āt tādus snieguma krit ērijus, kuru pamat ā ir vienoti v ēstu­
riski dati. T ā vietā laboratorij ām jācenšas nodrošin āt, ka T3 un T4 main ības 
kontroles koeficienti nep ārsniedz 25, savuk ārt TSH  – 35. Visas koncentr ā­
cijas ir jāreģistrē, izsakot t ās ng/ml.  
39. Ja v ēsturiskie izejdati ir nepietiekami, j āapsver iesp ēja noteikt hematolo ģi­
skos un kl īniski bio ķīmiskos main īgos lielumus pirms devu došanas 
sākšanas vai, ieteicams, dz īvniekiem, kas nav ietverti eksperiment ālajās 
grupās. 
PATOLO ĢIJA 
Pilna autopsija  
40. Visiem p ētījumā izmantotajiem dz īvniekiem veic pilnu, detaliz ētu autopsiju, 
ieskaitot ķermeņa ārējās virsmas, visu atveru un galvaskausa dobumu, tora ­
kālā dobuma, v ēdera dobuma, k ā arī šo dobumu satura r ūpīgu apskati. Visu 
dzīvnieku (tas neattiecas uz dz īvniekiem, kas atrasti mirstoši un/vai eitana ­
zēti pirms p ētījuma beig ām) aknas, nieres, virsnieru dziedzeri, s ēklinieki,  
sēklinieku pied ēkļi, prostata un s ēklas pūslīši kopā ar koagul ācijas dziedzeri,  
tīms, liesa, smadzenes un  sirds ir j āatbrīvo no visiem apk ārtējiem audiem, 
un, lai izvair ītos no izž ūšanas, iesp ējami drīz pēc secēšanas jānoteic to 
natīvais svars. Atbr īvojot no audiem prostatu, ir j āuzmanās, lai nep ārspiestu 
ar šķidrumu pild ītos sēklas pūslīšus. Sēklas pūslīšus un prostatu var ar ī 
atbrīvot no audiem un nosv ērt pēc fiksācijas. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 281
 
41. Vēl divus cita veida audus var p ēc izvēles nosvērt iespējami drīz pēc secē­ 
šanas, lai izvair ītos no izž ūšanas: abas oln īcas (natīvais svars) un dzemdi, ar ī 
dzemdes kaklu (nor ādījumi par dzemdes audu iz ņemšanu un sagatavošanu 
nosvēršanai ir sniegti ESAO  TG 440  (18)).  
42. Vairogdziedzera svaru (p ēc izvēles) var noteikt p ēc fiksācijas. Tas j āatbrīvo 
no audiem ļoti uzman īgi un tikai p ēc fiksācijas, lai audus nesaboj ātu. Audu 
bojājumi var apgr ūtināt histopatolo ģijas analīzi. 
43. Fiksācijas šķīdumā, kas ir vispiem ērotākais gan konkr ētā veida audiem, gan 
paredzētajai turpm ākajai histopatolo ģiskajai izmekl ēšanai (sk. 47. punktu), ir 
jāsaglabā turpmāk minētie audi: visi  audi ar makroskopiskiem boj ājumiem,  
smadzenes (reprezentat īvi apgabali, tostarp liel ās smadzenes, smadzen ītes un 
iegarenās smadzenes / smadze ņu tilts),  muguras smadzenes, acis, ku ņģis, 
tievās un resn ās zarnas (ar ī kopu limf ātiskie jeb Peijera mezgli ņi), aknas,  
nieres, virsnieru dziedzeri, liesa, sirds, t īms, vairogdziedzeris, traheja un  
plaušas (konserv ētas, piepūšot ar fiks ācijas šķīdumu un p ēc tam iegrem ­
dējot), gonādas (sēklinieki un oln īcas), papildu dzimumorg āni (dzemde un 
dzemdes kakls, s ēklinieku pied ēkļi, prostata un s ēklas pūslīši kopā ar koagu ­
lācijas dziedzeri),  maksts, ur īnpūslis, limfmezgli (saska ņā ar laboratorijas 
pieredzi papildus proksim ālam dren ējošam limfmezglam ir j āņem vēl 
viens limfmezgls (15)),  perifērais nervs (s ēžas nervs vai tibi ālais nervs), 
vēlams, tieš ā muskuļa tuvum ā, skeleta muskulis un  kauls ar kaula  
smadzenēm (izgriezums vai, alternat īvi, svaigs kaula smadze ņu aspirāts). 
Ieteicama s ēklinieku fiks ācija, tos iegremd ējot Buina fiks ācijas šķīdumā 
vai Davidsona modific ētā fiksācijas šķīdumā (16) (17). B ālganais apvalks 
ir uzman īgi un sekli j āpārdur ar adatu abos org āna galos, lai fiks ācijas 
šķīdums var ētu tajā ātri iekļūt. Jāsaglabā arī orgāni, ko, pamatojoties uz 
zināmām testējamās ķīmiskās vielas īpašībām, uzskata par iesp ējamiem 
mērķorgāniem.  
44. Vērtīgas norādes par endokr īnu iedarb ību var g ūt no šādiem audiem: 
gonādas (olnīcas un sēklinieki), papildu dzimumorg āni (dzemde un dzemdes 
kakls, sēklinieku pied ēkļi, sēklas pūslīši ar koagul ācijas dziedzeri, muguras 
un vēdera prostata), maksts, hipof īze, tēviņu krūts dziedzeris, vairogdzie ­
dzeris un virsnieru dziedzeris. T ēviņu krūts dziedzeru p ārmaiņas nav pietie ­
kami dokument ētas, taču šis parametrs var b ūt ļoti jutīgs pret viel ām ar 
estrogēnisku iedarb ību. To org ānu/audu nov ērojumi, kas nav uzskait īti 43. 
punktā, nav oblig āti (sk. 2. papildin ājumu).  
45. Norādījumos par histopatolo ģiju (19) ir s īki izklāstīta papildu inform ācija 
par endokr īno audu sec ēšanu, fiks āciju un histopatolo ģiju. 
46. Starptautiskaj ā testēšanas programm ā tika iegūts apliecin ājums tam, ka neiz ­
teiktu endokr īno ietekmi, ko rada ķīmiskās vielas ar zemu sp ēju ietekm ēt 
dzimumhormonu homeost āzi, var lab āk noteikt p ēc estrālā cikla sinhroniz ā­
cijas trauc ējumiem daž ādos audos, nevis histopatolo ģiski konstat ētām mātīšu 
dzimumorg ānu pārmaiņām. Lai gan gal īgi pierādījumi par š ādu iedarb ību 
netika ieg ūti, interpret ējot olnīcu (folikul ārās šūnas, teka š ūnas un granu ­
lozās šūnas), dzemdes, dzemdes kakla un maksts histopatolo ģiju, ir ietei ­
cams ņemt vērā liecības par estr ālā cikla iesp ējamu asinhroniju. Ja t ās tiek 
novērtētas, šajā salīdzinājumā varētu aplūkot arī cikla posmus, kas noteikti 
ar vaginālajām uztriep ēm. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 282
 
Histopatolo ģija 
47. Visu kontrolgrupas un liel āko devu grupu dz īvnieku saglab ātajiem org āniem 
un audiem ir j āizdara pilna histopatolo ģiskā izmeklēšana. Ja liel ākās devas 
grupā ir novērotas ar vielas sa ņemšanu saist ītas pārmaiņas, minētā izmek­
lēšana jāveic visu citu devu grupu dz īvniekiem.  
48. Jāizmeklē visi makroskopiskie boj ājumi.  
49. Ja izmanto satel ītgrupu, histopatolo ģiskā izmeklēšana jāizdara audiem un 
orgāniem, uz kuriem vielu sa ņēmušajās grupās ir konstat ēta ietekme.  
DATI UN ZI ŅOJUMU SAGATAVOŠANA  
Dati 
50. Jānorāda dati par atseviš ķiem dzīvniekiem. Turkl āt visi dati j āapkopo tabul ā, 
attiecībā uz katru testa grupu nor ādot dzīvnieku skaitu testa s ākumā, to 
dzīvnieku skaitu, kas testa laik ā ir nobeigušies vai hum ānu apsvērumu dēļ 
eitanazēti, un katras nobeigšan ās vai eitan āzijas laiku, to dz īvnieku skaitu, 
kam novērotas toksicit ātes pazīmes, nov ēroto toksicit ātes pazīmju aprakstu, 
ieskaitot toksisk ās ietekmes s ākuma laiku, ilgumu un smagumu, to dz īv­
nieku skaitu, kam nov ēroti audu boj ājumi, boj ājumu veidus, to smagumu 
un to dzīvnieku procentu ālo īpatsvaru, kuriem par ādījušies katra tipa boj ā­
jumi.  
51. Ja iesp ējams, skaitliskie rezult āti jānovērtē ar piemērotu un visp ārpieņemtu 
statistikas metodi. Daž ādu diapazona devu ietekmes sal īdzināšanā jāizvairās 
no vairāku ilgumu testiem. Statistikas metodes ir j āizvēlas pētījuma plāno­ 
šanas laik ā. 
52. Lai kontrol ētu kvalitāti, ir ierosin āts apkopot v ēsturiskus kontroldatus un 
skaitliskajiem datiem, it seviš ķi parametriem, kas saist īti ar endokr īnās 
sistēmas trauc ējumu izrais ītāju noteikšanu, apr ēķināt variācijas koeficientus. 
Šos datus var izmantot sal īdzināšanas nol ūkos, kad tiek nov ērtēti faktiskie 
pētījumi.  
Testēšanas pārskats  
53. Testēšanas pārskatā jāiekļauj šāda inform ācija: 
Testējamā ķīmiskā viela:  
— fizikālās īpašības, tīrība un fizik ālķīmiskās īpašības, 
— identifik ācijas dati.  
Nesējviela (attiec īgā gadījumā): 
— nesējvielas izv ēles pamatojums, ja nes ējviela nav ūdens.  
Testa dzīvnieki:  
— izmantot ās sugas/līnijas,  
— dzīvnieku skaits, vecums un dzimums,  
— izcelsme, tur ēšanas apst ākļi, uzturs utt.,  
— katra dz īvnieka svars testa s ākumā, 
— sugas izv ēles pamatojums, ja t ā nav žurka.  
Testēšanas apst ākļi: 
— devu l īmeņa izvēles pamatojums,  
— sīka inform ācija par test ējamās ķīmiskās vielas mais ījuma/uztura prepa ­
rātu, sasniegto koncentr āciju, stabilit āti un homogenit āti, ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 283
 
— sīka inform ācija par test ējamās ķīmiskās vielas ievad īšanu,  
— attiecīgā gadījumā testējamās ķīmiskās vielas koncentr ācijas (ppm) 
barībā vai dzeramaj ā ūdenī pārrēķins faktiskaj ā devā (mg uz kg ķermeņa 
svara dien ā), 
— sīka inform ācija par bar ības un ūdens kvalit āti. 
Izmeklētie neoblig ātie beigupunkti:  
— izmekl ēto neoblig āto beigupunktu saraksts.  
Rezultāti: 
— ķermeņa svars / ķermeņa svara mai ņas, 
— attiecīgā gadījumā barības patēriņš un ūdens patēriņš, 
— dati par toksisko atbildes reakciju p ēc dzimuma un devu l īmeņa, 
ieskaitot toksicit ātes pazīmes, 
— klīniski nov ērotās ietekmes veids, smagums un ilgums (vai nu atgrieze ­
niska, vai neatgriezeniska ietekme),  
— sensorisk ās aktivitātes, satveršanas stipruma un motorisk ās aktivitātes 
novērtējums,  
— hematolo ģiskie testi ar attiec īgajām izejvērtībām, 
— klīniski bioķīmiskie testi ar attiec īgajām izejvērtībām, 
— ķermeņa svars eitan āzijas laikā un orgānu svars,  
— autopsijas atrade,  
— visu histopatolo ģiskās izmeklēšanas rezult ātu sīks apraksts,  
— dati par absorbciju, ja pieejami,  
— rezult ātu statistisk ā apstrāde, ja iesp ējams.  
Komentāri par rezult ātiem 
Secinājumi ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 284
 
1. papildin ājums  
DEFINĪCIJAS  
Androgenit āte ir ķīmiskās vielas sp ēja zīdītāja organism ā funkcion ēt kā dabi­
skam androg ēnu tipa hormonam (piem ēram, testosteronam).  
Antiandrogenit āte ir ķīmiskās vielas sp ēja zīdītāja organism ā nomākt dabiska 
androgēnu tipa hormona (piem ēram, testosterona) darb ību. 
Antiestrogenit āte ir ķīmiskās vielas sp ēja zīdītāja organism ā nomākt dabiska 
estrogēnu tipa hormona (piem ēram, estradiola 17ß) darb ību. 
Antitireoid āla iedarb ība ir ķīmiskās vielas sp ēja zīdītāja organism ā nomākt 
dabiska vairogdziedzera hormona (piem ēram, T  3 ) darbību. 
Dozējums  ir vispārīgs termins, kas aptver devu, t ās došanas biežumu un ilgumu.  
Deva  ir ievadītās testējamās ķīmiskās vielas daudzums. Devu izsaka ar test ējamās 
ķīmiskās vielas svaru uz testa dz īvnieka ķermeņa svara vien ību dienā (piemēram, 
mg uz kg ķermeņa svara dien ā) vai kā nemainīgu koncentr āciju barībā. 
Acīmredzama toksicit āte ir vispārīgs termins, kas apz īmē acīmredzamas toksi ­
citātes pazīmes pēc testējamās ķīmiskās vielas ievad īšanas. Šīm pazīmēm jābūt 
pietiekam ām, lai var ētu novērtēt risku, un t ādām, lai var ētu sagaidīt, ka ievad ītās 
devas palielin āšana izrais īs smagas toksisk ās iedarbības pazīmes un, iesp ējams, 
mirstību. 
NOAEL  ir akron īms, kas apz īmē līmeni, kur ā nav nov ērojama nelabv ēlīga 
ietekme. Tas ir augst ākais devas l īmenis, kur ā netiek konstat ētas ar vielas sa ņem­ 
šanu saist ītas negatīvas parādības. 
Estrogenit āte ir ķīmiskās vielas sp ēja zīdītāja organism ā darboties k ā dabiskam 
estrogēnu tipa hormonam (piem ēram, estradiolam 17ß).  
Testējamā ķīmiskā viela  ir jebkāda viela vai mais ījums, ko test ē, izmantojot šo 
testēšanas metodi.  
Tireoidāla iedarb ība ir ķīmiskās vielas sp ēja zīdītāja organism ā darboties k ā 
dabiskam vairogdziedzera hormonam (piem ēram, T  3 ). 
Validēšana  ir zinātnisks process, kas paredz ēts, lai noskaidrotu pras ības un 
ierobežojumus test ēšanas metodes izmantošan ā un pierādītu metodes uzticam ību 
un noderību konkr ētam nolūkam. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 285
 
2. papildin ājums  
Ieteicamie beigupunkti, p ēc kuriem B.7. test ēšanas metodes ietvaros noteic 
endokrīnās sistēmas trauc ējumu izrais ītājus 
Obligātie beigupunkti Neoblig ātie beigupunkti 
Svars  
— Sēklinieki 
— Sēklinieku pied ēkļi 
— Virsnieru dziedzeri 
— Prostata un s ēklas pūslīši ar koagu ­
lācijas dziedzeri — Olnīcas 
— Dzemde un dzemdes kakls 
— Vairogdziedzeris  
Histopatolo ģija 
— Gonādas: 
— sēklinieki 
— olnīcas 
— Dzimumorg ānu sistēmas pal īgor­
gāni: 
— sēklinieku pied ēkļi 
— prostata un s ēklas pūslīši ar 
koagulācijas dziedzeri 
— dzemde un dzemdes kakls 
— Virsnieru dziedzeris 
— Vairogdziedzeris 
— Maksts — Vagin ālās uztriepes 
— Tēviņu krūts dziedzeri 
— Hipof īze 
Hormonu m ērījumi 
— T3, T4 aprites l īmeņi 
— TSH  aprites līmeņi 
LITERAT ŪRA 
(1) OECD (Paris, 1992). Chairman’s Report of the Meeting of the ad hoc 
Working Group of Experts on Systemic Short-term and (Delayed) Neuro ­
toxicity.  
(2) IPCS (1986). Principles and Methods for the Assessment of Neurotoxicity 
Associated with Exposure to Chemicals. Environmental Health Criteria Document No. 60.
 
(3) Tupper DE, Wallace RB (1980). Utility of the Neurologic Examination in 
Rats. Acta Neurobiol. Exp. 40: 999-1003.  
(4) Gad SC (1982). A Neuromuscular Screen for Use in Industrial Toxicology. 
J. Toxicol Environ. Health 9: 691-704.  
(5) Moser VC, McDaniel KM, Phillips PM (1991). Rat Strain and Stock 
Comparisons Using a Functional Observational Battery: Baseline Values 
and Effects of Amitraz. Toxicol. Appl. Pharmacol. 108: 267-283.  
(6) Meyer OA, Tilson HA, Byrd WC, Riley MT (1979). A Method for the 
Routine Assessment of Fore- and Hindlimb Grip Strength of Rats and 
Mice. Neurobehav. Toxicol. 1: 233-236.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 286
 
(7) Crofton KM, Howard JL, Moser VC, Gill MW, Reiter LW, Tilson HA, 
MacPhail RC (1991). Interlaboratory Comparison of Motor Activity Expe ­
riments: Implication for Neurotoxicological Assessments. Neurotoxicol. Teratol. 13: 599-609.
 
(8) OECD (1998). Report of the First Meeting of the OECD Endocrine 
Disrupter Testing and Assessment (EDTA) Task Force, 10th-11th March 
1998, ENV/MC/CHEM/RA(98)5.  
(9) OECD (2006). Report of the Validation of the Updated Test Guideline 407: 
Repeat Dose 28-day Oral Toxicity Study in Laboratory Rats. Series on Testing and Assessment No 59, ENV/JM/MONO(2006)26.
 
(10) OECD (2002). Detailed Review Paper on the Appraisal of Test Methods 
for Sex Hormone Disrupting Chemicals. Series on Testing and Assessment 
No 21, ENV/JM/MONO(2002)8.  
(11) OECD (2012).Conceptual Framework for Testing and Assessment of 
Endocrine Disrupting Chemicals. http://www.oecd.org/docu ­
ment/58/0,3343,fr_2649_37407_2348794_1_1_1_37407 ,00.html  
(12) OECD (2006). Final Summary report of the meeting of the Validation 
Management Group for mammalian testing. ENV/JM/TG/EDTA/M(2006)2.  
(13) OECD. Draft Summary record of the meeting of the Task Force on Endoc ­
rine Disrupters Testing and Assessment. ENV/JM/TG/EDTA/M(2006)3.  
(14) OECD (2000). Guidance document on the recognition, assessment and use 
of clinical signs as humane endpoints for experimental animals used in 
safety evaluation. Series on Testing and Assessment No 19. ENV/JM/ ­
MONO(2000)7.  
(15) Haley P, Perry R, Ennulat D, Frame S, Johnson C, Lapointe J-M, Nyska A, 
Snyder PW, Walker D, Walter G (2005). STP Position Paper: Best Practice 
Guideline for the Routine Pathology Evaluation of the Immune System. 
Toxicol Pathol 33: 404-407.  
(16) Hess RA, Moore BJ (1993). Histological Methods for the Evaluation of the 
Testis. In: Methods in Reproductive Toxicology, Chapin RE and Heindel JJ (eds). Academic Press: San Diego, CA, pp. 52-85.
 
(17) Latendresse JR, Warbrittion AR, Jonassen H, Creasy DM.(2002) Fixation 
of testes and eyes using a modified Davidson’s fluid: comparison with Bouin’s fluid and conventional Davidson’s fluid. Toxicol. Pathol. 30, 524-533.
 
(18) OECD (2007). OECD Guideline for Testing of Chemicals N°440: Utero ­
trophic Bioassay in Rodents: A short-term screening test for oestrogenic 
properties.  
(19) OECD (2009). Guidance Document 106 on Histologic evaluation of 
Endocrine and Reproductive Tests in Rodents ENV/JM/Mono(2009)11.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 287
 
B.8. SUBAK ŪTĀ INHALĀCIJAS TOKSICIT ĀTE: 28 DIENU P ĒTĪJUMS  
KOPSAVILKUMS  
Šī pārskatītā B.8. testēšanas metode ir izstr ādāta, lai piln ībā raksturotu test ējamās 
ķīmiskās vielas inhal ācijas toksicit āti pēc atkārtotas ekspoz īcijas uz ierobežotu 
laiku (28 dienas) un lai nodrošin ātu datus kvantitat īviem inhal ācijas riska nov ēr­
tējumiem. Vismaz piecu t ēviņu un piecu m ātīšu grauzēju grupas sešas stundas 
dienā 28 dienas tiek pak ļautas a) test ējamās ķīmiskās vielas iedarb ībai trīs vai 
vairākos koncentr ācijas līmeņos; b) filtr ēta gaisa (negat īva kontrole) iedarb ībai; 
un/vai c) nes ējvielas iedarb ībai (nesējvielas kontrole). Dz īvniekus parasti iedar ­
bībai pakļauj piecas dienas ned ēļā, bet ir at ļauta arī ekspozīcija septiņas dienas 
nedēļā. Testā vienmēr ietver gan t ēviņus, gan m ātītes, bet tos var pak ļaut dažā­
diem koncentr ācijas līmeņiem, ja ir zin āms, ka viens dzimums pret attiec īgo 
testējamo ķīmisko vielu ir uz ņēmīgāks. Šī metode p ētījuma vad ītājam nodrošina 
iespēju, lai lab āk raksturotu test ējamās ķīmiskās vielas toksiskumu, paredz ēt 
satelītgrupas (atgriezeniskuma grupas), bronhoalveol āro lavāžu (BAL), neirolo ģi­
skos testus un papildu kl īniski patolo ģiskos un histopatolo ģiskos izvērtējumus.  
IEVADS  
1. Šī testēšanas metode ir l īdzvērtīga ESAO Test ēšanas nor ādījumiem 412 
(2009. gads). Subak ūtajai inhal ācijas toksicit ātei veltīto Testēšanas nor ādī­
jumu 412 ( TG 412 ) sākotnējā versija tika pie ņemta 1981. gad ā (1). Šī B.8. 
testēšanas metode (kas ir l īdzvērtīga pārskatītajiem  TG 412 ) ir atjaunin āta, 
lai atspogu ļotu zinātniskos atkl ājumus un lai nodrošin ātu atbilstību pašrei ­
zējām un turpm ākajām regulat īvajām vajadz ībām. 
2. Šī metode ļauj raksturot nelabv ēlīgo ietekmi p ēc katru dienu atk ārtotas 
inhalatīvās ekspoz īcijas test ējamajai ķīmiskajai vielai 28 dienu laik ā. 
Datus, ko ieg ūst 28 dienu subak ūtās inhalācijas toksicit ātes pētījumos, var 
izmantot kvantitat īviem riska nov ērtējumiem (ja tiem neseko 90 dienu 
subhronisk ās inhalācijas toksicit ātes pētījums (šā pielikuma B.29. noda ļa)). 
Dati var ar ī sniegt inform āciju par koncentr āciju izvēli ilgāka termiņa pētī­
jumiem, piem ēram, 90 dienu subhronisk ās inhalācijas toksicit ātes pētī­
jumam. Š ī testēšanas metode nav īpaši paredz ēta nanomateri ālu testēšanai. 
Šīs testēšanas metodes kontekst ā izmantot ās definīcijas ir sniegtas š īs 
nodaļas beigās un Nor ādījumu dokument ā Nr. 39 (2).  
SĀKOTNĒJIE APSV ĒRUMI  
3. Lai uzlabotu p ētījuma kvalit āti un līdz minimumam samazin ātu dzīvnieku 
izmantošanu, test ēšanas laboratorijai ir j āizskata visa pieejam ā informācija 
par testējamo ķīmisko vielu. Inform ācija, kas pal īdzēs izvēlēties attiec īgas 
testa koncentr ācijas, var ietvert test ējamās ķīmiskās vielas identit āti, ķīmisko 
struktūru un fizik ālķīmiskās īpašības; jebkādu in vitro  vai in vivo  toksicitātes 
testu rezult ātus; paredz ētos lietošanas veidus un iesp ējamo cilv ēka ekspoz ī­
ciju; pieejamos  (Q)SAR  datus un toksikolo ģiskos datus par struktur āli 
radniecīgām vielām; kā arī datus, kas ieg ūti no akūtās inhalācijas toksicit ātes 
testiem. Ja tiek paredz ēta vai pētījuma gait ā novērota neirotoksicit āte, pētī­
juma vad ītājs var izmantot attiec īgus izvērtējumus, piem ēram, funkcion ālo 
novērojumu s ēriju ( FOB ) un motorisk ās aktivitātes mērījumus. Lai gan 
ekspozīciju laika pieska ņošanai konkr ētiem izmekl ējumiem var b ūt izšķiroša 
nozīme, šo papilddarb ību īstenošana nedr īkst traucēt pamatpētījuma plānam. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 288
 
4. Kairinošu vai kod īgu testējamo ķīmisko vielu atš ķaidījumus var test ēt 
koncentrācijās, kas nodrošin ās vajadzīgo toksicit ātes pakāpi (sk.  GD 39  
(2)). Pak ļaujot dzīvniekus šo materi ālu iedarb ībai, mērķkoncentrācijām 
jābūt pietiekami zem ām, lai nerad ītu izteiktas s āpes un ciešanas, tom ēr 
tām jābūt pietiekam ām, lai koncentr ācijas un atbildes reakcijas l īknes paga ­
rinātu līdz līmeņiem, kas sasniedz testa regulat īvo un zin ātnisko mērķi. Šīs 
koncentrācijas ir jāizvēlas katrā gadījumā atsevišķi, vēlams, pamatojoties uz 
attiecīgi izplānotu diapazona noteikšanas p ētījumu, kas sniedz inform āciju 
par kritisko beigupunktu, kairin ājuma slieksni un ietekmes s ākumu (sk. 
11.–13. punktu). Izraudz ītās koncentr ācijas jāpamato.  
5. Mirstoši dz īvnieki, k ā arī dzīvnieki, kas ac īm redzami cieš s āpes vai 
pārdzīvo stipras un ilgstošas ciešanas, ir hum āni jānonāvē. Mirstošos dz īv­
niekus ņem vērā tāpat kā testa laik ā mirušos dz īvniekus. Krit ēriji, pēc 
kuriem pie ņem lēmumu non āvēt mirstošus dz īvniekus un dz īvniekus, kam 
ir smagas ciešanas, k ā arī norādījumi par paredzamu vai neizb ēgamu nobeig ­ 
šanos ir sniegti ESAO  Guidance Document on Humane Endpoints  (3). 
METODES APRAKSTS  
Dzīvnieku sugas izv ēle 
6. Ir jāizmanto jauni un veseli pieauguši grauz ēji, kas pieder pie laboratorij ās 
parasti izmantotaj ām līnijām. Ieteicam ā suga ir žurka. Ja tiek izmantotas 
citas sugas, tas j āpamato.  
Dzīvnieku sagatavošana  
7. Mātītes nedrīkst būt iepriekš dzemd ējušas vai gr ūsnas. Dien ā, kad veic 
nejaušinātu izvēli, dzīvniekiem j ābūt jauniem pieaugušiem dz īvniekiem 
7–9 nedēļu vecumā. Ķermeņa svaram j ābūt ± 20 % no katra dzimuma vid ējā 
ķermeņa svara. Dz īvniekus izv ēlas nejaušin āti, marķē individu ālai identifi ­
cēšanai un l īdz testa s ākumam vismaz piecas dienas tur b ūros, lai tie akli ­
matizētos laboratorijas apst ākļos. 
Dzīvnieku tur ēšana  
8. Lai atvieglotu nov ērojumu veikšanu un izvair ītos no pārpratumiem, dz īv­
nieki ir individu āli jāidentificē, ja iespējams, ar zem ādas retranslatoriem. 
Temperat ūrai eksperimenta dz īvnieku tur ēšanas telp ā jābūt 22 ± 3 °C. Rela ­
tīvo mitrumu v ēlams uztur ēt 30–70 % diapazon ā, lai gan tas var b ūt neie­
spējami, ja par nes ējvielu izmanto ūdeni. Pirms un p ēc ekspozīcijām dzīv­
nieki parasti ir j ātur būros grupās pēc dzimuma un koncentr ācijas, bet dz īv­
nieku skaits b ūrī nedrīkst traucēt katra dz īvnieka nov ērošanu, k ā arī dzīv­
nieku skaitam ir j ābūt tādam, lai iesp ējami maz āki būtu zudumi kanib ālisma 
un kaušan ās dēļ. Ja tiek izmantota vien īgi dzīvnieku deguna ekspoz īcija, var 
būt vajadzīgs dzīvniekus aklimatiz ēt fiksācijas caurul ēm. Fiksācijas caurules 
nedrīkst dzīvniekiem rad īt nevajadz īgu fizisku, termisku vai ar imobiliz āciju 
saistītu stresu. Fiks ācija var ietekm ēt fizioloģiskos beigupunktus, piem ēram, 
ķermeņa temperat ūru (hipertermija) un/vai plaušu min ūtes tilpumu. Ja ir 
pieejami visp ārīgi dati, kas apliecina, ka nek ādas šādas pārmaiņas nerodas 
vērā ņemamā apmērā, iepriekšēja pielāgošanās fiksācijas caurul ēm nav vaja ­
dzīga. Ja tiek izmantota visa ķermeņa ekspoz īcija aerosolam, dz īvnieki 
ekspozīcijas laikā ir jātur atseviš ķi, lai tie nevar ētu uzņemt testējamo aero ­
solu no citu b ūra dzīvnieku apmatojuma. Iz ņemot ekspoz īcijas laiku, var 
izmantot tradicion ālu un sertific ētu laboratorijas uzturu, ko papildina ar 
neierobežotu daudzumu kr āna dzeram ā ūdens. Dzīvniekus 12 stundas dien ­
naktī tur mākslīgā apgaismojum ā, bet 12 stundas – tums ā. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 289
 
Inhalācijas kameras  
9. Izvēloties inhal ācijas kameru, j āņem vērā testējamās ķīmiskās vielas veids 
un testa priekšmets. Visieteicam ākā metode ir dz īvnieka deguna ekspoz īcija 
(šis termins aptver dz īvnieka galvas, deguna vai snu ķa ekspozīciju). Dzīv­
nieka deguna ekspoz īcija ir parasti ieteicama š ķidro vai cieto aerosolu p ētī­
jumiem un tvaikiem, kas var kondens ēties un veidot aerosolu. P ētījuma 
konkrētos mērķus, iespējams, var lab āk sasniegt, izmantojot visa ķermeņa 
ekspozīciju, bet tas ir j āpamato p ētījuma ziņojumā. Lai nodrošin ātu atmo­
sfēras stabilit āti, izmantojot visa ķermeņa kameru, testa dz īvnieku kop ējais 
apjoms nedr īkst pārsniegt 5 % no kameras tilpuma. Deguna un visa ķermeņa 
ekspozīcijas paņēmienu principi un to konkr ētās priekšroc ības un trūkumi ir 
aprakstīti GD 39  (2). 
TOKSICIT ĀTES PĒTĪJUMI  
Robežkoncentr ācijas  
10. Pretēji akūtās toksicit ātes pētījumiem 28 dienu subak ūtās inhalācijas toksi ­
citātes pētījumiem nav noteiktu robežkoncentr āciju. Nosakot maksim ālās 
testa koncentr ācijas, jāņem vērā: 1) maksim ālā sasniedzam ā koncentr ācija; 
2) cilvēka ekspoz īcijas līmeņa “sliktākais scen ārijs”; 3) nepieciešam ība 
saglabāt pietiekamu sk ābekļa padevi; un/vai 4) dz īvnieku labtur ības apsvē­
rumi. Ja nav pieejami ar datiem pamatoti ierobežojumi, var izmantot Regulā (EK) Nr. 1272/2008 (13) noteikt ās akūtās toksicitātes robežkoncen ­
trācijas (t. i., l īdz maksim ālajai koncentr ācijai 5 mg/l aerosoliem, 20 mg/l 
tvaikiem un 20 000 ppm g ā
zēm) (sk.  GD 39  (2)). Ja, test ējot gāzes vai ļoti 
gaistošas test ējamās ķīmiskās vielas (piem ēram, aukstuma ģentus), ir nepie ­
ciešams p ārsniegt šīs robežvērtības, tas j āpamato. Robežkoncentr ācijai ir 
jāizraisa nep ārprotama toksicit āte, neradot nevajadz īgu stresu dz īvniekiem 
un neskarot to m ūža ilgumu (3).  
Diapazona noteikšanas p ētījums  
11. Pirms galven ā pētījuma sākšanas var b ūt nepieciešams veikt diapazona 
noteikšanas p ētījumu. Diapazona noteikšanas p ētījums ir vispus īgāks par 
devu diapazona p ētījumu, jo tas neattiecas tikai uz koncentr āciju izvēli. 
Diapazona noteikšanas p ētījumā iegūtās zināšanas var pal īdzēt sekmīgi 
īstenot galveno p ētījumu. Piem ēram, diapazona noteikšanas p ētījuma rezul ­
tātā var ieg ūt tehnisku inform āciju par anal ītiskajām metod ēm, daļiņu 
lieluma noteikšanu un toksisku meh ānismu atkl āšanu, klīniskās patoloģijas 
un histopatolo ģijas datus, k ā arī aplēses par to, k ādas varētu būt galvenā 
pētījuma  NOAEL  un MTC  koncentr ācijas. Pētījuma vad ītājs var izv ēlēties 
izmantot diapazona noteikšanas p ētījumu, lai noteiktu elpošanas sist ēmas 
kairinājuma slieksni (piem ēram, ar elpošanas sist ēmas histopatolo ģiju, 
plaušu funkcijas test ēšanu vai bronhoalveol āru lavāžu), augst āko koncentr ā­
ciju, kas ir panesama, neradot dz īvniekiem nevajadz īgu stresu, un parame ­
trus, kuri vislab āk raksturos test ējamās ķīmiskās vielas toksiskumu.  
12. Diapazona noteikšanas p ētījumā var aplūkot vienu vai vair ākus koncentr ā­
cijas līmeņus. Katra koncentr ācijas līmeņa iedarbībai nevajadz ētu pakļaut 
vairāk kā trīs tēviņus un trīs mātītes. Diapazona noteikšanas p ētījumam 
jāilgst vismaz piecas dienas un parasti ne vair āk kā 14 dienas. P ētījuma 
ziņojumā tas jāpamato galven ā pētījuma koncentr āciju izvēlei. Galven ā pētī­
juma mērķis ir parādīt koncentr ācijas un atbildes reakcijas sakar ību, pama ­
tojoties uz prognoz ēto jutīgāko beigupunktu. Par zem āko koncentr āciju ietei­
cams izvēlēties koncentr āciju, ar kuru nav nov ērojama nelabv ēlīga ietekme, 
savukārt augstākajai koncentr ācijai ir j āizraisa nep ārprotama toksicit āte, 
neradot dz īvniekiem nevajadz īgu stresu un neietekm ējot to mūža ilgumu (3).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 290
 
13. Izvēloties koncentr ācijas līmeņus diapazona noteikšanas p ētījumam, j āņem 
vērā visa pieejam ā informācija, tostarp strukt ūras un aktivit ātes sakarības un 
dati par līdzīgām ķīmiskajām vielām (sk. 3. punktu). Diapazona noteikšanas 
pētījumā var verific ēt/atspēkot viedok ļus par jut īgākajiem meh āniskajiem 
beigupunktiem, t ādiem kā holīnesterāzes inhib ēšana ar organofosf ātiem, 
methemoglob īna veidošan ās ar eritroc ītiem toksiskiem prepar ātiem, vairog ­
dziedzerim toksisku vielu ietekme uz vairogdziedzera hormoniem (T  3 , T 4 ), 
bronhoalveol ārā lavāžā konstatētas olbaltumvielas,  LDH  vai neitrof īli attie­
cībā uz inertām mazšķīstošām daļiņām vai plaušas kairinošiem aerosoliem.  
Galvenais p ētījums  
14. Subak ūtās toksicit ātes galvenais p ētījums parasti aptver tr īs koncentr ācijas 
līmeņus, kā arī pēc vajadzības līdztekus veiktu negat īvu (gaisa) un/vai nes ēj­
vielas kontroli (sk. 17. punktu). Izv ēloties attiec īgus ekspoz īcijas līmeņus, ir 
jāizmanto visi pieejamie dati, tostarp sist ēmiskās toksicitātes pētījumu, meta ­
bolisma un kin ētikas rezult āti (īpaši jācenšas izvair īties no augstiem koncen ­
trācijas līmeņiem, kas pies ātina kinētiskos procesus). Katr ā testa grup ā ir 
vismaz 10 grauz ēji (pieci t ēviņi un piecas m ātītes), ko pak ļauj testējamās 
ķīmiskās vielas iedarb ībai sešas stundas dien ā piecas dienas ned ēļā četras 
nedēļas pēc kārtas (kopējais pētījuma ilgums ir 28 dienas). Dz īvniekus var 
iedarbībai pakļaut arī septiņas dienas ned ēļā (piemēram, testējot ieelpojamus 
farmaceitiskos prepar ātus). Ja ir zin āms, ka kāds no dzimumiem pret attie ­
cīgo testējamo ķīmisko vielu ir uz ņēmīgāks, dzimumus var pak ļaut dažādu 
koncentrācijas līmeņu iedarbībai, lai optimiz ētu koncentr ācijas un atbildes 
reakcijas sakar ību, kā aprakstīts 15. punkt ā. Ja deguna ekspoz īcijai tiek 
pakļauti grauz ēji, kas nav žurkas, maksim ālos ekspoz īcijas ilgumus var 
koriģēt tā, lai iespējami mazin ātu attiecīgajai sugai rakstur īgās ciešanas. Ja 
ekspozīcijas ilgums dien ā ir mazāks par seš ām stundām vai ja ir j āveic liela 
ilguma (piem ēram, 22 stundas dien ā) visa ķermeņa ekspozīcijas pētījums, tas 
jāpamato (sk.  GD 39  (2)). Ekspoz īcijas laikā dzīvniekus nevajadz ētu barot, 
ja vien ekspoz īcija neilgst vair āk par seš ām stundām. Visa ķermeņa ekspo­
zīcijas laikā var pastāvīgi nodrošin āt ar ūdeni.  
15. Ar izraudz ītajām mērķkoncentrācijām ir jānoskaidro m ērķorgāns(-i) un j āpa­
rāda skaidra koncentr ācijas un atbildes reakcijas sakar ība: 
— augstākajam koncentr ācijas līmenim ir j āizraisa toksiska ietekme, bet tas 
nedrīkst radīt ilgstošas paz īmes vai mirst ību, kuras d ēļ nebūtu iespējama 
lietderīga izvērtēšana,  
— vidējiem koncentr ācijas līmeņiem ir j ābūt pakāpeniskiem, lai starp 
zemākās un augst ākās koncentr ācijas iedarb ību būtu novērojama pak ā­
peniska toksiska ietekme,  
— zemākajā koncentr ācijas līmenī toksicitātei ir jāizpaužas maz vai visp ār 
nav jāizpaužas.  
Satelītgrupas (atgriezeniskuma grupas) p ētījums  
16. Satel ītgrupas (atgriezeniskuma grupas) p ētījumu var izmantot, lai nov ērotu 
toksicitātes atgriezeniskumu, notur ību vai aizkav ētu parādīšanos attiec īgā 
laikā (bet ne maz āk kā 14 dienas) p ēc vielas ievad īšanas. Satel ītgrupās 
(atgriezeniskuma grup ās) ir pieci t ēviņi un piecas m ātītes, ko ekspon ē vien­
laikus ar galven ā pētījuma eksperiment ālajiem dz īvniekiem. Satel ītgrupas 
(atgriezeniskuma grupas) ir j āpakļauj testējamās ķīmiskās vielas iedarb ībai 
augstākajā koncentr ācijas līmenī, kā arī pēc vajadzības līdztekus j āizmanto 
gaisa un/vai nes ējvielas kontrolgrupas (sk. 17. punktu).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 291
 
Kontroldz īvnieki  
17. Ar līdztekus veiktaj ā negatīvajā (gaisa) kontrol ē izmantotajiem dz īvniekiem 
rīkojas tieši t āpat kā ar testa grupas dz īvniekiem, iz ņemot to, ka tos pak ļauj 
filtrēta gaisa, nevis test ējamās ķīmiskās vielas iedarb ībai. Ja testa atmosf ēras 
ģenerēšanai izmanto ūdeni vai citu vielu, p ētījumā negatīvas (gaisa) 
kontroles grupas viet ā ir jāizmanto nes ējvielas kontroles grupa. Kad vien 
iespējams, par nes ējvielu ir j āizmanto ūdens. Ja par nes ējvielu izmanto 
ūdeni, kontroldz īvniekus pak ļauj tāda gaisa iedarb ībai, kura relat īvais 
mitrums atbilst ekspoz īcijas gaisa mitrumam. Piem ērota nesējviela jāizvēlas, 
balstoties uz pien ācīgi veiktu priekšizp ēti vai vēsturiskiem datiem. Ja nes ēj­
vielas toksiskums nav droši zin āms, pētījuma vad ītājs dažkārt izmanto gan 
negatīvas (gaisa) kontroles grupu, gan nes ējvielas kontroles grupu, bet tas 
nekādā ziņā nav ieteicams. Ja v ēsturiskie dati nor āda, ka nes ējviela nav 
toksiska, negat īvas (gaisa) kontroles grupa nav nepieciešama un ir j āizmanto 
vienīgi nesējvielas kontroles grupa. Ja k ādā nesējvielā iestrādātās testējamās 
ķīmiskās vielas priekšizp ētē toksicitāti neatklāj, secina, ka š ī nesējviela test ē­
tajā koncentr ācijā nav toksiska, un kontrolgrupai j āizmanto tieši š ī nesēj­
viela.  
EKSPOZ ĪCIJAS APST ĀKĻI 
Koncentr āciju ievad īšana  
18. Dzīvnieki tiek pak ļauti testējamās ķīmiskās vielas iedarb ībai gāzes, tvaiku, 
aerosola vai to sajaukuma veid ā. Testējamais agreg ātstāvoklis ir atkar īgs no 
testējamās ķīmiskās vielas fizik ālķīmiskajām īpašībām, izraudz ītās koncen­
trācijas un/vai fizik ālās formas, kas test ējamās ķīmiskās vielas apstr ādes un 
izmantošanas laik ā ir visvarb ūtīgākā. Higroskopiskas un ķīmiski rea ģējošas 
testējamas ķīmiskās vielas ir j ātestē sausa gaisa apst ākļos. Jāraugās, lai 
nerastos spr ādzienbīstamas koncentr ācijas. Lai samazin ātu daļiņu lielumu, 
to materi ālu var pak ļaut mehāniskiem procesiem. Papildu nor ādījumi ir 
sniegti  GD 39  (2). 
Daļiņu sadalījums pēc lieluma  
19. Daļiņu sadalījums pēc lieluma j ānoteic visiem aerosoliem un tvaikiem, kas 
var kondens ēties un veidot aerosolu. Lai nodrošin ātu visu elpošanas 
sistēmas attiec īgo rajonu ekspoz īciju, ir ieteicami aerosoli ar masas vid ējo 
aerodinamisko diametru ( MMAD ) diapazon ā no 1 līdz 3 μm ar ģeometrisko 
standartnovirzi ( σ g ) diapazon ā no 1,5 līdz 3,0 (4). Iesp ēju robežās ir jācenšas 
nodrošināt atbilstību šim standartam, bet, ja tas nav iesp ējams, ir j āsniedz 
eksperta atzinums. Piem ēram, met ālu izgarojumu da ļiņas var būt mazākas 
par šo standartu, savuk ārt lādētas daļiņas un šķiedrmateri āli šo standartu var 
pārsniegt.  
Testējamās ķīmiskās vielas sagatavošana nes ējvielā 
20. Testu ar test ējamo ķīmisko vielu ir v ēlams veikt bez nes ējvielas. Ja ir 
nepieciešams izmantot nes ējvielu, lai ieg ūtu testējamās ķīmiskās vielas attie ­
cīgu koncentr āciju un da ļiņu lielumu, priekšroka dodama ūdenim. Ja test ē­
jamo ķīmisko vielu izš ķīdina nesējvielā, ir jāpierāda tās stabilitāte. 
EKSPOZ ĪCIJAS APST ĀKĻU MONITORINGS  
Gaisa plūsma caur kameru  
21. Katras ekspoz īcijas laik ā ir rūpīgi jākontrolē, nepārtraukti j āmonitorē un 
vismaz reizi stund ā jāreģistrē gaisa pl ūsma caur ekspoz īcijas kameru. 
Testa atmosf ēras koncentr ācijas (vai laicisk ās stabilitātes) reāllaika monito ­
rings ir visu dinamisko parametru integr āla mērīšana, kas dod iesp ēju netieši 
kontrolēt visus attiec īgos dinamiskos inhal ācijas parametrus. Ja koncentr ācija 
tiek uzraudz īta reāllaikā, gaisa plūsmu mērījumu biežumu var samazin āt līdz ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 292
 
vienam m ērījumam katr ā ekspozīcijas dien ā. Īpaši jāraugās, lai deguna 
ekspozīcijas kamer ās nenotiktu izelpot ā gaisa ieelpošana. Sk ābekļa koncen­
trācijai jābūt vismaz 19 %, un oglek ļa dioksīda koncentr ācija nedrīkst pār­
sniegt 1 %. Ja ir pamats uzskat īt, ka nav iesp ējams nodrošin āt atbilstību šim 
standartam, sk ābekļa un oglek ļa dioksīda koncentr ācijas ir j āizmēra. Ja 
pirmās dienas m ērījumi parāda, ka šo g āzu līmeņi ir atbilst īgi, turpm āki 
mērījumi nav vajadz īgi. 
Temperat ūra un relat īvais mitrums kamer ā 
22. Temperat ūra kamer ā jāuztur 22 ± 3 °C robež ās. Gan deguna, gan visa 
ķermeņa ekspoz īciju gadījumā katras ekspoz īcijas laik ā, ja iespējams, ir 
nepārtraukti jāmonitorē un reizi stund ā jāreģistrē relatīvais mitrums dz īv­
nieku inhal ācijas zon ā. Relatīvo mitrumu v ēlams uztur ēt 30–70 % diapa ­
zonā, bet tas var neb ūt izdarāms (piem ēram, kad tiek test ēti maisījumi uz 
ūdens bāzes) vai izm ērāms, jo test ējamā ķīmiskā viela interfer ē ar testēšanas 
metodi.  
Testējamā ķīmiskā viela: nomin ālā koncentr ācija 
23. Kad vien iesp ējams, ir j āaprēķina un j āreģistrē nominālā koncentr ācija 
ekspozīcijas kamer ā. Nominālā koncentr ācija ir ģenerētās testējamās ķīmis­
kās vielas masa, ko dala ar inhal ācijas kameras sist ēmai cauri izlaist ā gaisa 
kopējo tilpumu. Nomin ālo koncentr āciju neizmanto, lai raksturotu dz īvnieku 
ekspozīciju, taču nominālās koncentr ācijas un faktisk ās koncentr ācijas salī­
dzinājums sniedz nor ādes par testa sist ēmas ģenerēšanas efektivit āti, tādējādi 
to var izmantot, lai atkl ātu ģenerēšanas probl ēmas. 
Testējamā ķīmiskā viela: faktisk ā koncentr ācija 
24. Faktisk ā koncentr ācija ir test ējamās ķīmiskās vielas koncentr ācija, kas 
noteikta dz īvnieku inhal ācijas zonā inhalācijas kamer ā. Faktiskās koncentr ā­
cijas var uzzin āt vai nu ar specifisk ām metodēm (piemēram, tiešo paraugu 
ņemšanu, adsorbcijas vai ķīmiskās reaģēšanas metod ēm un turpm āku analī­
tisko raksturošanu), vai ar t ādām nespecifisk ām metodēm kā gravimetrisk ā 
filtra anal īze. Gravimetrisk ās analīzes izmantošana ir pie ņemama tikai attie ­
cībā uz vienas sast āvdaļas pulvera aerosoliem vai aerosoliem ar zemas gais ­
tamības šķidrumiem, turkl āt šī analīze ir jābalsta uz attiec īgiem test ējamās 
ķīmiskās vielas raksturojumiem pirms p ētījuma veikšanas. Koncentr ācijas 
noteikšanu ar gravimetrisko anal īzi var veikt ar ī vairāku sastāvdaļu pulvera 
aerosoliem. Tom ēr tam ir vajadz īgi analītiskie dati, kas pier āda, ka gais ā 
pārnestajam materi ālam sastāvs ir tāds pats k ā sākotnējam materi ālam. Ja 
šāda inform ācija nav pieejama, p ētījuma laik ā var būt nepieciešams ar regu ­
lāriem interv āliem atkārtoti analiz ēt testējamo ķīmisko vielu (v ēlams, kad t ā 
tiek pārnēsāta gaisā). Attiecībā uz aerosola prepar ātiem, kas var iztvaikot vai 
sublimēties, ir jāpierāda, ka visas f āzes tika iev āktas ar izraudz īto metodi.  
25. Ja iesp ējams, visa p ētījuma laik ā jāizmanto vienas s ērijas testējamā ķīmiskā 
viela, un test ējamais paraugs ir j āglabā apstākļos, kas uztur t ā tīrību, homo ­
genitāti un stabilit āti. Pirms p ētījuma sākšanas ir jau j ābūt aprakstam par 
testējamās ķīmiskās vielas īpašībām, arī par tās tīrību un, ja tehniski iesp ē­
jams, identit āti, un konstat ēto piesārņotāju un piemais ījumu daudzumu. To 
var pierādīt ar šādiem datiem (bet ne tikai): aiztures laiks un relat īvā maksi­
muma zona, molekulmasa no masspektrometrijas vai g āzhromatogr āfijas 
analīzes, vai cit ām aplēsēm. Lai gan test ēšanas laboratorija nav atbild īga 
par testējamā parauga identit āti, tai būtu ieteicams vismaz zin āmā mērā 
pārliecināties par sponsora sniegto raksturojumu (piem ēram, krāsa, fizikālās 
īpašības utt.)  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 293
 
26. Ekspoz īcijas atmosf ēra ir jāuztur iesp ējami nemain īga. Lai pier ādītu ekspo­
zīcijas apst ākļu stabilit āti, var izmantot re āllaika monitoringa ier īci, 
piemēram, aerosolu fotometru aerosoliem vai kop ējo ogļūdeņražu analiza ­
toru tvaikiem. Katr ā ekspozīcijas dien ā katram ekspoz īcijas līmenim faktisk ā 
koncentrācija kamer ā ir jāmēra vismaz tris reizes. Ja sakar ā ar ierobežotu 
gaisa caurpl ūdumu vai zemu koncentr āciju tas nav iesp ējams, var pietikt ar 
vienu paraugu vienas ekspoz īcijas laik ā. Vēlams šo paraugu iev ākt visu 
ekspozīcijas laiku. Atseviš ķiem kameras koncentr ācijas paraugiem nevaja ­
dzētu atšķirties no kameras vid ējās koncentr ācijas vair āk kā par ± 10 % 
gāzēm un tvaikiem un ± 20 % š ķidriem vai cietiem aerosoliem. Ir j āaprēķina 
un jāreģistrē laiks, kas vajadz īgs, līdz kamer ā iestājas līdzsvara st āvoklis 
(t 95 ). Ekspoz īcijas ilgums atbilst laikam, kur ā tiek ģenerēta testējamā 
ķīmiskā viela. Taj ā ieskaita laiku, kas vajadz īgs, lai kamer ā sasniegtu l īdz­
svara stāvokli (t  95 ) un koncentr ācijas samazin āšanos. Nor ādījumi par t  95 
aplēsēm ir sniegti  GD 39  (2). 
27. Ļoti sarežģītiem mais ījumiem, kas sast āv no gāzēm/tvaikiem, un aerosoliem 
(piemēram, degšanas atmosf ērām un test ējamām ķīmiskām vielām, kuru 
izplūde notiek no konkr ētam galalietojumam paredz ētiem izstr ādājumiem/ie ­
rīcēm) katra f āze inhalācijas kamer ā var iztur ēties atšķirīgi. Tāpēc katrai 
fāzei (gāze/tvaiki un aerosols) ir j āizvēlas vismaz viena indikatorviela 
(analīts), kas parasti ir mais ījuma galven ā aktīvā viela. Ja test ējamā ķīmiskā 
viela ir mais ījums, anal ītiskā koncentr ācija ir jānorāda kopējam maisījumam, 
nevis tikai akt īvajai sast āvdaļai vai indikatorvielai (anal ītam). Papildu infor ­
mācija par faktiskaj ām koncentr ācijām ir pieejama  GD 39  (2). 
Testējamā ķīmiskā viela: da ļiņu sadalījums pēc lieluma  
28. Aerosolu da ļiņu sadalījums pēc lieluma j ānosaka vismaz reizi ned ēļā katram 
koncentrācijas līmenim, izmantojot kask ādes impaktoru vai alternat īvu 
instrumentu, piem ēram, aerodinamisko da ļiņu mērītāju (APS). Ja var 
pierādīt, ka ar kask ādes impaktoru vai alternat īvu instrumentu ieg ūtie rezul­
tāti ir līdzvērtīgi, alternat īvo instrumentu var izmantot vis ā pētījumā. 
29. Lai ieg ūtu apstiprin ājumu, ka galvenais iev ākšanas instruments nodrošina 
pietiekamu v ākšanas efektivit āti, paralēli šim galvenajam instrumentam ir 
jāizmanto otra iek ārta, piem ēram, gravimetriskais filtrs vai atsit ējs/gāzes 
barbotieris. Da ļiņu lieluma anal īzē iegūtajai masas koncentr ācijas vērtībai 
jābūt saprātīgās robežās salīdzinājumā ar filtra anal īzē iegūto masas koncen ­
trācijas vērtību (sk.  GD 39  (2)). Ja p ētījuma agr īnā posmā visu test ēto 
koncentrāciju gadījumā var pierādīt līdzvērtību, turpm āki apstiprinoši m ērī­
jumi nav vajadz īgi. Dzīvnieku labtur ības nolūkos jāveic pasākumi, kas 
iespējami mazin ātu nepārliecinošu datu ieguvi, kuru d ēļ var būt nepiecie ­ 
šams atkārtot pētījumu.  
30. Ir jānosaka da ļiņu lielums t ādiem tvaikiem, kuru kondens āts varētu izveidot 
aerosolu vai kuru veidot ā atmosfērā tiek konstat ētas daļiņas, kas liek dom āt 
par jauktu f āžu iespējamību. 
NOVĒROJUMI  
31. Dzīvnieki ir kl īniski jānovēro pirms un p ēc ekspozīcijas perioda, k ā arī tā 
laikā. Atkarībā no dzīvnieku atbildes reakcijas ekspoz īcijas laikā var noteikt 
biežākus novērojumus. Ja dz īvnieku nov ērošanu trauc ē dzīvnieku fiks ācijas 
cauruļu izmantošana, v āji apgaismotas visa ķermeņa ekspozīcijas kameras 
vai neizgaismota atmosf ēra, dzīvnieki ir uzman īgi jānovēro pēc ekspozīcijas. 
Novērojumos pirms n ākamās dienas ekspoz īcijas var nov ērtēt toksiskās 
ietekmes atgriezeniskumu vai saasin āšanos.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 294
 
32. Visus nov ērojumus re ģistrē, par katru dz īvnieku glab ājot atseviš ķus pierak ­
stus. Ja dz īvnieki ir non āvēti humānu apsvērumu dēļ vai atrasti miruši, 
iespējami prec īzi ir jāreģistrē nāves iestāšanās laiks.  
33. Novērojot dzīvniekus b ūros, ir jāpievērš uzmanība ādas un apmatojuma, acu 
un gļotādu, kā arī elpošanas, asinsrites, nervu sist ēmas, somatomotorikas un 
uzvedības reakciju p ārmaiņām. Jāpievērš uzman ība novērojumiem attiec ībā 
uz drebuļiem, krampjiem, siekalošanos, caureju, letar ģiju, miegu un komu. 
Rektāli temperat ūras mērījumi var nodrošin āt papildu liec ības par reflekto ­
risku bradipnoju vai hipotermiju/hipertermiju, kas saist īta ar vielas sa ņem­ 
šanu vai kust ību ierobežošanu. P ētījuma protokol ā var ietvert papildu nov ēr­
tējumus, piem ēram, par kin ētiku, biomonitoringu, plaušu funkciju, aiztur ē­
tiem mazš ķīstošiem materi āliem, kas uzkr ājas plaušu audos, un uzved ības 
maiņām. 
ĶERMEŅA SVARS  
34. Katra dz īvnieka svars ir j āreģistrē drīz pēc pirmās ekspozīcijas (0. diena), 
pēc tam divreiz ned ēļā (piemēram, piektdien ās un pirmdien ās, lai par ādītu 
atveseļošanos ned ēļas nogalē, kurā nenotiek ekspoz īcija, vai ar laika inter ­
vāliem, kas ļauj novērtēt sistēmisko toksicit āti) un nāves iestāšanās vai 
eitanāzijas brīdī. Ja pirmo divu ned ēļu laikā netiek nov ērota nekāda ietekme, 
pārējā pētījuma laik ā ķermeņa svaru var noteikt reizi ned ēļā. Satelītgrupas 
(atgriezeniskuma grupas) dz īvniekus (ja tos izmanto) ir j āturpina sv ērt reizi 
nedēļā visā atveseļošanās periodā. Beidzot p ētījumu, visi dz īvnieki ir j āno­
sver neilgi pirms non āvēšanas, lai nodrošin ātu orgānu un ķermeņa svara 
attiecību objekt īvu aprēķinu. 
BARĪBAS UN ŪDENS PAT ĒRIŅŠ 
35. Barības patēriņš ir jānosaka reizi ned ēļā. Var noteikt ar ī ūdens patēriņu. 
KLĪNISKĀ PATOLO ĢIJA 
36. Klīniskās patoloģijas novērtēšana ir jāveic visiem dz īvniekiem, ar ī kontroles 
un satelītgrupas (atgriezeniskuma grupas) dz īvniekiem, kad šos dz īvniekus 
nonāvē. Ir jāreģistrē laika interv āls starp ekspoz īcijas beig ām un asins 
parauga ņemšanu, it seviš ķi, ja attiec īgais beigupunkts strauji atjaunojas. 
Parametriem ar īsu pussabrukšanas periodu plazm ā (piemēram, COHb , 
CHE  un MetHb ) ir ieteicama paraugu ņemšana p ēc ekspoz īcijas pabeig ­ 
šanas.  
37. Turpm āk 1. tabul ā ir uzskait īti klīniskās patoloģijas parametri, kas parasti ir 
vajadzīgi visiem toksikolo ģijas pētījumiem. Ur īnanalīze parasti nav j āveic, 
bet to var veikt, ja to uzskata par lietder īgu, jo tiek prognoz ēta vai nov ērota 
toksicitāte. Lai lab āk raksturotu test ējamās ķīmiskās vielas toksicit āti, pētī­
juma vad ītājs var izv ēlēties novērtēt papildu parametrus (piem ēram, holīnes­
terāzi, lipīdus, hormonus, sk ābju/bāzu līdzsvaru, methemoglob īnu vai 
Heinca ķermenīšus, kreat īnkināzi, mielo īdu/eritroīdu attiecību, tropon īnus, 
arteriālo asiņu gāzes, laktātdehidrogen āzi, sorbitoldehidrogen āzi, glutam ātde­
hidrogenāzi un gamma glutamiltranspeptid āzi). ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 295
 
1. tabula  
Klīniskās patoloģijas standartparametri  
Hematolo ģija 
Eritrocītu skaits 
Hematokr īts 
Hemoglob īna koncentr ācija 
Vidējais korpuskul ārais hemoglob īns 
Vidējais korpuskul ārais tilpums 
Vidējā korpuskul ārā hemoglob īna 
koncentrācija 
Retikuloc īti Kopējais leikoc ītu skaits 
Diferenci ālais leikoc ītu skaits 
Trombocītu skaits 
Asins rec ētspēja (izv ēlieties 
vienu): 
— protromb īna laiks 
— recēšanas laiks 
— daļējais tromboplast īna laiks  
Klīniskā ķīmija 
Glikoze (*) 
Kopējais holester īns 
Triglicerīdi 
Asins urīnvielas sl āpeklis 
Kopējais bilirub īns 
Kreatinīns 
Kopējais olbaltums 
Albumīns 
Globulīns Alanīna aminotransfer āze 
Aspartāta aminotransfer āze 
Alkalīnfosfatāze 
Kālijs 
Nātrijs 
Kalcijs Fosfors 
Hlorīds
 
Urīnanalīze (pēc izvēles) 
Izskats (kr āsa un duļķainība) 
Tilpums Īpatnējais svars vai osmolalit āte 
pH Kopējais olbaltums 
Glikoze Asinis / asins š ūnas
 
(*) Tā kā ilgstošs nebarošanas periods var apdraud ēt testa dz īvnieku glikozes m ērī­
jumu objektivit āti salīdzinājumā ar kontroldz īvnieku glikozes m ērījumiem, p ētī­
juma vad ītājam ir jānosaka, vai dz īvnieku nebarošana ir piem ērota pieeja. Ja tiek 
izmantots nebarošanas periods, tam ir j ābūt piemērotam izmantotaj ām sugām. 
Žurkai tas var ētu būt 16 stundas (nebarošana uz nakti). Glikozi tukš ā dūšā var 
noteikt p ēc nakts nebarošanas perioda p ēdējā ekspozīcijas ned ēļā vai pēc nakts 
nebarošanas perioda pirms autopsijas (ja to nosaka pirms autopsijas, tas j ādara 
kopā ar visiem p ārējiem klīniskās patoloģijas parametriem).  
38. Ja past āv liecības, ka galven ā nogulsnēšanās un aiztures vieta ir elpošanas 
sistēmas lejasda ļa (t. i., alveolas), bronhoalveol āra lavāža (BAL) var būt 
piemērots paņēmiens, ar ko kvantitat īvi analiz ēt uz hipot ēzi pamatotus 
devas un ietekmes parametrus, koncentr ējot uzman ību uz alveol ītu, plaušu 
iekaisumu un fosfolipidozi. Tas ļauj attiec īgi analizēt atbildes reakciju uz 
devu un alveol āro bojājumu pārmaiņas laika gait ā. BAL  šķidrumu var 
analizēt, lai noteiktu leikoc ītu kopējo un diferenci ālo skaitu, kop ējo olbal­
tumu un lakt ātdehidrogen āzi. Vēl var apl ūkot parametrus, kas liecina par 
lizosomu boj ājumiem, fosfolipidozi, fibrozi un kairinošu vai aler ģisku iekai ­
sumu, sakar ā ar kuru var noteikt ar ī iekaisuma reakciju veicin ātājus citokī­
nus/hemok īnus. BAL  mērījumi parasti papildina histopatolo ģijas izmekl ē­
jumu rezult ātus, bet nevar tos aizst āt. Norādījumi par plaušu lav āžas veik­ 
šanu pieejami  GD 39  (2). ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 296
 
SMAGA PATOLO ĢIJA UN ORG ĀNU SVARS  
39. Visiem testa dz īvniekiem, ar ī tiem, kas testa laik ā nobeigušies vai kas 
izņemti no p ētījuma dzīvnieku labtur ības apsvērumu dēļ, ir jāveic pilna 
atasiņošana (ja iesp ējams) un pilna autopsija. Ir j āreģistrē laiks starp katra 
dzīvnieka p ēdējās ekspoz īcijas beig ām un eitan āziju. Ja autopsiju nevar 
izdarīt tūlīt pēc mirušā dzīvnieka atkl āšanas, dzīvnieks ir j āievieto ledusskap ī 
(bez sasald ēšanas) temperat ūrā, kas ir pietiekami zema, lai iesp ējami mazi ­
nātu autolīzi. Autopsijas j āveic iespējami drīz, parasti dienas vai divu dienu 
laikā. Visas smag ās patoloģiskās pārmaiņas ir jāreģistrē par katru dz īvnieku, 
īpašu uzman ību pievēršot jebkādām elpošanas sist ēmas pārmaiņām. 
40. Turpm āk 2. tabul ā ir uzskait īti orgāni un audi, kas piln ās autopsijas laik ā ir 
jāsaglabā piemērotā līdzeklī histopatolo ģisko izmekl ējumu veikšanai. 
Lēmums par [iekav ās] norādīto orgānu un audu konserv ēšanu, kā arī 
jebkādu citu org ānu un audu konserv ēšanu ir pētījuma vad ītāja ziņā. Trekn­
rakstā uzskaitītie orgāni ir jāatbrīvo no audiem un j ānosver uzreiz p ēc 
sekcijas, kam ēr tie ir mitri un nesažuvuši. Vairogdziedzeris un s ēklinieku 
piedēkļi jānosver tikai t ādā gadījumā, ja tas vajadz īgs, jo atbr īvošana no 
artefaktiem var trauc ēt histopatolo ģisku izvērtēšanu. Audu un org ānu fiksā­
cija jāveic 10 % bufervielas formal īnā vai citā piemērotā fiksācijas šķīdumā 
tūlīt pēc autopsijas un ne maz āk kā 24–48 stundas pirms atbr īvošanas no 
audiem atkar ībā no izmantot ā fiksācijas šķīduma.  
2. tabula  
Orgāni un audi, ko konserv ē pilnas autopsijas laik ā 
Virsnieru dziedzeri  
Kaulu smadzenes (un/vai svaigs aspir āts) 
Smadzenes  (tostarp galveno smadze ņu, 
smadzenīšu un iegareno smadze ņu / 
smadzeņu tilta izgriezumi)  
[Acis (tīklene, acs nervs) un plaksti ņi] 
Sirds  
Nieres  
Balsene (tr īs līmeņi, no tiem vien ā līmenī 
uzgāmura pamatne)  
Aknas  
Plauša  (visas daivas vien ā līmenī, ar galve ­
najiem bronhiem)  
Plaušas v ārtu limfmezgli, it seviš ķi tādu testē­
jamo ķīmisko vielu gad ījumā, kas sast āv no 
mazšķīstošām daļiņām. Padzi ļinātiem izme ­
klējumiem un/vai p ētījumiem, kuros uzma ­
nība pievērsta imunolo ģiskajiem aspektiem, 
var apsvērt, vai ne ņemt papildu limfmezglus, 
piemēram, limfmezglus no mediastin ālā, 
kakla/zemžok ļu un/vai aurikul ārā apvidus.  
Aizdegunes audi (vismaz četri līmeņi; viens 
līmenis, kur ā ietilpst aizdegunes kan āls un ar 
degunu saist ītie limfātiskās sistēmas audi 
(NALT )). 
Barības vads  
[Ožas sīpols]  
Olnīcas Sēklas pūslīši 
Muguras smadzenes (kakla, vid ējā torakālā 
un gurnu rajona smadzenes)  
Liesa  
Kuņģis 
Sēklinieki  
Tīms 
Vairogdziedzeris  
Traheja (vismaz divi l īmeņi, ieskaitot vienu 
garengriezumu caur elpvada ķīli elpvada 
dakšas viet ā un vienu š ķērsgriezumu)  
[Urīnpūslis] 
Dzemde  
Visi makroskopiskie boj ājumi ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 297
 
41. Lai saglab ātu plaušu strukt ūru, tās jāizņem neskartas, j ānosver un j āapstrādā 
ar piemērotu fiksācijas šķīdumu spiedien ā, ko rada 20–30 cm dzi ļš ūdens 
(5). Visu daivu, ar ī galveno bronhu, izgriezumi j āievāc vienā līmenī, bet, ja 
veic plaušu lav āžu, neskalot ā daiva ir j āizgriež trijos l īmeņos (tās nedrīkst 
būt sēriju sekcijas).  
42. Aizdegunes audi ir j āizmeklē vismaz četros līmeņos, no kuriem vienam ir 
jāaptver aizdegunes kan āls (5, 6, 7, 8, 9), lai var ētu pienācīgi izmekl ēt 
plakano epit ēliju, pārejas epit ēliju (elpce ļu bezskropsti ņepitēliju), elpce ļu 
epitēliju (elpce ļu skropsti ņepitēliju) un ožas epit ēliju, un limf ātiskie dren ē­
jošie audi ( NALT ; 10, 11). Balsene ir j āizmeklē trijos līmeņos, no kuriem 
vienam ir j āaptver uzg āmura pamatne (12). Ir j āizmeklē vismaz divi trahejas 
līmeņi, ieskaitot vienu garengriezumu caur elpvada ķīli elpvada dakšas viet ā 
un vienu š ķērsgriezumu.  
HISTOPATOLO ĢIJA 
43. Visu 2. tabul ā uzskaitīto orgānu un audu histopatolo ģiskā izvērtēšana jāiz­
dara kontrolgrupai, augst ākās koncentr ācijas grupai, k ā arī visiem dz īvnie­
kiem, kas nobeidzas vai tiek non āvēti pētījuma laik ā. Īpaša uzman ība ir 
jāpievērš elpošanas sist ēmai, mērķorgāniem un makroskopiskiem boj āju­
miem. Tie org āni un audi, kuriem augst ākās koncentr ācijas grup ā ir novēroti 
bojājumi, ir j āizmeklē visām grupām. Lai par ādītu nepārprotamu atbildes 
reakciju uz koncentr āciju, pētījuma vad ītājs var izv ēlēties veikt histopatolo ­ 
ģisku izvērtēšanu papildu grup ām. Ja izmanto satel ītgrupu (atgriezeniskuma 
grupu), histopatolo ģiskā izvērtēšana ir jāizdara visiem audiem un org āniem, 
uz kuriem vielu sa ņēmušajās grupās ir konstat ēta ietekme. Ja augst ākās 
koncentrācijas grup ā ir novērots pārmērīgi daudz agr īnas nobeigšan ās gadī­
jumu vai citas probl ēmas, kas mazina datu b ūtiskumu, ir histopatolo ģiski 
jāizmeklē nākamā zemāka koncentr ācijas līmeņa grupa. J āmēģina rast kore ­
lāciju starp pilnas autopsijas datiem un mikroskopijas rezult ātiem.  
DATI UN ZI ŅOJUMU SAGATAVOŠANA  
Dati 
44. Ir jāsniedz dati par katra dz īvnieka ķermeņa svaru, bar ības patēriņu, klīnisko 
patoloģiju, smagu patolo ģiju, orgānu svaru un histopatolo ģiju. Klīnisko 
novērojumu dati j āapkopo tabul ā, par katru testa grupu nor ādot to dzīvnieku 
skaitu, kuri izmantoti, to dz īvnieku skaitu, kuriem par ādījušās noteiktas 
toksicitātes pazīmes, to dz īvnieku skaitu, kuri testa laik ā atrasti nobeigušies 
vai ir non āvēti humānu apsvērumu dēļ, atsevišķu dzīvnieku nāves iestāšanās 
laiku, toksisk ās ietekmes raksturu, norisi laik ā un atgriezeniskumu, k ā arī 
autopsijas atradi. Gan kvantitat īvie, gan papildu rezult āti ir jānovērtē ar 
attiecīgu statistikas metodi. Var izmantot jebkuru visp ārpieņemtu statistikas 
metodi. Statistikas metodes ir j āizvēlas pētījuma plānošanas laik ā. 
Testēšanas pārskats  
45. Testēšanas pārskatā jāiekļauj šāda inform ācija: 
Testa dzīvnieki un dz īvnieku tur ēšana:  
— apraksts par apst ākļiem būros, arī dzīvnieku skaits (vai skaita mai ņa) 
katrā būrī, pakaiši, temperat ūra un relat īvais mitrums, apgaismojuma 
ilgums un inform ācija par uzturu,  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 298
 
— izmantot ās sugas/līnija un pamatojums, k ādēļ ir izmantota cita suga, kas 
nav žurka. Var nor ādīt avotu un v ēsturiskos datus, ja tie ir par dz īvnie­
kiem, kas pak ļauti tādai pašai ekspoz īcijai, turēšanas apst ākļiem un 
nebarošanas rež īmiem,  
— dzīvnieku skaits, vecums un dzimums,  
— nejaušin āšanas metode,  
— jebkāda pirmstesta sagatavošana, ieskaitot uzturu, karant īnu un slim ības 
ārstēšanu.  
Testējamā ķīmiskā viela:  
— fizikālā daba, tīrība un attiec īgos gadījumos arī fizikālķīmiskās īpašības 
(ieskaitot izomeriz āciju),  
— identifik ācijas dati un re ģistrācijas numurs Ķīmijas referat īvajā žurnālā 
(CAS), ja zināms. 
Nesējviela:  
— nesējvielas izmantošanas pamatojums un nes ējvielas izv ēles pamatojums 
(ja tā nav ūdens),  
— vēsturiski vai vienlaic īgi dati, kas pier āda, ka nes ējviela neietekm ē pētī­
juma rezult ātu. 
Inhalācijas kamera:  
— inhalācijas kameras s īks apraksts, ieskaitot tilpumu un sh ēmu, 
— dzīvnieku ekspoz īcijai un atmosf ēras ģenerēšanai izmantot ā aprīkojuma 
izcelsme un apraksts,  
— temperat ūras, mitruma, da ļiņu lieluma un faktisk ās koncentr ācijas mērī­ 
šanas apr īkojums,  
— kondicion ēšanai izmantotais gaisa avots un sist ēma, 
— metodes, ko izmanto homog ēnas testa atmosf ēras nodrošin āšanas apr ī­
kojuma kalibr ēšanai,  
— spiediena starp ība (pozitīva vai negat īva), 
— ekspoz īcijas portu skaits kamer ā (deguna ekspoz īcija); dzīvnieku atra ­ 
šanās vieta kamer ā (visa ķermeņa ekspozīcija),  
— testa atmosf ēras stabilit āte, 
— temperat ūras un mitruma sensoru atrašan ās vieta un testa atmosf ēras 
paraugu ņemšana kamer ā, 
— pievad ītā un aizvad ītā gaisa apstr āde, 
— gaisa caurpl ūduma rādītāji: gaisa caurpl ūdums uz vienu ekspoz īcijas 
portu (deguna ekspoz īcija) vai dz īvniekslodze/kamera (visa ķermeņa 
ekspozīcija),  
— laiks, kas vajadz īgs, lai inhal ācijas kamer ā sasniegtu l īdzsvaru (t  95 ), 
— tilpuma nomai ņu skaits stund ā, 
— mērīšanas ierīces (attiec īgā gadījumā). 
Ekspozīcijas dati:  
— pamatojums par m ērķkoncentrācijas izvēli galvenajam p ētījumam,  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 299
 
— nomin ālās koncentr ācijas (inhal ācijas kamer ā ģenerētās testējamās ķīmis­
kās vielas kop ējā masa, kas dal īta ar kamerai caurpl ūdušā gaisa tilpumu),  
— testējamās ķīmiskās vielas faktisk ās koncentr ācijas, kas iev āktas no dz īv­
nieka inhal ācijas zonas. Mais ījumiem, kas veido heterog ēnas fizikālās 
formas (g āzes, tvaiki, aerosoli), katru var analiz ēt atsevišķi, 
— visas gaisa koncentr ācijas pārskatā ir jānorāda masas vien ībās (mg/l, 
mg/m  3 utt.), nevis tilpuma vien ībās (ppm, ppb utt.),  
— daļiņu sadalījums pēc lieluma, masas vid ējais aerodinamiskais diametrs 
(MMAD ) un ģeometrisk ā standartnovirze ( σ g ), arī to aprēķināšanas 
metodes. Zi ņojumā jāietver atseviš ķas daļiņu lieluma anal īzes. 
Testēšanas apst ākļi: 
— sīka inform ācija par test ējamās ķīmiskās vielas prepar ātu, arī par visām 
procedūrām, kas izmantotas cietu materi ālu daļiņu lieluma samazin āšanai 
vai testējamās ķīmiskās vielas š ķīdumu sagatavošanai,  
— apraksts (v ēlams, kop ā ar shēmu) par iek ārtu, ar kuru ģenerē testa atmos ­
fēru un dzīvniekus pak ļauj tās iedarbībai, 
— apraksts par apr īkojumu, ko izmanto, lai uzraudz ītu kameras tempera ­
tūru, mitrumu un gaisa pl ūsmu (t. i., kalibr ēšanas līknes attīstība), 
— apraksts par apr īkojumu, ko izmanto, lai pa ņemtu paraugus nol ūkā 
noteikt koncentr āciju kamer ā un daļiņu sadalījumu pēc lieluma,  
— sīka inform ācija par izmantoto ķīmiski anal ītisko metodi un metodes 
validēšanu (ieskaitot to, cik efekt īva ir testējamās ķīmiskās vielas atg ū­ 
šana no paraugu ņemšanas vides),  
— metode, ar k ādu ir nejaušin āti izraudz īti dzīvnieki testa un kontroles 
grupām, 
— sīkas ziņas par bar ības un ūdens kvalit āti (ieskaitot uztura veidu/avotu, 
ūdens avotu),  
— testa koncentr āciju izvēles pamatojums.  
Rezultāti: 
— tabula ar kameras temperat ūru, mitrumu un gaisa pl ūsmu,  
— tabula ar datiem par kameras nomin ālo un faktisko koncentr āciju, 
— tabula ar datiem par da ļiņu lielumu, ieskaitot anal ītisko paraugu 
ņemšanas datus, da ļiņu sadalījumu pēc lieluma un  MMAD  un σ g aprē­ 
ķinus,  
— tabula ar datiem par katra dz īvnieka atbildes reakciju un koncentr ācijas 
līmeni (t. i., dz īvnieki, kam izpauduš ās toksicitātes pazīmes, arī mirstība; 
ietekmes veids, ietekmes smagums, s ākumpunkts un ilgums),  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 300
 
— tabula ar datiem par katra dz īvnieka svaru,  
— tabula ar datiem par bar ības patēriņu, 
— tabula ar kl īniskās patoloģijas datiem,  
— katra dz īvnieka autopsijas atrade un histopatolo ģiskās izmekl ēšanas 
rezultāti, ja pieejami,  
— tabula ar jebk ādiem citiem parametriem, kas tikuši m ērīti. 
Rezultātu interpret ācija un koment āri: 
— īpaši svarīgi ir aprakst īt metodes, kas izmantotas, lai nodrošin ātu, ka ir 
apmierināti šīs testa metodes krit ēriji, piem ēram, attiec ībā uz robežkon ­
centrācijām vai da ļiņu lielumu,  
— ir jāapspriež da ļiņu ieelpojam ība, ņemot vērā kopējos konstat ējumus, it 
sevišķi, ja nav izdevies nodrošin āt atbilstību daļiņu lieluma krit ērijiem,  
— pētījuma kop ējā novērtējumā ir jānorāda nomin ālās un faktisk ās koncen­
trācijas noteikšanai izmantoto metožu saska ņotība, kā arī faktiskās 
koncentrācijas attiec ība pret nomin ālo, 
— jāapspriež, k āds varētu būt nāves cēlonis un galvenais iedarb ības veids 
(sistēmisks vai viet ējs), 
— jāsniedz paskaidrojums, ja, pamatojoties uz ESAO  Guidance Document 
on Humane Endpoints  (3) kritērijiem, bija hum āni jānonāvē dzīvnieki, 
kas cieta s āpes vai izr ādīja smagu un ilgstošu ciešanu paz īmes, 
— jānorāda mērķorgāns(-i),  
— jānosaka  NOAEL  un LOAEL . 
LITERAT ŪRA 
(1) OECD (1981). Subchronic Inhalation Toxicity Testing, Original Test 
Guideline No 412, Environment Directorate, OECD, Paris.  
(2) OECD (2009). Guidance Document on Acute Inhalation Toxicity Testing, 
Environmental Health and Safety Monograph Series on Testing and Asses ­
sment No. 39, ENV/JM/MONO(2009)28, OECD, Paris.  
(3) OECD (2000). Guidance Document on the Recognition, Assessment and 
Use of Clinical Signs as Humane Endpoints for Experimental Animals 
Used in Safety Evaluation, Environmental Health and Safety Monograph Series on Testing and Assessment No. 19, ENV/JM/MONO(2000)7, OECD, Paris.
 
(4) Whalan JE and Redden JC (1994). Interim Policy for Particle Size and 
Limit Concentration Issues in Inhalation Toxicity Studies. Office of Pesti ­
cide Programs, United States Environmental Protection Agency.  
(5) Dungworth DL, Tyler WS, Plopper CE (1985). Morphological Methods for 
Gross and Microscopic Pathology (Chapter 9) in Toxicology of Inhaled Material, Witschi, H.P. and Brain, J.D. (eds), Springer Verlag Heidelberg, pp. 229-258.
 
(6) Young JT (1981). Histopathological examination of the rat nasal cavity. 
Fundam. Appl. Toxicol. 1: 309-312.  
(7) Harkema JR (1990). Comparative pathology of the nasal mucosa in labo ­
ratory animals exposed to inhaled irritants. Environ. Health Perspect. 85: 
231-238.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 301
 
(8) Woutersen RA, Garderen-Hoetmer A, van Slootweg PJ, Feron VJ (1994). 
Upper respiratory tract carcinogenesis in experimental animals and in 
humans. In: Waalkes MP and Ward JM (eds) Carcinogenesis. Target Organ Toxicology Series, Raven Press, New York, 215-263.
 
(9) Mery S, Gross EA, Joyner DR, Godo M, Morgan KT (1994). Nasal 
diagrams: A tool for recording the distribution of nasal lesions in rats and mice. Toxicol. Pathol. 22: 353-372.
 
(10) Kuper CF, Koornstra PJ, Hameleers DMH, Biewenga J, Spit BJ, Duijves ­
tijn AM, Breda Vriesman van PJC, Sminia T (1992). The role of nasop ­
haryngeal lymphoid tissue. Immunol. Today 13: 219-224.  
(11) Kuper CF, Arts JHE, Feron VJ (2003). Toxicity to nasal-associated lymp ­
hoid tissue. Toxicol. Lett. 140-141: 281-285.  
(12) Lewis DJ (1981). Mitotic Indices of Rat Laryngeal Epithelia. Journal of 
Anatomy 132(3): 419-428.  
(13) Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Regula (EK) 
Nr. 1272/2008 par vielu un mais ījumu klasific ēšanu, mar ķēšanu un iepa ­
košanu un ar ko groza un atce ļ Direktīvas 67/548/EEK un 1999/45/EK un 
groza Regulu (EK) Nr. 1907/2006 (OV L 353, 31.12.2008., 1. lpp.).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 302
 
1. papildin ājums  
DEFINĪCIJA  
Testējamā ķīmiskā viela:  jebkāda viela vai mais ījums, ko test ē, izmantojot šo 
testēšanas metodi.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 303
 
B.9. ATK ĀRTOTĀS DEVAS (28 DIENU) TOKSICIT ĀTE (ĀDAS)  
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļas A ieda ļu. 
1.2. DEFINITIONS  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļas B ieda ļu. 
1.3. STANDARTVIELAS  
Nav.  
1.4. TESTA METODES PRINCIPS  
Testa vielu daž ādās devās katru dienu 28 dienu laik ā uztriepj uz ādas 
vairāku grupu izm ēģinājumu dzīvniekiem; vienas grupas dz īvnieki 
saņem vienādu devu. Vielas pielietošanas laik ā dzīvniekus katru 
dienu nov ēro un re ģistrē toksiskuma paz īmes. Pārbaudes laik ā 
mirušos dz īvniekus sec ē, beidzoties p ārbaudei, sec ē arī izdzīvojušos 
dzīvniekus.  
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Nav.  
1.6. TESTA METODES APRAKSTS  
1.6.1.  Sagatavošanas darbi  
Dzīvniekus pirms testa vismaz piecas dienas pieradina pie izmitin ā­ 
šanas un barošanas apst ākļiem. Veselus un jaunus dz īvniekus pirms 
testa pēc nejaušības principa sadala apstr ādes un kontroles grup ās. 
Neilgi pirms testa noc ērp apmatojumu uz izm ēģinājumu dzīvnieku 
muguras. Ādu var ar ī noskūt, bet tas j ādara 24 stundas pirms testa. 
Parasti cirpšanu vai sk ūšanu apm ēram ik pēc nedēļas atkārto. Cērpot 
vai skujot apmatojumu, j āuzmanās, lai nenobr āztu ādu. Testa vielas 
uzlikšanai j āsagatavo ne maz āk kā 10 % no ķermeņa virsmas. 
Lemjot par to, cik lielai ādas virsmai j ābūt brīvai no apmatojuma, 
lai to apstr ādātu ar vielu, ņem vērā dzīvnieku svaru. P ārbaudot cietas 
vielas, kuras vajadz ības gadījumā var saberzt pulver ī, testa viela 
jāsamitrina ar pietiekamu daudzumu ūdens vai, ja nepieciešams, ar 
piemērotu nesēju, lai tai b ūtu laba saskare ar ādu. Testa š ķidrumus 
parasti neatš ķaida. Parasti vielu pielieto vienreiz dien ā piecas l īdz 
septiņas dienas ned ēļā. 
1.6.2.  Testa apst ākļi 
1.6.2.1.  Izmēģinājumu dzīvnieki  
Var izmantot pieaugušas žurkas, trušus vai j ūrascūciņas. Var 
izmantot ar ī citas sugas dz īvniekus, bet š ī izvēle jāpamato.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 304
 
Uzsākot testus, dz īvnieku ķermeņa svara sv ārstības nedrīkst pārsniegt 
± 20 % no vid ējā svara.  
1.6.2.2.  Dzīvnieku skaits un dzimums  
Vienu un to pašu devas l īmeni izmanto vismaz 10 (pieciem sieviešu 
un pieciem v īriešu dzimuma) dz īvniekiem ar veselu ādu. Mātītes 
nedrīkst būt iepriekš dzemd ējušas vai gr ūsnas. Ja dz īvnieku non āvē­ 
šana paredz ēta arī testa laik ā, to skaits ir j āpalielina par to dz īvnieku 
skaitu, kuri tiks nogalin āti testa gait ā. Turklāt 10 dzīvnieku papildu 
grupai (pieci katra dzimuma dz īvnieki) var ievad īt augsta l īmeņa 
devu 28 dienas un nov ērot 14 dienas p ēc vielas ievad īšanas attiec ībā 
uz toksisko ietekmju atgriezeniskumu, notur ību vai aizkav ētu parā­
dīšanos. Izmanto ar ī 10 kontroles dz īvnieku papildu grupu (piecus 
katra dzimuma dz īvniekus).  
1.6.2.3.  Izmantot ās devas  
Jāizmanto vismaz tr īs devas, k ā arī jābūt kontrolei, un, ja lieto 
nesēju, kontroles dz īvniekiem j āsaņem tikai nes ējs. Iedarb ības laikam 
jābūt vismaz sešas stundas dien ā. Testa vielu pielieto katru dienu 
vienādā laikā un devas periodiski piel āgo (ik p ēc nedēļas vai 
divām nedēļām), lai t ās būtu nemain īgas attiec ībā pret dzīvnieku 
ķermeņa svaru. Ar kontroles dz īvniekiem j ārīkojas tāpat kā ar pārē­
jiem dzīvniekiem, tie tikai nesa ņem testa vielu. Ja izmanto nes ēju, 
kas atvieglo doz ēšanu, kontroles dz īvnieki sa ņem tādu pašu 
daudzumu nes ēja kā dzīvnieki, kuri sa ņem lielāko testa vielas 
devu. Jāizvēlas tāda lielākā deva, kas ir toksiska, bet kas neizraisa 
vai reti izraisa dz īvnieku nāvi. Vielas maz ākā deva nedr īkst izraisīt 
toksiskuma paz īmes. Ja pieejami provizoriskie dati par to, ar k ādām 
devām saskaras cilv ēki, vismaz ākajai devai j ābūt lielākai par t ām. 
Būtu vēlams, ka vid ēji lielās devas toksiskums izpaužas minim āli. Ja 
izmanto vair ākas vidējā intervāla devas, to toksiskajai iedarb ībai 
jābūt manāmi atšķirīgai. To dz īvnieku grup ās, kas saņem mazo un 
vidēji lielo devu, j ābūt zemam mirst ības līmenim, lai var ētu statis­
tiski novērtēt rezultātus. 
Ja testa vielas lietošana izraisa smagu ādas kairin ājumu, tās koncen­
trācija jāsamazina, un t āpēc var samazin āties vai neizpausties citas 
toksiskas reakcijas, lietojot lielo devu. Turkl āt, ja āda ir nopietni 
bojāta, var gad īties, ka ir j āpārtrauc tests un j āizvēlas mazāka 
koncentrācija. 
1.6.2.4.  Pieļaujamības tests  
Ja iepriekš ējā pārbaudē izmanto 1 000 mg/kg devu vai v ēl lielāku 
devu, kas atbilst devai, ar k ādu parasti saskaras cilv ēki, ja tāda ir 
zināma, un nenov ēro toksisku ietekmi, var uzskat īt, ka turpm ākā 
pārbaude nav nepieciešama.  
1.6.2.5.  Novērošanas laika posms  
Izmēģinājumu dzīvniekus katru dienu nov ēro un reģistrē toksiskuma 
pazīmes. Tiem re ģistrē nāves iestāšanās brīdi un laiku, kad par ādās 
vai izzūd toksiskuma paz īmes. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 305
 
1.6.3.  Proced ūra 
Katru dz īvnieku tur atseviš ķā būrī. Dzīvnieki parasti sa ņem testa 
vielu septi ņas dienas ned ēļā 28 dienu laik ā. Dzīvnieki papildu 
grupās, kas paredz ēti tālākai novērošanai, turpm ākās 14 dienas 
nesaņem testa vielu, lai var ētu izsekot tam, k ā tie atvese ļojas un 
cik ilgi saglab ājas toksisk ā iedarbība. Iedarb ības ilgums ir vismaz 
sešas stundas dien ā. 
Testa vielu vienm ērīgi uztriepj uz ādas, kuras plat ība veido apm ēram 
10 % no kop ējās ķermeņa virsmas. Ja vielas ir ļoti toksiskas, apstr ā­
dājamās ādas laukumu var samazin āt, bet tam j ābūt pietiekami 
lielam, un viela j āuztriepj p ēc iespējas plānāk un vienm ērīgāk. 
Testa vielas saskari ar ādu iedarb ības laikā nodrošina ar poraina 
marles pārsēja un nekairinoša pl ākstera pal īdzību. Apstr ādātā vieta 
pēc tam vēl jāpārklāj tā, lai nostiprin ātu marles p ārsēju ar testa vielu 
un lai dz īvnieki nevar ētu to norīt. Lai testa viela nenon āktu barības 
vadā, var daļēji ierobežot dz īvnieku kust ību, taču pilnīga imobiliz ā­
cija nav ieteicama. K ā alternatīvu var izmantot apkakles veida aizsar ­
gierīci. 
Beidzoties iedarb ības laikam, testa vielas atlikumu, ja iesp ējams, 
noņem ar ūdeni vai izmanto k ādu citu piem ērotu ādas notīrīšanas 
paņēmienu.  
Visus dzīvniekus nov ēro katru dienu, re ģistrējot toksiskuma paz īmes, 
to parādīšanās brīdi, smaguma pak āpi un ilgumu. Nov ērojot dzīv­
niekus, jāpievērš uzman ība izmaiņām, kas skar to ādu un apmato ­
jumu, acis un g ļotādas, kā arī elpošanas org ānus, asinsriti, ve ģetatīvo 
un centrālo nervu sist ēmu, somatomotoriku un uzved ības reakcijas 
Dzīvnieki katru ned ēļu jānosver. Ieteicams ar ī katru ned ēļu noteikt 
barības patēriņu. Sistem ātiska dzīvnieku nov ērošana ļauj testa laik ā 
novērst dzīvnieku zudumus kanib ālisma, audu autol īzes vai nepie ­
mērotu turēšanas apst ākļu dēļ. Beidzoties izm ēģinājumam, visus 
izdzīvojušos dz īvniekus, iz ņemot papildu grupas dz īvniekus, sec ē. 
Mirstoši dz īvnieki un dz īvnieki, kam ir stipra bai ļu sajūta vai 
sāpes, ja tie iev ēroti, ir jāizņem, hum āni jānogalina, un j āizdara 
autopsija.  
Testa beig ās visiem dz īvniekiem, ar ī kontroles dz īvniekiem, veic 
šādas pārbaudes:  
1) hematolo ģiskās pārbaudes, kas paredz vismaz hematokr īta, hemo­
globīna koncentr ācijas, eritroc ītu skaita, leikoc ītu skaita un leik ­
ocitārās formulas noteikšanu, k ā arī asins rec ēšanas mērījumus;  
2) klīnisko asins bio ķīmiju, tai skait ā vismaz vienu aknu un nieru 
funkcijas parametru: seruma alan īna aminotransfer āzes (agrāk 
pazīstama kā glutamīnpirovīnogskābes transamin āze), seruma 
aspartāta aminotransfer āzes (agrāk pazīstama kā glutamīnskābeņe­
tiķskābes transamin āze), urīnvielas sl āpekļa, albumīna, asins krea ­
tinīna, kopējā bilirubīna un kop ējo seruma prote īnu mērījumus.  
Citas anal īzes, kas var b ūt nepieciešamas pien ācīgai toksikolo ģiskai 
novērtēšanai, paredz kalcija, fosfora, hlor īdu, nātrija, kālija, tukšas 
dūšas glikozes, lip īdu, hormonu, sk ābju/bāzu līdzsvara, methemoglo ­
bīna un hol īnesterāzes aktivit ātes noteikšanu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 306
 
Vajadzības gadījumā var veikt ar ī citus klīniskās bioķīmijas izmekl ē­
jumus, lai padzi ļināti izpētītu vielas nov ēroto ietekmi.  
1.6.4.  Autopsija  
Visiem izm ēģinājumu dzīvniekiem veic pilnu autopsiju. Vismaz 
aknas, nieres, virsnieru dziedzerus un s ēkliniekus nosver uzreiz p ēc 
sekcijas, lai nov ērstu sažūšanu. Org āni un audi, proti, vesela un 
apstrādāta āda, aknas, nieres, liesa, s ēklinieki, virsnieru dziedzeri, 
sirds un m ērķorgāni (orgāni, kuros nov ēroti makroskopiski boj ājumi 
vai izmai ņas izmēros), jāsaglabā piemērotā vidē turpmākai histopa ­
toloģiskai izmekl ēšanai.  
1.6.5.  Histopatolo ģiskā izmeklēšana  
Histoloģiski izmekl ē saglabātos orgānus un audus, kas ieg ūti no 
lielās devas grupas un no kontroles grupas dz īvniekiem. Ja testa 
viela lielākajā devā rada boj ājumus org ānos un audos, tie j āizmeklē 
arī visiem p ārējiem maz āku devu sa ņēmušo grupu dz īvniekiem. 
Histoloģiski izmekl ējot papildu grupas dz īvniekus, īpašu uzman ību 
pievērš tiem org āniem un audiem, kuros nov ērotas toksiskuma 
pazīmes pārējās grupās pēc apstrādes. 
2. DATI  
Dati jāapkopo tabul ā, norādot dzīvnieku skaitu katr ā grupā testa 
sākumā un to dz īvnieku skaitu, kam ir nov ēroti vienādi bojājumi.  
Visi iegūtie rezultāti jāizvērtē ar piem ērotu statistikas metodi. Var 
izmantot jebkuru atz ītu statistikas metodi.  
3. ZI ŅOJUMA SAGATAVOŠANA  
3.1. TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā, ja iespējams, jānorāda šāda inform ācija: 
— dati par dz īvniekiem (suga, l īnija, izcelsme, tur ēšanas apst ākļi, 
uzturs u. tml.),  
— testa apst ākļi (iekļaujot pārsēja veidu – okluz īvs vai neokluz īvs), 
— devu l īmeņi (jānorāda arī nesējs, ja tādu izmanto) un koncentr ā­
cijas,  
— netoksiskas devas l īmenis, ja var noteikt,  
— dati par toksiskaj ām reakcij ām atkarībā no dzimuma un devas,  
— nāves iestāšanās brīdis testa laik ā vai norāde, ka dz īvnieki ir 
izdzīvojuši,  
— toksiska vai cita ietekme,  
— katras anom ālas pazīmes parādīšanās brīdis un tālākā attīstība, 
— barības patēriņš un ķermeņa svara izmai ņas, 
— hematolo ģiskie izmekl ējumi un to rezult āti, ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 307
 
— klīniskās bioķīmijas izmekl ējumi un to rezult āti, 
— autopsijas konstat ācijas,  
— visu histopatolo ģisko konstat āciju sīki izstrādāts apraksts,  
— rezult ātu statistisk ā apstrāde, ja iesp ējams,  
— rezult ātu iztirzājums,  
— rezult ātu interpret ācija. 
3.2. IZV ĒRTĒJUMS UN INTERPRET ĀCIJA  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļas D ieda ļu. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
Skatīt vispārīgā ievada B da ļas E ieda ļu. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 308
 
B.10.  MUTAGENIT ĀTE – Z ĪDĪTĀJU HROMOSOMU IZMAI ŅU 
TESTS  IN VITRO  
1. METODE  
Šī metode ir ESAO TG 473 metodes “Z īdītāju hromosomu izmai ņu 
tests in vitro ” (1997) kopija.  
1.1. IEVADS  
Pēc hromosomu izmai ņu testa  in vitro  nosaka vielas, kas z īdītāju 
šūnu kultūrās rada hromosomu strukt ūras izmaiņas (1) (2) (3). Struk ­
tūras izmaiņas var būt divu veidu – hromosomu izmai ņas vai hroma ­
tīdu izmai ņas. Lielākā daļa ķīmisko mutag ēnu izraisa hromat īdu 
izmaiņas, tomēr notiek ar ī hromosomu izmai ņas. Poliplo īdijas palie ­
lināšanās var liecin āt, ka ķīmiskā viela, iesp ējams, rada hromosomu 
skaita izmai ņas. Taču šī metode nav paredz ēta šādu izmaiņu noteik­ 
šanai šūnās, un parasti to t ādām vajadzībām neizmanto. Hromosomu 
mutācijas un ar t ām saistītās ģenētiskās pārmaiņas ir daudzu cilv ēka 
ģenētisko slim ību cēlonis, turkl āt ir pierādīts, ka hromosomu mut ā­
cijas un ar t ām saistītās pārmaiņas somatiskaj ās šūnās rada onkog ēnu 
un tumorsupresoro g ēnu izmaiņas, izraisot v ēzi cilvēkiem un izm ē­ 
ģinājumu dzīvniekiem.  
Hromosomu izmai ņu testam  in vitro  var izmantot izveidotas š ūnu 
līnijas, šūnu celmus vai prim āro šūnu kultūras. Testam izmantojam ās 
šūnas izvēlas pēc to augšanas sp ējām kultūrā, kariotipa stabilit ātes, 
hromosomu skaita, hromosomu daudzveid ības un hromosomu spon ­
tāno izmaiņu biežuma.  
Testiem, ko izdara  in vitro , metaboliskai aktiv ācijai parasti j āizmanto 
eksogēns avots. Š āda metaboliskas aktiv ācijas sistēma nevar piln ībā 
imitēt apstākļus zīdītāju organism ā in vivo . Būtu jāpievērš uzman ība 
tam, lai testa laik ā novērstu apstākļus, kuros ieg ūtie pozitīvie rezul­
tāti neliecina par testa viel ām piemītošo mutagenit āti, bet kuru 
cēlonis ir vides pH izmai ņas, osmoze vai paaugstin āta citotoksicit āte 
(4) (5).  
Šo testu izmanto z īdītājiem potenci āli mutagēnu un kancerog ēnu 
vielu skrīningam. Daudzi savienojumi, kam šis tests ir pozit īvs, ir 
zīdītājiem kancerog ēni; tomēr pilnīgas šā testa pozit īva rezult āta 
korelācijas ar vielas kancerog ēnajām īpašībām nav. Korel ācija atka­
rīga no ķimikāliju grupas, pie kuras pieder testa viela, un k ļūst 
skaidrs, ka ar šo testu neatkl āj tādus kancerog ēnus, kuri tieši neboj ā 
DNS, bet kuriem piem īt cita veida kait īgā iedarbība. 
Skatīt arī vispārīgā ievada B da ļu. 
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Hromatīdu tipa izmai ņas: hromosomas strukt ūras bojājumi, kas 
izpaužas k ā viena hromat īda pārrāvums vai hromat īda pārrāvums 
un tā rekombin ācija. 
Hromatīdu tipa izmai ņas: hromosomas strukt ūras bojājumi, kas 
izpaužas k ā abu hromat īdu pārrāvums vai p ārrāvums un rekombin ā­
cija vienā un tajā pašā vietā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 309
 
Endoreduplik ācija: process, kur ā pēc DNS replik ācijas S perioda 
nenotiek š ūnas kodola mitoze, bet s ākas nākamais S periods. Rezul ­
tātā izveidojas hromosomas ar 4, 8, 16,… hromat īdiem.  
Pārrāvums : ahromatisks boj ājums ar nelielu hromat īdu nobīdi, kas 
ir mazāka par viena hromat īda platumu.  
Mitotiskais indekss : metafāzē esošu šūnu skaita attiec ība pret šūnu 
kopējo skaitu popul ācijā; raksturo š ūnu populācijas vairošan ās spēju. 
Hromosomu skaita izmai ņas: testam izmantojamaj ām šūnām 
raksturīgā parastā hromosomu skaita izmai ņas. 
Poliploīds hromosomu skaits : haploīda hromosomu skaita ( n) 
daudzkārtnis, izņemot hromosomu diplo īdu skaitu (t. i., 3 n, 4n utt.).  
Struktūras izmai ņas: hromosomu strukt ūras izmaiņas, kas redzamas 
mikroskop ā šūnu dalīšanās metafāzē, ko nov ēro kā trūkstošus 
posmus, fragmentus, iekš ējas vai savstarp ējas rekombin ācijas.  
1.3. TESTA METODES PRINCIPS  
Šūnas pakļauj testa vielas iedarb ībai gan ar metabolisku aktiv āciju, 
gan bez t ās. Noteiktos laika interv ālos pēc testa vielas iedarb ības uz 
šūnu kultūrām, tās apstrādā ar kādu metaf āzi apturošu vielu 
(piemēram, Colcemid®  vai kolhic īnu), šūnas metaf āzē savāc, iekrāso 
un mikroskopiski analiz ē hromosomu izmai ņas. 
1.4. TESTA METODES APRAKSTS  
1.4.1.  Sagatavošana  
1.4.1.1.  Šūnas 
Var izmantot daž ādas šūnu līnijas, celmus vai prim ārās šūnu kultūras 
(piemēram, Ķīnas kāmju fibroblastus, cilv ēku un citu z īdītāju peri­
fēro asiņu limfocītus). 
1.4.1.2.  Barotnes un kultiv ēšanas apst ākļi 
Kultūru uzturēšanai lieto piem ērotas barotnes un iev ēro atbilstošus 
kultivēšanas apst ākļus (trauki kult ūrām, CO  2 koncentrācija, tempera ­
tūra un mitrums). Stabil ām šūnu līnijām un celmiem p ārbauda 
hromosomu skaita stabilit āti un mikoplazmas rad īto piesārņojumu; 
piesārņotas šūnu kultūras neizmanto. J ābūt zināmam šūnu cikla 
ilgumam un š ūnu kultivēšanas apst ākļiem. 
1.4.1.3.  Kult ūru sagatavošana  
Stabilas š ūnu līnijas un celmi: š ūnas pavairo no kult ūru krājumiem, 
ko izsēj barotnē ar tādu blīvumu, lai l īdz novākšanas laikam š ūnu 
kultūras nesapl ūstu, un inkub ē 37 o C temperat ūrā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 310
 
Limfocīti: ar antikoagulantu (piem ēram, hepar īnu) apstrādātas asinis 
vai izdalītus limfoc ītus, kas ieg ūti no veseliem indiv īdiem, pievieno 
barotnei, kura satur mitog ēnu (piem ēram, fitohemaglutin īnu), un 
inkubē 37 o C temperat ūrā. 
1.4.1.4.  Metabolisma aktiv ācija 
Šūnas pakļauj testa vielas iedarb ībai gan piem ērotas metabolisma 
aktivācijas sistēmas klātbūtnē, gan bez t ās. Plašāk izmantojam ā akti­
vācijas sistēma ir ar kofaktoru papildin āta pēcmitohondrisk ā frakcija 
(S9), ko pagatavo no grauz ēju aknām, kas apstr ādātas ar enz īmsti­
mulējošām vielām, piemēram, Aroclor 1254  (6) (7) (8) (9) vai feno ­
barbitona un β-naftoflavona mais ījumu (10) (11) (12).  
Pēcmitahondr ālo frakciju parasti izmanto p ēdējā testa barotn ē 
koncentrācijā no 1 līdz 10 tilp. %. Metabolisma aktiv ācijas sistēmas 
stāvoklis var b ūt atkarīgs no ķimikāliju grupas, pie kuras pieder testa 
viela. Dažos gad ījumos pēcmitohondrisk ā frakcija var b ūt jālieto 
vairākās koncentr ācijās. 
Endogēnai aktivācijai var izmantot daž ādus paņēmienus, ar ī ar gēnu 
inženierijas metod ēm iegūtas šūnu līnijas, kas izdala īpašus aktiv ā­
cijas enzīmus. Izmantojamo š ūnu līniju izvēlei jābūt zinātniski pama ­
totai (piem ēram, ar citohroma P450 izoenz īma nepieciešam ību testa 
vielas metabolismam).  
1.4.1.5.  Testa viela/prepar āts 
Pirms šūnu apstrādes ar ciet ām testa viel ām tās vispirms izš ķīdina 
vai suspend ē piemērotos šķīdinātājos vai nes ējos un, ja vajadz īgs, 
atšķaida. Šķidras testa vielas var tieši pievienot testa sist ēmās un/vai 
pirms šūnu apstrādes atšķaidīt. Ja dati par testa vielu prepar ātu stabi­
litāti rāda, ka tos uzglab āt nevar, p ārbaudēm izmanto svaigi pagata ­
votus prepar ātus. 
1.4.2  Testa apst ākļi 
1.4.2.1.  Šķīdinātājs/nesējs 
Šķīdinātājs vai nes ējs nedrīkst būt reaģētspējīgs ar testa vielu, un tam 
jābūt saderīgam ar š ūnu dzīvotspēju un S9 aktivit āti. Izmantojot 
kādus citus, maz āk izpētītus šķīdinātājus vai nes ējus, jābūt datiem 
par to sader ību. Vienm ēr, kad tas iesp ējams, ieteicams vispirms 
izmantot ūdeni saturošus š ķīdinātājus vai nes ējus. Pārbaudot ūdens 
vidē nestabilas vielas, izmanto bez ūdens organiskos š ķīdinātājus. 
Ūdeni var atdal īt, pievienojot molekul āros sietus.  
1.4.2.2.  Pārbaudāmās koncentr ācijas  
Starp krit ērijiem, kas j āņem vērā, nosakot testa vielas liel āko koncen ­
trāciju, ir tās citotoksicit āte, šķīdība testa sist ēmā, kā arī ietekme uz 
pH izmai ņām un osmoze.  
Citotoksicit āti nosaka galvenaj ā eksperiment ā ar metabolisma aktiv ā­
ciju un bez t ās, izmantojot piem ērotus šūnu integrit ātes un augšanas 
rādītājus, piemēram, saplūšanas pak āpi, dzīvotspējīgo šūnu skaitu vai 
mitotisko indeksu. Var b ūt lietderīgi iepriekš ējā eksperiment ā noteikt 
vielas citotoksicit āti un šķīdību. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 311
 
Būtu jāizmanto vismaz tr īs analizējamas koncentr ācijas. Ja viela ir 
citotoksiska, koncentr āciju interv ālā jāietver maksim āli toksisk ās 
koncentrācijas, kā arī vielas maztoksisk ās vai netoksisk ās koncentr ā­
cijas; parasti koncentr ācijām vajadz ētu atšķirties ne vair āk kā 2 līdz 
√10 reizes. Š ūnu novākšanas laik ā pie lielākās koncentr ācijas vaja ­
dzētu būt novērojamam b ūtiskam sapl ūšanas pak āpes, dzīvotspējīgo 
šūnu skaita un mitotisk ā indeksa samazin ājumam (vair āk nekā par 
50 %). Mitotiskais indekss citotoksisko vai citostatisko iedarb ību 
raksturo tikai netieši un ir atkar īgs no laika, kas pag ājis pēc šūnu 
apstrādes ar testa vielu. Tom ēr mitotisk ā indeksa izmantošana ir 
pieņemama suspensiju kult ūrām, kurās citu toksicit āti raksturojošu 
rādītāju noteikšana var b ūt apgrūtināta vai pat neiesp ējama. Kā 
papildu inform āciju var izmantot datus par š ūnas cikla kin ētiku, 
piemēram, vidējo ģenerācijas ilgumu (AGT), lai gan tas ir kop ējais 
vidējais rādītājs, kas ne vienm ēr liecina par aizkav ētu apakšpopul ā­
ciju past āvēšanu, turkl āt pat pavisam neliela vid ējā ģenerācijas 
ilguma palielin āšanās var būt saistīta ar būtisku tā laika aizturi, p ēc 
kura optim āli novērojamas hromosomu izmai ņas. 
Vielām ar relat īvi nelielu citotoksicit āti maksim ālajai testa koncen ­
trācijai vajadz ētu būt 5 μl/ml, 5 mg/ml vai 0,01 M, no kur ām izvēlas 
mazāko. 
Relatīvi nešķīstošām vielām, kuras nav toksiskas koncentr ācijās, kas 
mazākas par pies ātināta šķīduma koncentr āciju, lielākajai pārbaudā­
majai devai vajadz ētu būt tādai koncentr ācijai, kas p ārsniedz šķīdības 
robežu gal īgās kultūras barotn ē apstrādes perioda beig ās. Dažkārt 
(piemēram, gad ījumos, kad viela ir toksiska tikai koncentr ācijās, 
kas pārsniedz pies ātināta šķīduma koncentr āciju) ieteicams testam 
izmantot vielas vair ākas koncentr ācijas, pie kur ām novērojama tās 
izgulsnēšanās. Var būt lietderīgi novērtēt vielas šķīdību tās apstrādes 
sākumā un beigās, jo testa sist ēmā šķīdība var main īties šūnu, S9 
seruma un citu faktoru ietekm ē. Neizšķīdušas vielas kl ātbūtni var 
noteikt vizu āli. Neizšķīdušas vielas kl ātbūtne nedrīkst traucēt skaitī­ 
šanu.  
1.4.2.3.  Negat īvas un pozit īvas kontroles  
Katrā eksperiment ā gan ar metabolisma aktiv āciju, gan bez t ās vien­
laicīgi iekļauj pozitīvu un negat īvu (šķīdinātāja vai nes ēja) kontroli. 
Izmantojot metabolisma aktiv āciju, pozit īvai kontrolei izv ēlas vielu, 
kuras mutag ēnai iedarb ībai ir vajadz īga aktivācija. 
Pozitīvai kontrolei izmanto zin āmu elastog ēnu koncentr ācijās, kuras 
dod reproduc ējamu un nosak āmu palielin ājumu virs fona l īmeņa, kas 
skaidri par āda testa sist ēmas jutību. 
Pozitīvās kontroles vielu koncentr ācijas izvēlas tā, lai to iedarb ība 
būtu skaidri redzama, tom ēr kodēto priekšmetstikli ņu identitāti to 
nolasītājs nevarētu konstat ēt uzreiz. Pie pozit īvās kontroles viel ām 
pieder:  
Metabolisma aktiv ācijas apst ākļi Viela  CAS  Nr. Einecs  Nr. 
Bez eksog ēnas metabolisma 
aktivācijas metilmetānsulfonāts 66-27-3 200-625-0 
etilmetānsulfonāts 62-50-0 200-536-7  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 312
 
Metabolisma aktiv ācijas apst ākļi Viela  CAS  Nr. Einecs  Nr. 
nitrozoetilur īnviela 759-73-9 212-072-2 
mitomicīns C 50-07-7 200-008-6 
4-nitrohinol īn-N-oksīds 56-57-5 200-281-1 
Ar eksog ēnu metabolisma akti ­
vāciju benozpirēns 50-32-8 200-028-5 
ciklofosfam īds 
ciklofosfam īda monohidr āts 50-18-0 
6055-19-2 200-015-4  
Pozitīvai kontrolei var izmantot ar ī citas piem ērotas vielas. Ja iesp ē­
jams, pozit īvai kontrolei izmanto savienojumus, kas pieder pie atbil ­
stošām vielu grup ām. 
Negatīvu kontroli, kur apstr ādes barotn ē ietilpst tikai š ķīdinātājs vai 
nesējs, iekļauj visās šūnu novākšanas reiz ēs, un ar to r īkojas tieši 
tāpat, kā ar apstrādes kultūrām. Turklāt jāizmanto ar ī tukšie m ēģinā­
jumi, izņemot gad ījumus, kad ir iepriekš ieg ūti vēsturiski kontroldati, 
kas skaidri par āda, ka izv ēlētajam šķīdinātājam nav kait īgas muta ­
gēnas iedarb ības. 
1.4.3.  Proced ūra 
1.4.3.1.  Iedarb ība ar testa vielu  
Šūnas, kas vairojas, apstr ādā ar testa vielu gan piem ērotas metabo ­
lisma aktiv ācijas sistēmas klātbūtnē, gan bez t ās. Limfoc ītus apstrādā 
aptuveni 48 stundas p ēc mitozes stimul ācijas.  
1.4.3.2. Dublik ātu kultūras parasti izmanto vis ām koncentr ācijām, un tās 
noteikti j āizmanto negat īvas/šķīdinātāja kontroles kult ūrām. Ja 
iepriekš ieg ūtie vēsturiskie dati liecina, ka dublik ātu kultūru atšķi­
rības ir minim ālas (13) (14), pie katras koncentr ācijas var izmantot 
tikai vienu kult ūru. 
Gāzveida vai gaistošu vielu p ārbaudēm jāizmanto atbilstošas metodes, 
piemēram, kultiv ēšana herm ētiski noslēgtos traukos (15) (16).  
1.4.3.3.  Kult ūru novākšanas laiks  
Pirmajā eksperiment ā šūnas 3–6 stundas pak ļauj testa vielas iedar ­
bībai gan ar metabolisma aktiv āciju, gan bez t ās un ņem paraugu p ēc 
laika perioda, kas atbilst aptuveni 1,5 norm āliem šūnas cikliem p ēc 
apstrādes sākuma (12). Ja š ādi iegūst negatīvus rezult ātus gan ar 
metabolisma aktiv āciju, gan bez t ās, izdara papildu eksperimentu 
bez aktiv ācijas, ar testa vielu nep ārtraukti apstr ādājot kultūru līdz 
parauga ņemšanai, ko veic p ēc laika perioda, kas atbilst aptuveni 
1,5 norm āliem šūnas cikliem. Dažas ķīmiskas vielas var lab āk 
noteikt, ja to apstr ādes/paraugu ņemšanas laiks ir ilg āks par 1,5 
šūnas cikliem. Negat īvi rezultāti, kas ieg ūti ar metabolisma aktiv ā­
ciju, katrā konkrētā gadījumā ir jāapstiprina. Gad ījumos, kad nega ­
tīvu rezultātu apstiprin āšanu uzskata par nevajadz īgu, tas ir j āpamato.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 313
 
1.4.3.4.  Hromosomu sagatavošana  
Šūnu kultūras 1–3 stundas pirms nov ākšanas apstr ādā ar Colcemid ® 
vai kolhic īnu. Hromosomu prepar ēšanai paredz ētās šūnu kultūras 
novāc un apstr ādā katru atseviš ķi. Hromosomu prepar ēšana ietver 
šūnu hipotonisku apstr ādi, fiksāciju un iekr āsošanu.  
1.4.3.5.  Anal īze 
Visus priekšmetstikli ņus, arī pozitīvas un negat īvas kontroles priek ­ 
šmetstikli ņus, pirms mikroskopisk ās analīzes kodē. Tā kā fiksācijā 
bieži tiek boj ātas metaf āzes šūnas, zaud ējot hromosomas, uzskait ā­
majās šūnās jābūt centrom ēru skaitam, kas vien āds ar mod ālo skaitli 
≠ 2 visiem š ūnu tipiem. Uz katru koncentr āciju un kontroli j āuzskaita 
vismaz 200 labi sadal ījušās metafāzes, ko sadala l īdzīgās daļās starp 
dublikātiem gadījumos, kad tos izmanto. Šo skaitli var samazin āt 
gadījumos, kad nov ēro lielu skaitu izmai ņu. 
Tā kā testa m ērķis ir noteikt hromosomu strukt ūras izmai ņas, ir 
jāatzīmē poliploīdija un endoreduplik ācija gadījumos, kad š īs parā­
dības tiek nov ērotas.  
2. DATI  
2.1. REZULT ĀTU APSTR ĀDE 
Eksperimenta vien ība ir šūna, tāpēc jānovērtē to šūnu daļa, kurās 
radušās hromosomu strukt ūras izmai ņas. Uzskaita daž āda veida 
hromosomu strukt ūras izmai ņas, norādot to skaitu un biežumu gan 
eksperiment ālajām, gan kontrolei izmantojamaj ām kultūrām. Pārrā­
vumus uzskaita un nor āda atseviš ķi, bet kop ējā izmaiņu biežum ā 
tos parasti neiek ļauj. 
Norāda arī vienlaicīgi veiktos pas ākumus citotoksiskuma nov ēršanai 
visām apstrādātajām un negat īvas kontroles kult ūrām, ko izmanto 
galvenajam izmai ņu noteikšanas eksperimentam.  
Norāda datus par atseviš ķām kultūrām. Bez tam visus datus apkopo 
tabulas veid ā. 
Attiecībā uz pozit īvas reakcijas verific ēšanu nav noteiktu pras ību. 
Apšaubāmus rezult ātus pārbauda, veicot atk ārtotu pārbaudi, turkl āt 
papildu testiem v ēlams main īt eksperimenta apst ākļus. Negat īvu 
rezultātu apstiprin āšana aprakst īta 1.4.3.3. punkt ā. Eksperimenta 
apstākļu parametru izmai ņas novērtē un nosaka kontroles eksperi ­
mentos. Eksperimenta parametri, kurus var main īt, ir pārbaudāmo 
koncentrāciju atšķirības un metabolisma aktiv ācijas apst ākļi. 
2.2. REZULT ĀTU NOV ĒRTĒŠANA UN INTERPRET ĀCIJA  
Pozitīvu rezult ātu nosaka p ēc vairākiem krit ērijiem, pie kuriem 
pieder tādi rādītāji kā ar koncentr ācijas izmai ņām saistītā to šūnu 
skaita vai reproduc ējamā skaita palielin āšanās, kurās ir hromosomu 
izmaiņas. Vispirms rezult ātus izvērtē bioloģiski. Kā palīglīdzekli 
pārbaužu rezult ātu izvērtēšanai var izmantot statistikas metodes (3) 
(13). Statistiskais noz īmīgums nedr īkst būt vienīgais faktors, p ēc kā 
nosaka pozit īvu atbildes reakciju.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 314
 
Poliploīdo šūnu skaita palielin āšanās var norādīt uz to, ka testa viela, 
iespējams, kav ē mitotiskos procesus un rada hromosomu skaita 
izmaiņas. Tādu šūnu skaita palielin āšanās, kurās ir endoreduplic ētas 
hromosomas, var nor ādīt uz to, ka testa viela, iesp ējams, kav ē šūnu 
cikla attīstību (17) (18).  
Uzskata, ka testa viela šaj ā sistēmā nav mutag ēna, ja tās pārbaudes 
rezultāti neatbilst iepriekšmin ētajiem krit ērijiem.  
Lai gan liel ākajā daļā eksperimentu ieg ūst skaidri pozit īvus vai nega ­
tīvus rezult ātus, tomēr dažkārt pēc iegūtajiem datiem nevar noteikti 
spriest par testa vielas aktivit āti. Turklāt rezultāti var būt nedroši vai 
apšaubāmi arī neatkarīgi no eksperimenta atk ārtojumu skaita.  
Zīdītāju hromosomu izmai ņu testā in vitro  iegūti pozitīvi rezultāti 
liecina, ka testa viela rada z īdītāju somatisko š ūnu hromosomu struk ­
tūras izmai ņas. Negat īvi rezultāti norāda, ka testa apst ākļos testa 
viela nerada z īdītāju somatisko š ūnu hromosomu strukt ūras izmaiņas. 
3. ZI ŅOJUMU SAST ĀDĪŠANA  
T E S T A Z I Ņ O J U M S  
Testa ziņojumā jābūt šādai inform ācijai.  
Šķīdinātājs/nesējs: 
— nesēja izvēles pamatojums,  
— testa vielas stabilit āte šķīdinātājā/nesējā, ja tā ir zināma. 
Šūnas: 
— šūnu veids un izcelsme,  
— izmantoto š ūnu kariotipa īpatnības un piem ērotība, 
— mikoplazmas tr ūkums gad ījumos, kad tas vajadz īgs, 
— dati par š ūnas cikla ilgumu,  
— asinsdonoru dzimums; nesadal ītas asinis vai atdal īti limfoc īti; 
izmantotais mitog ēns, 
— pārneses reižu skaits, ja vajadz īgs, 
— šūnu kultūru uzturēšanas metode, ja vajadz īgs, 
— hromosomu mod ālais skaits.  
Testa apst ākļi: 
— metaf āzes aptur ēšanai izmantojam ās vielas identifik ācija, tās 
koncentrācija un šūnu apstrādes ilgums,  
— vielas koncentr āciju un šūnu kultūru skaita izv ēles pamatojums, 
piemēram, dati par citotoksicit āti un šķīdības robež ām, ja tie ir 
pieejami,  
— barotnes sast āvs, CO  2 koncentrācija gadījumos, kad to izmanto,  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 315
 
— testa vielas koncentr ācija, 
— pievienot ā nesēja un testa vielas tilpums,  
— inkub ēšanas temperat ūra, 
— inkub ēšanas ilgums,  
— apstrādes ilgums,  
— šūnu blīvums to izs ējas laikā, gadījumos, kad tas j ānorāda, 
— metabolisma aktiv ācijas sistēmas veids un sast āvs, norādot pieņe­
mamības kritērijus,  
— pozitīvas un negat īvas kontroles,  
— priekšmetstikli ņu sagatavošanas metodes,  
— izmaiņu uzskaites krit ēriji, 
— analiz ēto metafāžu skaits,  
— toksicit ātes novērtēšanas metodes,  
— kritēriji, pēc kuriem nov ērtē, vai testa rezult āts ir pozit īvs, nega­
tīvs vai neskaidrs.  
Rezultāti: 
— toksicit ātes pazīmes, piem ēram, saplūšanas pak āpe, dati par š ūnas 
ciklu, šūnu skaitu, mitotisko indeksu,  
— izgulsn ēšanās pazīmes, 
— dati par apstr ādes barotnes pH un osmozi, ja tie noteikti,  
— izmaiņu veids, ieskaitot p ārrāvumus,  
— to šūnu skaits, kur ās ir hromosomu izmai ņas un izmai ņu veids, 
ko atseviš ķi norāda kultūrām, ko apstr ādā ar testa vielu, un 
kontrolei izmantotaj ām kultūrām, 
— ploīdijas izmai ņas, ja tās tiek nov ērotas,  
— ja iesp ējams, devas un reakcijas attiec ības, 
— statistisk ās analīzes rezult āti, ja tā veikta,  
— līdztekus ieg ūtie negat īvas (šķīdinātāja/nesēja) un pozit īvas 
kontroles rezult āti, 
— līdzšinējie negatīvas (šķīdinātāja/nesēja) un pozit īvas kontroles 
rezultāti, norādot robežas, vid ējo lielumu un standartnovirzes.  
Rezultātu izvērtējums.  
Secinājumi.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) Evans, H.J. (1976). Cytological Methods for Detecting 
Chemical Mutagens. In: Chemical mutagens, Principles and 
Methods for their Detection, Vol. 4, Hollaender, A. (ed) Plenum Press, New York and London, p. 1–29.
 
(2) Ishidate, M.Jr. and Sofuni, T. (1985). The  In Vitro  Chromo­
somal Aberration Test Using Chinese Hamster Lung (CHL) Fibroblast Cells in Culture. In: Progress in Mutation Research, 
Vol. 5, Ashby, J. et al., (Eds) Elsevier Science Publishers, 
Amsterdam-New York-Oxford, p. 427–432.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 316
 
(3) Galloway, S.M., Armstrong, M.J., Reuben, C., Colman, S., 
Brown, B., Cannon, C., Bloom, A.D., Nakamura, F., Ahmed, 
M., Duk, S., Rimpo, J., Margolin, G.H., Resnick, MA, Anderson, G. and Zeiger, E. (1978). Chromosome aberration and sister chromatic exchanges in Chinese hamster ovary cells: 
Evaluation of 108 chemicals. Environs. Molec. Mutagen 10 
(suppl. 10), p. 1–175.
 
(4) Scott, D., Galloway, S.M., Marshall, R.R., Ishidate, M.Jr., 
Brusick, D., Ashby, J. and Myhr, B.C. (1991). Genotoxicity under Extreme Culture Conditions. A report from ICPEMC Task Group 9. Mutation Res., 257, p. 147–204.
 
(5) Morita, T., Nagaki, T., Fukuda, I. and Okumura, K., (1992). 
Clastogenicity of low pH to Various Cultured Mammalian 
Cells. Mutation Res., 268, p. 297–305.  
(6) Ames, B.N., McCann, J. and Yamasaki, E. (1975). Methods 
for Detecting Carcinogens and Mutagens with the Salmonella/ ­
Mammalian Microsome Mutagenicity Test. Mutation Res., 31, p. 347–364.
 
(7) Maron, D.M. and Ames, B.N. (1983). Revised Methods for the 
Salmonella Mutagenicity Test. Mutation Res., 113, p. 173–215.
 
(8) Natarajan, A.T., Tates, A.D., van Buul, P.P.W., Meijers, M. 
and de Vogel, N. (1976). Cytogenetic Effects of Mutagen/ ­
Carcinogens after Activation in a Microsomal System in 
Vitro, I. Induction of Chromosome Aberrations and Sister Chromatid Exchange by Diethylnitrosamine (DEN) and Dimet ­
hylnitrosamine (DMN) in CHO Cells in the Presence of Rat- 
Liver Microsomes. Mutation Res., 37, p. 83–90.
 
(9) Matsuoka, A., Hayashi, M. and Ishidate, M. Jr. (1979). Chro ­
mosomal Aberration Tests on 29 Chemicals Combined with S9 
Mix In Vitro . Mutation Res., 66, p. 277–290.  
(10) Elliot, B.M., Combes, R.D., Elcombe, C.R., Gatehouse, D.G., 
Gibson, G.G., Mackay, J.M. and Wolf, R.C. (1992). Report of UK Environmental Mutagen Society Working Party. Alterna ­
tives to Aroclor 1254-induced S9 in  In Vitro  Genotoxicity 
Assays. Mutagenesis, 7, p. 175–177.
 
(11) Matsushima, T., Sawamura, M., Hara, K. and Sugimura, T. 
(1976). A Safe Substitute for Polychlorinated Biphenyls as 
an Inducer of Metabolic Activation Systems. In: de Serres, F.J., Fouts, J.R., Bend, J.R. and Philpot, R.M. (eds)  In Vitro  
Metabolic Activation in Mutagenesis Testing, Elsevier, North- 
Holland, p. 85–88.
 
(12) Galloway, S.M., Aardema, M.J., Ishidate, M.Jr., Ivett, J.L., 
Kirkland, D.J., Morita, T., Mosesso, P., Sofuni, T. (1994). 
Report from Working Group on in  In Vitro  Tests for Chromo ­
somal Aberrations. Mutation Res., 312, p. 241–261.  
(13) Richardson, C., Williams, D.A., Allen, J.A., Amphlett, G., 
Chanter, D.O. and Phillips, B. (1989). Analysis of Data from  
In Vitro  Cytogenetic Assays. In: Statistical Evaluation of Muta ­
genicity Test Data. Kirkland, D.J., (ed) Cambridge University 
Press, Cambridge, p. 141–154.  
(14) Soper, K.A. and Galloway, S.M. (1994). Replicate Flasks are 
not Necessary for  In Vitro  Chromosome Aberration Assays in 
CHO Cells. Mutation Res., 312, p. 139–149.  
(15) Krahn, D.F., Barsky, F.C. and McCooey, K.T. (1982). CHO/ ­
HGPRT Mutation Assay: Evaluation of Gases and Volatile Liquids. In: Tice, R.R., Costa, D.L., Schaich, K.M. (eds). 
Genotoxic Effects of Airborne Agents. New York, Plenum, 
p. 91–103.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 317
 
(16) Zamora, P.O., Benson, J.M., Li, A.P. and Brooks, A.L. (1983). 
Evaluation of an Exposure System Using Cells Grown on 
Collagen Gels for Detecting Highly Volatile Mutagens in the CHO/HGPRT Mutation Assay. Environmental Mutagenesis, 5, p. 795–801.
 
(17) Locke-Huhle, C. (1983). Endoreduplication in Chinese hamster 
cells during alpha-radiation induced G2 arrest. Mutation Res., 
119, p. 403–413.  
(18) Huang, Y., Change, C. and Trosko, J.E. (1983). Aphidicolin – 
induced endoreduplication in Chinese hamster cells. Cancer Res., 43, p. 1362–1364.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 318
 
B.11.  MUTAGENIT ĀTE – Z ĪDĪTĀJU KAULU SMADZE ŅU 
HROMOSOMU IZMAI ŅU TESTS  IN VIVO  
1. METODE  
Šī metode ir ESAO TG 475 metodes “Z īdītāju kaulu smadze ņu 
hromosomu izmai ņu tests” (1997) kopija.  
1.1. IEVADS  
Zīdītāju hromosomu izmai ņu testu  in vivo  izmanto t ādu hromosomu 
struktūras izmai ņu noteikšanai, ko testa viela izraisa dz īvnieku, 
parasti grauz ēju, kaulu smadze ņu šūnās (1) (2) (3) (4). Strukt ūras 
izmaiņas var būt divu veidu – hromosomu izmai ņas vai hromat īdu 
izmaiņas. Poliplo īdijas palielin āšanās var liecin āt, ka ķīmiskā viela, 
iespējams, rada hromosomu skaita izmai ņas. Lielākā daļa ķīmisko 
mutagēnu izraisa hromat īdu izmaiņas, tomēr notiek ar ī hromosomu 
izmaiņas. Hromosomu mut ācijas un ar t ām saistītās pārmaiņas ir 
daudzu cilv ēka ģenētisko slim ību cēlonis, turkl āt ir pierādīts, ka 
hromosomu mut ācijas un ar t ām saistītie procesi rada onkog ēnu un 
tumorsupresoro g ēnu izmaiņas, izraisot v ēzi cilvēkiem un izm ēģinā­
jumu dzīvniekiem.  
Šim testam parasti izmanto grauz ējus. Šajā testā mērķaudi ir kaulu 
smadzenes, jo t ās ir ļoti labi apasi ņotas, turkl āt šo audu š ūnu cikls ir 
īss un tās ir viegli izol ējamas un apstr ādājamas. Šai metodei neiz ­
manto citu sugu dz īvniekus vai cita veida audus.  
Šis hromosomu izmai ņu tests ir īpaši piem ērots ar vielu mutag ē­
najām īpašībām saistītā kaitīguma noteikšanai, jo iesp ējams nov ērtēt 
in vivo  metabolisma faktorus, farmakokin ētiku un DNS repar ācijas 
procesus, kas gan daž ādām sugām attiecīgajos audos var b ūt atšķi­
rīgi. Testu  in vivo  var izmantot ar ī in vitro  konstatētās mutagēnās 
iedarbības sīkākai izpētei. 
Gadījumos, kad noskaidrots, ka testa viela vai t ās reaģētspējīgs meta­
bolisma produkts m ērķaudos nenon āk, šo testu neizmanto.  
Skatīt arī vispārīgā ievada B da ļu. 
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Hromatīdu tipa izmai ņas: hromosomas strukt ūras bojājumi, kas 
izpaužas k ā atsevišķu hromatīdu pārrāvumi, vai hromat īdu pārrāvumi 
un to rekombin ācija. 
Hromosomas tipa izmai ņas: hromosomas strukt ūras bojājumi, kas 
izpaužas k ā abu hromat īdu pārrāvums vai p ārrāvums un rekombin ā­
cija vienā un tajā pašā vietā. 
Endoreduplik ācija: process, kur ā pēc DNS replik ācijas S perioda 
nenotiek š ūnas kodola mitoze, bet s ākas otrs S periods. Rezult ātā 
izveidojas hromosomas ar 4, 8, 16,… hromat īdiem.  
Pārrāvums : ahromatisks boj ājums ar nelielu hromat īda(-u) nob īdi, 
kas ir maz āks par viena hromat īda platumu.  
Hromosomu skaita izmai ņas: testam izmantojamaj ām šūnām 
raksturīgā parastā hromosomu skaita izmai ņas. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 319
 
Poliploīdija: haploīda hromosomu skaita ( n) daudzkārtnis, izņemot 
hromosomu diplo īdu skaitu (t. i., 3 n, 4n utt).  
Struktūras izmai ņas: hromosomu strukt ūras izmaiņas, kas redzamas 
mikroskop ā šūnu dalīšanās metafāzē, ko nov ēro kā trūkstošus 
posmus, fragmentus, iekš ējas vai savstarp ējas rekombin ācijas.  
1.3. TESTA METODES PRINCIPS  
Dzīvniekus pak ļauj testa vielas iedarb ībai, izmantojot piem ērotu tās 
uzņemšanas veidu, un tad nogalina noteikt ā laikā pēc apstrādes. 
Pirms nogalin āšanas dz īvniekiem ievada metaf āzi apturošu vielu 
(piemēram, kolhic īnu vai  Colcemid ®). Tad no kaulu smadze ņu 
šūnām pagatavo hromosomu prepar ātus, ko iekr āso, un metaf āzes 
šūnām nosaka hromosomu izmai ņas. 
1.4. TESTA METODES APRAKSTS  
1.4.1.  Sagatavošana  
1.4.1.1.  Dzīvnieku sugu izv ēle 
Parasti izmanto žurkas, peles un Ķīnas kāmjus, tom ēr var izmantot 
jebkuras piem ērotas sugas z īdītājus. Parasti izmanto jaunus, vese ­
līgus, pieaugušus laboratorijas dz īvniekus. Izm ēģinājuma sākumā 
dzīvnieku masas atš ķirībām jābūt minimālām un tās nedrīkstētu pār­
sniegt ± 20 % no vid ējās masas, kas noteikta katram dzimumam 
atsevišķi. 
1.4.1.2.  Turēšanas un barošanas nosac ījumi 
Piemēro vispārējos nosac ījumus, kas min ēti vispārīgā ievada B da ļā, 
bet mitrumam vajadz ētu būt 50–60 %.  
1.4.1.3  Dzīvnieku sagatavošana  
Veselīgus, jaunus, pieaugušus dz īvniekus p ēc gadījuma izvēles prin­
cipa sadala kontroles un apstr ādes grupās. Būrus izvieto t ā, lai iespē­
jami samazin ātu būru novietojuma varb ūtējo ietekmi. Katram dz īv­
niekam atseviš ķi piešķir identifik āciju. Dzīvniekus laboratorijas 
apstākļiem aklimatiz ē vismaz piecas dienas.  
1.4.1.4.  Devu sagatavošana  
Pirms došanas dz īvniekiem cietas testa vielas vispirms izš ķīdina vai 
suspendē piemērotos šķīdinātājos vai nes ējos un, ja vajadz īgs, 
atšķaida. Šķidras testa vielas var doz ēt tieši vai pirms doz ēšanas 
atšķaidīt. Ja dati par testa vielu prepar ātu stabilit āti liecina, ka tos 
uzglabāt nevar, p ārbaudēm izmanto svaigi pagatavotus prepar ātus. 
1.4.2.  Testa apst ākļi 
1.4.2.1.  Šķīdinātājs/nesējs 
Lietotajās devās šķīdinātājam vai nes ējam nedr īkst būt toksiskas 
iedarbības, un tas nedr īkst būt reaģētspējīgs ar testa vielu. Izmantojot 
citus, maz āk izpētītus šķīdinātājus vai nes ējus, jābūt datiem par to 
saderību. Vienm ēr, kad tas iesp ējams, ieteicams vispirms izmantot 
ūdeni saturošus š ķīdinātājus vai nes ējus. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 320
 
1.4.2.2.  Kontroles  
Visos testos katram dz īvnieku dzimumam l īdztekus iek ļauj pozitīvu 
un negatīvu (šķīdinātāja/nesēja) kontroli. Iz ņemot apstr ādi ar testa 
vielu, ar kontroles grupu dz īvniekiem r īkojas tieši t āpat kā ar apstrā­
dāto grupu dz īvniekiem.  
Pozitīvā kontrolē iegūst hromosomu strukt ūras izmai ņas in vivo  pie 
ekspozīcijas robežv ērtībām, kas dod nosak āmu palielin ājumu virs 
fona līmeņa. Pozitīvās kontroles vielu koncentr ācijas izvēlas tā, lai 
to iedarb ība būtu skaidri redzama, tom ēr kodēto priekšmetstikli ņu 
identitāti to nolas ītājs nevarētu konstat ēt uzreiz. Pie ļaujams, ka pozi ­
tīvai kontrolei tiek izmantots cits iedarb ības veids nek ā testa vielai 
un paraugu ņem tikai vienreiz. Ja iesp ējams, kā pozitīvās kontroles 
vielas izmanto savienojumus, kas pieder pie atbilstoš ām vielu 
grupām. Pie pozit īvās kontroles viel ām pieder:  
Viela  CAS  Nr. Einecs  Nr. 
etilmetānsulfonāts 62-50-0 200-536-7 
nitrozoetilur īnviela 759-73-9 212-072-2 
mitomicīns C 50-07-7 200-008-6 
ciklofosfam īds 
ciklofosfam īda monohidr āts 50-18-0 
6055-19-2 200-015-4 
trietilēnmelamīns 51-18-3 200-083-5  
Ja nav pie ņemamu v ēsturisku kontroles datu par dz īvnieku savstar ­
pējām atšķirībām un tādu šūnu parādīšanās biežumu, kur ās ir hromo ­
somu strukt ūras izmai ņas, katrā paraugu ņemšanas laik ā iekļauj 
negatīvas kontroles dz īvniekus, ko apstr ādā tikai ar š ķīdinātāju vai 
nesēju, bet ar ko cit ādi rīkojas tāpat kā ar apstrādes grupu dz īvnie­
kiem. Ja negat īvai kontrolei paraugus ņem tikai vienreiz, piem ērotā­
kais laiks ir pirm ā paraugu ņemšanas reize. Turkl āt jāizmanto ar ī 
tukšie mēģinājumi, izņemot gad ījumus, kad ir iepriekš ieg ūti vēstu­
riski vai public ēti kontroldati, kas skaidri par āda, ka izv ēlētajam 
šķīdinātājam nav kait īgas vai mutag ēnas iedarb ības. 
1.5. PROCED ŪRA 
1.5.1.  Dz īvnieku skaits un dzimums  
Katrā apstrādes un kontroles grup ā iekļauj vismaz piecus abu 
dzimumu dz īvniekus. Ja izm ēģinājuma veikšanas laik ā ir pieejami 
citos testos ieg ūti dati par t ās pašas sugas dz īvniekiem, kam izman ­
tots tas pats iedarb ības veids, un šie dati liecina, ka toksisk ā iedar­
bība uz abu dzimumu īpatņiem būtiski neatš ķiras, testam var 
izmantot tikai viena dzimuma dz īvniekus. Gad ījumos, kad ķīmiskās 
vielas iedarb ība uz cilv ēka organismu katram dzimumam var b ūt 
atšķirīga, piem ēram, dažiem farmaceitiskajiem prepar ātiem, testu 
veic ar attiec īgā dzimuma dz īvniekiem.  
1.5.2.  Apstr ādes shēma 
Ieteicams izm ēģināt vienreiz ēju apstrādi ar vielu. Testa vielas devu 
var dot ar ī dalīti, t. i., divreiz vien ā un tajā pašā dienā ik pēc dažām 
stundām, kas var b ūt vajadzīgs gadījumos, kad j ādod liels vielas 
tilpums. Citiem devu rež īmiem jābūt zinātniski pamatotiem.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 321
 
Pēc apstrādes paraugus ņem vienā dienā divos atseviš ķos laikos. 
Grauzējiem pirmais paraugu ņemšanas termi ņš ir pēc 1,5 norm āliem 
šūnas cikliem (kas parasti ir 12 l īdz 18 stundas p ēc apstrādes). Tā kā 
testa vielas uz ņemšanai un metabolismam, k ā arī tās iedarbībai uz 
šūnas cikla kin ētiku vajadz īgs laiks, kas var ietekm ēt optimālo laiku 
hromosomu izmai ņu noteikšanai, ieteicams paraugus otrreiz ņemt 24 
stundas p ēc tam, kad paraugi ņemti pirmoreiz. Ja devu rež īms pār­
sniedz vienas dienas ilgumu, paraugus ņem vienreiz p ēc 1,5 šūnas 
cikliem p ēc tam, kad veikta p ēdējā apstrāde. 
Pirms nogalin āšanas dz īvniekiem intraperitoni āli injicē atbilstošu 
devu metaf āzi apturošas vielas (piem ēram, kolhic īnu vai  
Colcemid ®). Pēc tam ar atbilstošiem interv āliem ņem dzīvnieku 
paraugus. Pel ēm šis interv āls ir aptuveni 3–5 stundas; Ķīnas kāmjiem 
šis interv āls ir aptuveni 4–5 stundas. Sav āc kaulu smadze ņu šūnas, 
un tām nosaka hromosomu izmai ņas. 
1.5.3.  Devu lielums  
Ja atbilstošu datu tr ūkuma dēļ vispirms veic orient ējošu izmēģinā­
jumu, tas j āizdara taj ā pašā laboratorij ā, kurā veiks galveno izm ēģi­
nājumu, izmantojot t ās pašas sugas un dzimuma dz īvniekus un iev ē­
rojot to pašu apstr ādes režīmu (5). Ja viela ir toksiska, pirmaj ā 
paraugu ņemšanas reiz ē izmanto tr īs devas. Šo devu interv ālā ietver 
maksimāli toksiskās devas, k ā arī vielas maztoksisk ās vai netoksisk ās 
devas. Vēlākajā paraugu ņemšanas laik ā jāizmanto tikai liel ākā deva. 
Kā lielāko nosaka devu ar t ādām pašām toksisk ās iedarbības 
pazīmēm kā lielākajai devai, kam var ētu būt letāla iedarbība pēc 
tāda paša devu rež īma. Vielām ar specifisku biolo ģisko aktivit āti 
maztoksisk ās un netoksisk ās devās (piemēram, hormoniem un mito ­
gēniem) var b ūt citi devu noteikšanas krit ēriji, ko katr ā konkrētā 
gadījumā izvērtē atsevišķi. Kā lielāko var noteikt ar ī devu, kas 
liecina par toksisku iedarb ību uz kaulu smadzen ēm (piem ēram, 
lielāku par tādu devu, kas izraisa mitotisk ā indeksa samazin āšanos 
par 50 %).  
1.5.4.  Iedarb ības robežu tests  
Ja testā ar vienu vielas devu, kas ir vismaz 2 000 mg/kg ķermeņa 
svara, vien ā paņēmienā vai divos pa ņēmienos vien ā dienā toksisku 
iedarbību nekonstat ē un pēc datiem par strukt ūras ziņā līdzīgām 
vielām var pamatoti uzskat īt, ka viela nav genotoksiska, piln īgus 
izmēģinājumus ar trim vielas dev ām var uzskat īt par nevajadz īgiem. 
Ilgstošākos izmēģinājumos – l īdz 14 dien ām – maksim ālā dienas 
deva ir 2 000 mg/kg ķermeņa svara un 1 000 mg/kg ķermeņa 
svara izm ēģinājumos, kas p ārsniedz 14 dienas. Paredzam ā iedarbība 
uz cilvēku var nor ādīt uz to, ka devu iedarb ības robežu p ārbaudē 
jālieto lielāka deva.  
1.5.5.  Devu došana  
Testa vielu parasti dod, m ākslīgi barojot pa ku ņģa caurulīti, piemē­
rotu inkub ācijas kanulu vai intraperiton ālas injekcijas veid ā. Var 
izmantot ar ī citus iedarb ības veidus, ja š ādai rīcībai ir pietiekams 
pamatojums. Maksim ālais šķidruma tilpums, ko vien ā paņēmienā 
var dot vai injic ēt, ir atkar īgs no izm ēģinājumu dzīvnieka lieluma. 
Tilpums nedr īkst pārsniegt 2 ml uz 100 g ķermeņa masas. Liel āka 
tilpuma lietošana par nor ādīto ir jāpamato. Iz ņemot kairinošas un 
kodīgas vielas, kuru iedarb ība lielākās koncentr ācijās parasti ir izteik ­
tāka, testos lietot ā tilpuma main ības ietekmi samazina, kori ģējot 
tilpumu t ā, lai pie vis ām devām tas būtu vienāds. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 322
 
1.5.6.  Hromosomu sagatavošana  
Pēc nogalin āšanas nekav ējoties izņem kaulu smadzenes, t ās apstrādā 
hipotonisk ā šķīdumā un fiksē. Tad šūnas uznes uz priekšmetstikli ­ 
ņiem un iekr āso. 
1.5.7.  Anal īze 
Lai noteiktu citotoksicit āti, jānosaka mitotiskais indekss vismaz 
1 000 šūnām no katra apstr ādātā dzīvnieka (ieskaitot pozit īvas 
kontroles), k ā arī no katra tukš ās negatīvas kontroles dz īvnieka.  
No katra dz īvnieka analiz ē vismaz 100 š ūnu. Šo daudzumu var 
samazināt gadījumos, kad nov ēro lielu skaitu hromosomu izmai ņu. 
Visus priekšmetstikli ņus, arī pozitīvas un negat īvas kontroles priek ­ 
šmetstikli ņus, pirms mikroskopisk ās analīzes kodē. Tā kā priekšmet ­
stikliņu sagatavošanas proced ūrā bieži tiek boj ātas metaf āzes šūnas, 
kuras zaud ē hromosomas, uzskait āmajās šūnās jābūt centrom ēru 
skaitam, kas vien āds ar 2n ± 2.  
2. DATI  
2.1. REZULT ĀTU APSTR ĀDE 
Datus par katru dz īvnieku apkopo tabulas veid ā. Eksperimenta 
vienība ir viens dz īvnieks. Katram dz īvniekam nov ērtē uzskaitīto 
šūnu daudzumu, hromosomu izmai ņu skaitu uz vienu š ūnu un 
šūnu daļu ar hromosomu strukt ūras izmai ņām. Uzskaita daž āda 
veida hromosomu strukt ūras izmaiņas, norādot to skaitu un biežumu 
gan apstr ādātajām, gan kontrolei izmantotaj ām dzīvnieku grup ām. 
Pārrāvumus uzskaita un nor āda atseviš ķi, bet kop ējā izmaiņu 
biežumā tos parasti neiek ļauj. Ja nekas neliecina par vielas iedarb ības 
atšķirībām atkarībā no dzīvnieku dzimuma, statistisk ās analīzes veik­ 
šanai par abu dzimumu dz īvniekiem ieg ūtos datus var apvienot.  
2.2. REZULT ĀTU NOV ĒRTĒŠANA UN INTERPRET ĀCIJA  
Pozitīvu rezult ātu nosaka p ēc vairākiem krit ērijiem, piem ēram, ar 
devu saist īta to šūnu daļas palielin āšanās, kurās ir hromosomu struk ­
tūras izmai ņas, vai izmain ītu šūnu skaita palielin āšanās, pārbaudot 
vienu devu ar vienu paraugu ņemšanas laiku. Vispirms rezult ātus 
izvērtē bioloģiski. Kā palīglīdzekli testa rezult ātu izvērtēšanai var 
izmantot statistikas metodes (6). Statistiskais noz īmīgums nedr īkst 
būt vienīgais faktors, p ēc kā nosaka pozit īvu atbildes reakciju. 
Apšaubāmus rezult ātus pārbauda, veicot testu atk ārtoti, turkl āt atkār­
totiem testiem v ēlams main īt eksperimenta apst ākļus. 
Poliploīdijas palielin āšanās var liecin āt, ka testa viela, iesp ējams, 
rada hromosomu skaita izmai ņas. Tādu šūnu skaita palielin āšanās, 
kurās ir endoreduplic ētas hromosomas, var nor ādīt uz to, ka testa 
viela, iesp ējams, kav ē šūnu cikla att īstību (7) (8).  
Uzskata, ka testa vielas mutag ēnās īpašības nav konstat ētas, ja tās 
pārbaudes rezult āti neatbilst iepriekšmin ētajiem krit ērijiem.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 323
 
Lai gan liel ākajā daļā eksperimentu ieg ūst nepārprotami pozit īvus vai 
negatīvus rezult ātus, tomēr dažkārt pēc iegūtajiem datiem nevar 
noteikti spriest par testa vielas aktivit āti. Turklāt rezultāti var būt 
nedroši vai apšaub āmi arī neatkarīgi no eksperimenta atk ārtojumu 
skaita.  
Pozitīvi rezultāti hromosomu izmai ņu testā in vivo  liecina, ka testa 
viela izm ēģinājumu dzīvnieku sugai izraisa hromosomu izmai ņas 
kaulu smadzen ēs. Negatīvi rezultāti liecina, ka izm ēģinājuma apst āk­ 
ļos testa viela izm ēģinājumu dzīvnieku sugai nerada hromosomu 
izmaiņas kaulu smadzen ēs. 
Jāizvērtē varbūtība, ka testa viela vai t ās metabol īti sasniedz centr ālās 
asinsrites sist ēmu un jo īpaši mērķaudus (piem ēram, sistēmiska toksi ­
citāte). 
3. ZI ŅOJUMU SAST ĀDĪŠANA  
3.1. TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā jābūt šādai inform ācijai.  
Šķīdinātājs/nesējs: 
— nesēja izvēles pamatojums,  
— testa vielas stabilit āte šķīdinātājā/nesējā, ja tā ir zināma. 
Testa dzīvnieki:  
— izmantot ā suga/līnija, 
— dzīvnieku skaits, vecums un dzimums,  
— izcelsme, tur ēšanas apst ākļi, barība u. c.,  
— dzīvnieku masa testa s ākumā, katrā grupā norādot robežas, vid ējo 
lielumu un standartnovirzi.  
Testa apst ākļi: 
— pozitīvas un negat īvas (nesēja/šķīdinātāja) kontroles,  
— devu interv āla noteikšanas testa rezult āti gadījumos, kad tas 
veikts,  
— pēc lieluma mazatš ķirīgu devu izv ēles pamatojums,  
— inform ācija par testa vielas sagatavošanu,  
— inform ācija par testa vielas došanu,  
— iedarb ības veida izv ēles pamatojums,  
— metodes, ar kur ām nosaka, ka testa viela non ākusi centr ālajā 
asinsritē vai mērķaudos gad ījumos, kad tas nepieciešams,  
— testa vielas koncentr ācijas (ppm) bar ībā vai dzeramaj ā ūdenī 
pārrēķins faktiskaj ā dienas dev ā (mg/kg ķermeņa masas) gad ī­
jumos, kad tas nepieciešams,  
— sīkas ziņas par bar ības un ūdens kvalit āti, 
— sīks apstrādes un paraugu ņemšanas sh ēmas apraksts,  
— toksicit ātes novērtēšanas metodes,  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 324
 
— metaf āzes aptur ēšanai izmantojam ās vielas identifik ācija, tās 
koncentrācija un apstr ādes ilgums,  
— priekšmetstikli ņu sagatavošanas metodes,  
— izmaiņu uzskaites krit ēriji, 
— analiz ēto šūnu skaits no viena dz īvnieka,  
— kritēriji, pēc kuriem nov ērtē, vai testa rezult āts ir pozit īvs, nega­
tīvs vai neskaidrs.  
Rezultāti: 
— toksicit ātes pazīmes, 
— mitotiskais indekss,  
— izmaiņu veids un skaits, ko nor āda katram dz īvniekam atseviš ķi, 
— kopējais izmai ņu skaits grup ās, norādot vidējos lielumus un stan ­
dartnovirzes,  
— grupās kopējais šūnu skaits ar izmai ņām, norādot vidējos 
lielumus un standartnovirzes,  
— ploīdijas izmai ņas, ja tās tiek nov ērotas,  
— ja iesp ējams, reakcijas uz devu nov ērtējums,  
— statistisk ās analīzes rezult āti, ja tā veikta,  
— līdztekus veikt ās negatīvās kontroles dati,  
— līdz šim ieg ūtie negat īvas kontroles v ēsturiskie dati, nor ādot 
robežas, vid ējos lielumus un standartnovirzes,  
— līdztekus veikt ās pozitīvās kontroles dati.  
Rezultātu izvērtējums.  
Secinājumi.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) Adler, I.D. (1984). Cytogenetic Tests in Mammals. In: Mutage ­
nicity Testing: a Practical Approach. S. Venitt and J.M. Parry (Eds). IRL Press, Oxford, Washington D.C., p. 275–306.
 
(2) Preston, R.J., Dean, B.J., Galloway, S., Holden, H., McFee, 
A.F. and Shelby, M. (1987). Mammalian  In Vivo  Cytogenetic 
Assays: Analysis of Chromosome Aberrations in Bone Marrow 
Cells. Mutation Res., 189, p. 157–165.  
(3) Richold, M., Chandley, A., Ashby, J., Gatehouse, D.G., 
Bootman, J. and Henderson, L. (1990).  In Vivo  Cytogenetic 
Assays. In: D.J. Kirkland (Ed.) Basic Mutagenicity Tests, UKEMS Recommended Procedures. UKEMS Sub-Committee on Guidelines for Mutagenicity Testing. Report. Part I revised. 
Cambridge University Press, Cambridge, New York, Port 
Chester, Melbourne, Sydney, p. 115–141.
 
(4) Tice, R.R., Hayashi, M., MacGregor, J.T., Anderson, D., 
Blakey, D.H., Holden, H.E., Kirsch-Volders, M., Oleson Jr., F.B., Pacchierotti, F., Preston, R.J., Romagna, F., Shimada, H., Sutou, S. and Vannier, B. (1994). Report from the Working 
Group on the  In Vivo  Mammalian Bone Marrow Chromosomal 
Aberration Test. Mutation Res., 312, p. 305–312.
 
(5) Fielder, R.J., Allen, J.A., Boobis, A.R., Botham, P.A., Doe, J., 
Esdaile, D.J., Gatehouse, D.G., Hodson-Walker, G., Morton, D.B., Kirkland, D.J. and Richold, M. (1992). Report of British Toxicology Society/UK Environmental Mutagen Society 
Working Group: Dose setting in  In Vivo  Mutagenicity Assays. 
Mutagenesis, 7, p. 313–319.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 325
 
(6) Lovell, D.P., Anderson, D., Albanese, R., Amphlett, G.E., 
Clare, G., Ferguson, R., Richold, M., Papworth, D.G. and 
Savage, J.R.K. (1989). Statistical Analysis of  In Vivo  Cytoge­
netic Assays. In: UKEMS Sub-Committee on Guidelines for Mutagenicity Testing. Report Part III. Statistical Evaluation of 
Mutagenicity Test Data. D.J. Kirkland, (Ed.) Cambridge Univer ­
sity Press, Cambridge, p. 184–232.
 
(7) Locke-Huhle, C. (1983). Endoreduplication in Chinese hamster 
cells during alpha-radiation induced G2 arrest. Mutation Res. 119, p. 403–413.
 
(8) Huang, Y., Change, C. and Trosko, J.E. (1983). Aphidicolin – 
induced endoreduplication in Chinese hamster cells. Cancer 
Res., 43, p. 1362–1364.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 326
 
B.12.  MUTAGENIT ĀTE – Z ĪDĪTĀJU ERITROC ĪTU MIKROKO ­
DOLU TESTS  IN VIVO  
1. METODE  
Šī metode ir ESAO TG 474 metodes “Z īdītāju eritroc ītu mikroko ­
dolu tests” (1997) kopija.  
1.1. IEVADS  
Zīdītāju in vivo  mikrokodolu testu izmanto, lai noteiktu testa vielas 
kaitīgumu eritroblastu hromosom ām vai mitotiskajam apar ātam, 
analizējot eritroc ītus, kas ieg ūti no dz īvnieku, parasti grauz ēju, 
kaulu smadze ņu un/vai perif ēro asiņu šūnām. 
Ar mikrokodolu testu nosaka vielas, kas izraisa cito ģenētiskus boj ā­
jumus, kuru d ēļ veidojas mikrokodoli, kuros aiztur ēti hromosomu 
fragmenti vai veselas hromosomas.  
Kad kaulu smadze ņu eritroblasts att īstās par polihromatisku eritro ­
cītu, galvenais kodols tiek izspiests; izveidojušies mikrokodoli var 
palikt ārpus citādi anukleot īdās citoplazmas. Šaj ās šūnās tiek veici ­
nāta mikrokodolu par ādīšanās, jo tām nav galven ā kodola. T ādu 
polihromatisku eritroc ītu skaita pieaugums apstr ādātajos dzīvniekos, 
kas satur mikrokodolus, liecina par izrais ītiem hromosomu boj āju­
miem.  
Šim testam parasti izmanto grauz ēju kaulu smadzenes, jo šajos audos 
veidojas polihromatiski eritroc īti. Nenobriedušus (polihromatiskus) 
mikrokodolu eritroc ītus perifērajās asinīs var mērīt visām dzīvnieku 
sugām, kurām konstat ēta liesas nesp ēja aizvākt mikrokodolu eritro ­
cītus vai kuras ir pietiekami jut īgas pret viel ām, kas rada hromosomu 
struktūras vai skaita izmai ņas. Mikrokodolus var atš ķirt pēc vairā­
kiem krit ērijiem. Pie tiem pieder kinetohoras vai centrom ēru DNS 
klātbūtne vai trūkums mikrokodolos. Svar īgākais rādītājs ir nenobrie ­
dušu (polihromatisku) mikrokodolu eritroc ītu daudzums. Gad ījumos, 
kad izmēģinājuma dzīvniekus ar testa vielu apstr ādā vismaz četras 
nedēļas, kā rādītāju var izmantot ar ī tādu nobriedušu (norm āli hroma­
tisku) eritroc ītu skaitu no eritroc ītu kopējā skaita perif ērajās asinīs, 
kas satur mikrokodolus.  
Mikrokodolu  in vivo  tests grauz ējiem ir īpaši piem ērots, lai nov ērtētu 
mutagenit ātes risku, jo tas ļauj novērtēt in vivo  metabolisma faktorus, 
farmakokin ētiku un DNS repar ācijas procesus, lai gan ģenētiskie 
raksturlielumi daž ādām sugām attiecīgajos audos var b ūt atšķirīgi. 
Testu  in vivo  var izmantot ar ī in vitr o konstat ētās mutagēnās iedar­
bības sīkākai izpētei. 
Gadījumos, kad noskaidrots, ka testa viela vai t ās reaģētspējīgs meta­
bolisma produkts m ērķaudos nenon āk, šo testu neizmanto.  
Skatīt arī vispārīgā ievada B da ļu. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 327
 
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Centrom ērs (kinetohors) : hromosomas re ģions(-i), ar kuru(-iem) 
šūnas dalīšanās laikā saistās vārpstiņas šķiedras, nodrošinot sec īgu 
meitashromosomu p ārvietošanos uz meitasš ūnu poliem.  
Mikrokodoli : mazi kodoli, kas papildus š ūnu galvenajiem kodoliem 
mitozes (mejozes) telof āzē atsevišķi izveidojas, sal īpot hromosomu 
fragmentiem vai vesel ām hromosom ām. 
Normāli hromatisks eritroc īts: nobriedis eritroc īts, kam nav ribo ­
somu un kuru var atš ķirt no nenobriedušiem polihromatiskiem eritro ­
cītiem ar ribosomu selekt īvu krāsojumu.  
Polihromatisks eritroc īts: nenobriedis eritroc īts attīstības vidējā 
posmā, kas vēl satur ribosomas un kuru t āpēc ar ribosomu selekt īvu 
iekrāsojumu var atš ķirt no nobriedušiem norm āli hromatiskiem 
eritrocītiem.  
1.3. TESTA METODES PRINCIPS  
Piemērotā veidā izmēģinājuma dzīvniekus pak ļauj testa vielas iedar ­
bībai. Ja izmanto kaulu smadzenes, dz īvniekus p ēc apstrādes 
noteiktos termi ņos nogalina, iz ņem kaulu smadzenes, sagatavo un 
iekrāso to prepar ātus (1) (2) (3) (4) (5) (6) (7). Ja izmanto perif ērās 
asinis, pēc apstrādes noteiktos termi ņos ņem asinis, no kur ām saga­
tavo un iekr āso uztriepes (4) (8) (9) (10). Izm ēģinājumos, kuros 
izmanto perif ērās asinis, starplaikam starp p ēdējo pakļaušanu iedar ­
bībai un šūnu ņemšanu j ābūt iespējami mazam. Prepar ātos nosaka 
mikrokodolu kl ātbūtni. 
1.4. TESTA METODES APRAKSTS  
1.4.1.  Sagatavošana  
1.4.1.1.  Dzīvnieku sugu izv ēle 
Izmantojot kaulu smadzenes, izm ēģinājumiem parasti izv ēlas žurkas, 
tomēr var izmantot jebkuras citas piem ērotas sugas z īdītājus. Izman ­
tojot perif ērās asinis, ieteicams izm ēģinājumiem ņemt peles. Var 
izmantot jebkuras citas piem ērotas sugas z īdītājus ar nosac ījumu, 
ka šīm sugām liesa neaizv āc mikrokodolu eritroc ītus, vai sugas, 
kuras ir pietiekami jut īgas pret viel ām, kas izraisa hromosomu struk ­
tūras vai skaita izmai ņas. Parasti izmanto jaunus, veselus, pieaugušus 
laboratorijas dz īvniekus. Izm ēģinājuma sākumā dzīvnieku masas 
atšķirībām jābūt minimālām un tās nedrīkstētu pārsniegt ± 20 % 
no vidējās masas, kas noteikta katram dzimumam atseviš ķi. 
1.4.1.2.  Turēšanas un barošanas nosac ījumi 
Piemēro vispārējos nosac ījumus, kas min ēti vispārīgā ievada B da ļā, 
bet mitrumam vajadz ētu būt 50–60 %.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 328
 
1.4.1.3.  Dzīvnieku sagatavošana  
Veselus, jaunus, pieaugušus dz īvniekus p ēc gadījuma izvēles prin­
cipa sadala kontroles un apstr ādes grupās. Katram dz īvniekam atse ­
višķi piešķir identifik āciju. Dzīvniekus laboratorijas apst ākļiem akli­
matizē vismaz piecas dienas. B ūrus izvieto t ā, lai iespējami samazi ­
nātu būru novietojuma varb ūtējo ietekmi.  
1.4.1.4.  Devu sagatavošana  
Pirms došanas dz īvniekiem cietas testa vielas vispirms izš ķīdina vai 
suspendē piemērotos šķīdinātājos vai nes ējos un, ja vajadz īgs, 
atšķaida. Šķidras testa vielas var doz ēt tieši vai pirms doz ēšanas 
atšķaidīt. Ja dati par testa vielu prepar ātu stabilit āti liecina, ka tos 
uzglabāt nevar, p ārbaudēm izmanto svaigi pagatavotus prepar ātus. 
1.4.2.  Testa apst ākļi 
1.4.2.1.  Šķīdinātājs/nesējs 
Lietotajās devās šķīdinātājam vai nes ējam nedr īkst būt toksiskas 
iedarbības, un tas nedr īkst būt reaģētspējīgs ar testa vielu. Izmantojot 
citus, maz āk izpētītus šķīdinātājus vai nes ējus, jābūt datiem par to 
saderību. Vienm ēr, kad tas iesp ējams, ieteicams vispirms izmantot 
ūdeni saturošus š ķīdinātājus vai nes ējus. 
1.4.2.2.  Kontroles  
Visos izm ēģinājumos katram dz īvnieku dzimumam l īdztekus iek ļauj 
pozitīvu un negat īvu (šķīdinātāja/nesēja) kontroli. Iz ņemot apstr ādi ar 
testa vielu, ar kontrolgrupu dz īvniekiem r īkojas tieši t āpat kā ar 
apstrādes grupu dz īvniekiem.  
Pozitīvā kontrolē iegūst mikrokodolus  in vivo  pie ekspoz īcijas robež ­
vērtībām, kas dod nosak āmu palielin ājumu virs fona l īmeņa. Pozi­
tīvās kontroles vielu koncentr ācijas izvēlas tā, lai to iedarb ība būtu 
skaidri redzama, tom ēr kodēto priekšmetstikli ņu identitāti to nolas ī­
tājs nevarētu konstat ēt uzreiz. Pie ļaujams, ka pozit īvai kontrolei tiek 
izmantots cits iedarb ības veids nek ā testa vielai un paraugu ņem tikai 
vienreiz. Ja iesp ējams, kā pozitīvās kontroles vielas izmanto savie ­
nojumus, kas pieder pie atbilstoš ām ķīmisko vielu grup ām. Pie pozi ­
tīvās kontroles viel ām pieder:  
Viela  CAS  Nr. Einecs  Nr. 
etilmetānsulfonāts 62-50-0 200-536-7 
N-etil-N-nitrozour īnviela 759-73-9 212-072-2 
mitomicīns C 50-07-7 200-008-6 
ciklofosfam īds 
ciklofosfam īda monohidr āts 50-18-0 
6055-19-2 200-015-4 
trietilēnmelamīns 51-18-3 200-083-5  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 329
 
Ja nav pie ņemamu v ēsturisko datu par dz īvnieku savstarp ējām atšķi­
rībām un tādu šūnu parādīšanās biežumu, kur ās ir mikrokodoli, katr ā 
paraugu ņemšanas laik ā iekļauj negat īvas kontroles dz īvniekus, uz 
kuriem iedarbojas tikai ar š ķīdinātāju vai nes ēju, bet cit ādi ar 
kontrolgrupu dz īvniekiem r īkojas tieši t āpat kā ar apstrādes grupu 
dzīvniekiem. Ja negat īvai kontrolei paraugus ņem tikai vienreiz, 
piemērotākais laiks ir pirm ā paraugu ņemšanas reize. Turkl āt jāiz­
manto ar ī tukšie m ēģinājumi, izņemot gad ījumus, kad ir iepriekš 
iegūti vēsturiski vai public ēti kontroldati, kas skaidri par āda, ka 
izvēlētajam šķīdinātājam/nesējam nav kait īgas vai mutag ēnas iedar ­
bības. 
Izmantojot perif ērās asinis, k ā negatīvo kontroli var izmantot neap ­
strādātus dzīvniekus gad ījumos, kad perif ērās asinis izm ēģinājumiem 
ņem neilgu laiku (piem ēram, pēc 1–3 apstr ādēm ar testa vielu), un 
iegūtie rezultāti ir tādās pašās robežās kā vēsturiskie dati.  
1.5. PROCED ŪRA 
1.5.1.  Dz īvnieku skaits un dzimums  
Katrā apstrādes un kontroles grup ā jāiekļauj vismaz pieci dz īvnieki 
no katra dzimuma (11). Ja izm ēģinājuma veikšanas laik ā ir pieejami 
citos izmēģinājumos ieg ūti dati par t ās pašas sugas dz īvniekiem, kam 
izmantots tas pats iedarb ības veids, un šie dati liecina, ka toksisk ā 
iedarbība uz abu dzimumu indiv īdiem būtiski neatš ķiras, izmēģinā­
jumam var izmantot tikai viena dzimuma dz īvniekus. Gad ījumos, 
kad ķīmisko vielu iedarb ība uz cilv ēka organismu katram dzimumam 
var būt atšķirīga, piemēram, dažiem farmaceitiskajiem prepar ātiem, 
izmēģinājumu veic ar attiec īgā dzimuma dz īvniekiem.  
1.5.2.  Apstr ādes shēma 
Nav iesp ējams ieteikt k ādu standarta apstr ādes shēmu (piem ēram, 
viena, divas vai vair ākas devas ar 24 stundu interv ālu). Var ņemt 
paraugus p ēc paplašin āta devu rež īma, kamēr izmēģinājumā konstatē 
pozitīvu efektu, vai negat īvam izmēģinājumam – tikm ēr, kamēr tiek 
konstatēts toksiskums vai tiek izmantota robeždeva, un doz ēšanu 
turpina līdz paraugu ņemšanas laikam. Testa vielas devu var dot 
arī dalīti, t. i., divreiz vien ā un tajā pašā dienā ik pēc dažām 
stundām, kas var b ūt vajadzīgs gadījumos, kad j ādod liels vielas 
tilpums.  
Testu var veikt div ējādi: 
a) ar testa vielu dz īvniekus apstr ādā vienreiz. Kaulu smadze ņu 
paraugus ņem vismaz divreiz; pirmo reizi ne agr āk kā 24 stundas 
un ne vēlāk kā 48 stundas p ēc apstrādes ar piem ērotiem starplai ­
kiem starp paraugu ņemšanas reiz ēm. Paraugu ņemšana agr āk par 
24 stundām pēc apstrādes ir jāpamato. Perif ēro asiņu paraugus 
ņem vismaz divreiz; pirmo reizi ne agr āk kā 36 stundas un ne 
vēlāk kā 48 stundas p ēc apstrādes ar piem ērotiem starplaikiem 
starp paraugu ņemšanas reiz ēm, bet nep ārsniedzot 72 stundu star ­
plaiku. Ja pozit īva reakcija konstat ēta vienā paraugu ņemšanas 
reizē, papildu paraugi nav j āņem; ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 330
 
b) gadījumos, kad veic divas vai vair ākas apstr ādes (piem ēram, 
divas vai vair ākas apstr ādes ar 24 stundu starplaiku), paraugus 
ņem vienreiz 18 l īdz 24 stundu laik ā pēc pēdējās apstrādes gadī­
jumos, kad ņem kaulu smadze ņu paraugus, un 36 l īdz 48 stundu 
laikā pēc pēdējās apstrādes gadījumos, kad ņem perifēro asiņu 
paraugus (12).  
Gadījumos, kad tas vajadz īgs, var noteikt papildu paraugu ņemšanas 
laikus.  
1.5.3.  Devu lielums  
Ja atbilstošu datu tr ūkuma dēļ vispirms veic orient ējošu izmēģinā­
jumu, tas j āizdara taj ā pašā laboratorij ā, kurā veiks galveno izm ēģi­
nājumu, izmantojot t ās pašas sugas, l īnijas un dzimuma dz īvniekus 
un ievērojot to pašu apstr ādes režīmu (13). Ja viela ir toksiska, 
pirmajā paraugu ņemšanas reiz ē izmanto tr īs devas. Šo devu inter ­
vālā ietver maksim āli toksiskās devas, k ā arī vielas maztoksisk ās vai 
netoksisk ās devas. V ēlākajā paraugu ņemšanas laik ā jāizmanto tikai 
lielākā deva. Kā lielāko nosaka devu, kurai ir t ādas pašas toksisk ās 
iedarbības pazīmes kā lielākajai devai, kam var ētu būt letāla iedar­
bība pēc tāda paša devu rež īma. Vielām ar specifisku biolo ģisko 
aktivitāti maztoksisk ās un netoksisk ās devās (piemēram, hormoniem 
un mitog ēniem) var b ūt citi devu noteikšanas krit ēriji, ko katr ā 
konkrētā gadījumā izvērtē atsevišķi. Kā lielāko var noteikt ar ī 
devu, kas liecina par toksisku iedarb ību uz kaulu smadzen ēm 
(piemēram, nenobriedušu eritroc ītu skaita samazin āšanās salīdzinā­
jumā ar to kop ējo skaitu kaulu smadzen ēs vai perif ērajās asinīs). 
1.5.4.  Iedarb ības robežu tests  
Ja testā ar vienu vielas devu, kas ir vismaz 2 000 mg/kg ķermeņa 
svara vien ā paņēmienā vai divos pa ņēmienos vien ā dienā, toksisku 
iedarbību nekonstat ē un pēc datiem par strukt ūras ziņā līdzīgām 
vielām var pamatoti uzskat īt, ka tā nav genotoksiska, piln īgus izmē­ 
ģinājumus ar trim vielas dev ām var uzskat īt par nevajadz īgiem. 
Ilgstošākos izmēģinājumos – l īdz 14 dien ām – maksim ālā dienas 
deva ir 2 000 mg/kg ķermeņa svara un 1 000 mg/kg ķermeņa 
svara apstr ādei, kas p ārsniedz 14 dienas. Paredzam ā iedarbība uz 
cilvēku var nor ādīt uz to, ka devu iedarb ības robežu p ārbaudē jālieto 
lielāka deva.  
1.5.5.  Devu došana  
Testa vielu parasti dod, m ākslīgi barojot pa ku ņģa caurulīti, piemē­
rotu inkub ācijas kanulu vai intraperiton ālas injekcijas veid ā. Var 
izmantot ar ī citus iedarb ības veidus, ja š ādai rīcībai ir pietiekams 
pamatojums. Maksim ālais šķidruma tilpums, ko vien ā paņēmienā 
var dot, m ākslīgi barojot vai injic ējot, ir atkar īgs no izm ēģinājumu 
dzīvnieka lieluma. Tilpums nedr īkst pārsniegt 2 ml uz 100 g 
ķermeņa masas. Liel āka tilpuma lietošana par nor ādīto ir jāpamato. 
Izņemot kairinošas un kod īgas vielas, kuru iedarb ība lielākās koncen­
trācijās parasti ir izteikt āka, izmēģinājumiem lietot ā tilpuma main ības 
ietekmi samazina, kori ģējot tilpumu t ā, lai pie vis ām devām tas būtu 
vienāds. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 331
 
1.5.6.  Kaulu smadze ņu un asiņu sagatavošana  
Kaulu smadze ņu šūnas parasti ieg ūst tūlīt pēc nogalin āšanas no augš ­
stilba kaula vai lielkaula. Visbiež āk no augšstilba kaula vai lielkaula 
iegūtās šūnas prepar ē un iekrāso ar tradicion ālām metodēm. Perifērās 
asinis ieg ūst no astes v ēnas vai cita piem ērota asinsvada. Asins š ūnas 
tūlīt supravit āli iekrāso (8) (9) (10) vai ar ī vispirms sagatavo 
uztriepes, ko iekr āso pēc tam. Lietojot DNS specifisku kr āsvielu 
(piemēram, akrid īnoranžo (14) vai  Hoechst 33258 plus  pironīnu-Y 
(15)), iesp ējams izvair īties no da ļas artefaktu, kas saist īti ar DNS 
nespecifisku kr āsvielu izmantošanu. Š īs priekšroc ības neizsl ēdz 
parasto kr āsvielu (piem ēram, Giemsa ) lietošanu. Var izmantot ar ī 
papildu sist ēmas (piem ēram, celulozes kolonnas to š ūnu atdalīšanai, 
kurām ir kodoli (16)), ar nosac ījumu, ka t ās laboratorij ā pareizi 
izmantojamas mikrokodolu prepar ātu sagatavošanai.  
1.5.7.  Anal īze 
Nenobriedušo eritroc ītu skaita attiec ību pret eritroc ītu kopējo skaitu 
(nenobriedušie + nobriedušie) nosaka, saskaitot vismaz 200 eritro ­
cītus no kaulu smadzen ēm un vismaz 1 000 eritroc ītus no perif ērajām 
asinīm (17). Visus priekšmetstikli ņus, arī pozitīvas un negat īvas 
kontroles priekšmetstikli ņus, pirms mikroskopisk ās analīzes kodē. 
Sastopot nenobriedušus eritroc ītus ar mikrokodoliem, no katra dz īv­
nieka saskaita vismaz 2 000 nenobriedušu eritroc ītu. Var ieg ūt 
papildu inform āciju, saskaitot nobriedušus eritroc ītus ar mikrokodo ­
liem. Analiz ējot priekšmetstikli ņus, nenobriedušo eritroc ītu attiecība 
pret eritroc ītu kopējo skaitu nedr īkst būt mazāka par 20 % no 
kontroles lieluma. Apstr ādājot dzīvniekus past āvīgi četras ned ēļas 
vai ilgāk, uz katru dz īvnieku mikrokodolu sastopam ības noteikšanai 
saskaita vismaz 2 000 nobriedušu eritroc ītu. Ja autom ātiskās analīzes 
sistēmas (šūnu suspensiju att ēlu analīze un pl ūsmas citometrisk ā 
analīze) ir pien ācīgi kalibrētas un verific ētas, tās ir pieņemama alter ­
natīva manuālajām novērtēšanas metod ēm. 
2. DATI  
2.1. REZULT ĀTU APSTR ĀDE 
Datus par katru dz īvnieku apkopo tabulas veid ā. Eksperimenta 
vienība ir viens dz īvnieks. Katram analiz ējamajam dz īvniekam atse ­
višķi uzskaita nenobriedušos eritroc ītus, nenobriedušos eritroc ītus ar 
mikrokodoliem un nenobriedušo eritroc ītu kopskaitu no visiem 
eritrocītiem. Ja dz īvniekus past āvīgi apstrādā četras ned ēļas vai 
ilgāk, jānorāda arī dati par nobriedušajiem eritroc ītiem, ja tie tiek 
iegūti. Par katru dz īvnieku nor āda nenobriedušo eritroc ītu skaita 
attiecību pret eritroc ītu kopskaitu un, ja tiek uzskat īts par vajadz īgu, 
arī to eritroc ītu daļu, kuriem ir mikrokodoli. Ja nekas neliecina par 
vielas iedarb ības atšķirībām atkarībā no dzīvnieku dzimuma, statisti ­
skās analīzes veikšanai var apvienot datus, kas ieg ūti par abu 
dzimumu dz īvniekiem.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 332
 
2.2. REZULT ĀTU NOV ĒRTĒŠANA UN INTERPRET ĀCIJA  
Pozitīvu rezult ātu nosaka p ēc vairākiem krit ērijiem, piem ēram, ar 
devu saist īta to šūnu skaita palielin āšanās, kurām ir mikrokodoli, 
vai šādu šūnu skaita palielin āšanās, pārbaudot vienu devu ar vienu 
paraugu ņemšanas laiku. Vispirms rezult ātus izvērtē bioloģiski. Kā 
palīglīdzekli pārbaužu rezult ātu izvērtēšanai var izmantot statistikas 
metodes (18) (19). Statistiskais noz īmīgums nedr īkst būt vienīgais 
faktors, p ēc kura nosaka pozit īvu atbildes reakciju. Apšaub āmus 
rezultātus pārbauda, veicot testu atk ārtoti, turkl āt vēlams main īt 
eksperimenta apst ākļus. 
Uzskata, ka testa vielas mutag ēnās īpašības nav konstat ētas, ja tās 
testa rezult āti neatbilst iepriekšmin ētajiem krit ērijiem.  
Lai gan liel ākajā daļā eksperimentu ieg ūst nepārprotami pozit īvus vai 
negatīvus rezult ātus, tomēr dažkārt pēc iegūtajiem datiem nevar 
noteikti spriest par testa vielas aktivit āti. Turklāt rezultāti var būt 
nedroši vai apšaub āmi arī neatkarīgi no eksperimenta atk ārtojumu 
skaita.  
Pozitīvi mikrokodolu testa rezult āti liecina, ka testa vielas ietekm ē 
hromosomu boj ājumu vai mitotisk ā aparāta bojājumu rezult ātā izmē­ 
ģinājumiem izmantot ās sugas dz īvnieku eritroblastos veidojas mikro ­
kodoli. Negat īvi rezultāti liecina, ka izm ēģinājuma apst ākļos testa 
viela izm ēģinājumu dzīvnieku sugai nenobriedušos eritroc ītos neiz­
sauc mikrokodolu veidošanos.  
Jāizvērtē iespējamība, ka testa viela vai t ās metabol īti sasniedz 
centrālās asinsrites sist ēmu un jo īpaši mērķaudus (piem ēram, sistē­
miska toksicit āte). 
3. ZI ŅOJUMU SAST ĀDĪŠANA  
TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā jābūt šādai inform ācijai.  
Šķīdinātājs/nesējs: 
— nesēja izvēles pamatojums,  
— testa vielas š ķīdība un stabilit āte šķīdinātājā/nesējā, ja tā ir 
zināma. 
Testa dzīvnieki:  
— izmantot ā suga/līnija, 
— dzīvnieku skaits, vecums un dzimums,  
— izcelsme, tur ēšanas apst ākļi, barība u. c.,  
— dzīvnieku masa izm ēģinājuma sākumā, katrā grupā norādot 
robežas, vid ējo lielumu un standartnovirzi.  
Testa apst ākļi: 
— pozitīvas un negat īvas (nesēja/šķīdinātāja) kontroles dati,  
— devu interv āla noteikšanas izm ēģinājuma rezult āti gadījumos, kad 
tas veikts,  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 333
 
— devu izv ēles pamatojums,  
— inform ācija par testa vielas sagatavošanu,  
— inform ācija par testa vielas došanu,  
— iedarb ības veida izv ēles pamatojums,  
— metodes, ar kur ām nosaka, ka testa viela non ākusi centr ālajā 
asinsritē vai mērķaudos gad ījumos, kad tas nepieciešams,  
— testa vielas koncentr ācijas (ppm) bar ībā vai dzeramaj ā ūdenī 
pārrēķins faktiskaj ā dienas dev ā (mg/kg ķermeņa masas) gad ī­
jumos, kad tas nepieciešams,  
— sīkas ziņas par bar ības un ūdens kvalit āti, 
— sīks apstrādes un paraugu ņemšanas sh ēmas apraksts,  
— priekšmetstikli ņu sagatavošanas metodes,  
— toksicit ātes novērtēšanas metodes,  
— kritēriji, pēc kuriem uzskaita nenobriedušus eritroc ītus ar mikro ­
kodoliem,  
— analiz ēto šūnu skaits no viena dz īvnieka,  
— kritēriji, pēc kuriem nov ērtē, vai testa rezult āts ir pozit īvs, nega­
tīvs vai neskaidrs.  
Rezultāti: 
— toksicit ātes pazīmes, 
— nenobriedušu eritroc ītu skaits no eritroc ītu kopējā skaita,  
— nenobriedušu eritroc ītu skaits ar mikrokodoliem, nor āda katram 
dzīvniekam atseviš ķi, 
— nenobriedušu eritroc ītu ar mikrokodoliem vid ējais skaits ± stan ­
dartnovirze katr ā izmēģinājuma dzīvnieku grup ā, 
— ja iesp ējams, reakcijas uz devu nov ērtējums,  
— statistisk ās analīzes rezult āti, ja tā veikta,  
— līdztekus ieg ūtie un vēsturiskie negat īvie rezult āti, 
— līdztekus veikt ās pozitīvās kontroles dati.  
— Rezult ātu izvērtējums.  
— Secinājumi.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) Heddle, J.A. (1973). A Rapid  In Vivo  Test for Chromosomal 
Damage, Mutation Res., 18, p. 187–190.  
(2) Schmid, W. (1975). The Micronucleus Test, Mutation Res., 31, 
p. 9–15.  
(3) Heddle, J.A., Salamone, M.F., Hite, M., Kirkhart, B., 
Mavournin, K., MacGregor, J.G. and Newell, G.W. (1983). 
The Induction of Micronuclei as a Measure of Genotoxicity. 
Mutation Res., 123, p. 61–118.  
(4) Mavournin, K.H., Blakey, D.H., Cimino, M.C., Salamone, 
M.F. and Heddle, J.A. (1990). The  In Vivo  Micronucleus 
Assay in Mammalian Bone Marrow and Peripheral Blood. A 
report of the U.S. Environmental Protection Agency Gene-Tox 
Program, Mutation Res., 239, p. 29–80.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 334
 
(5) MacGregor, J.T., Schlegel, R. Choy, W.N., and Wehr, C.M. 
(1983). Micronuclei in Circulating Erythrocytes: A Rapid 
Screen for Chromosomal Damage During Routine Toxicity Testing in Mice. in: “Developments in Science and Practice of Toxicology”, Ed. A.W. Hayes, R.C. Schnell and T.S. Miya, 
Elsevier, Amsterdam, p. 555–558.
 
(6) MacGregor, J.T., Heddle, J.A. Hite, M., Margolin, G.H., 
Ramel, C., Salamone, M.F., Tice, R.R., and Wild, D. (1987) 
Guidelines for the Conduct of Micronucleus Assays in Mammalian Bone Marrow Erytrocytes. Mutation Res., 189, p. 103–112.
 
(7) MacGregor, J.T., Wehr, C.M., Henika, P.R., and Shelby, M.E. 
(1990). The  in vivo  Erythrocyte Micronucleus Test: Measure ­
ment at Steady State Increases Assay Efficiency and Permits 
Integration with Toxicity Studies. Fund. Appl. Toxicol., 14, p. 513–522.
 
(8) Hayashi, M., Morita, T., Kodama, Y., Sofuni, T. and Ishidate, 
M. Jr. (1990). The Micronucleus Assay with Mouse Peripheral Blood Reticulocytes Using Acridine Orange-Coated Slides. 
Mutation Res., 245, p. 245–249.
 
(9) The Collaborative Study Group for the Micronucleus Test 
(1992). Micronucleus Test with Mouse Peripheral Blood Eryt ­
hrocytes by Acridine Orange Supravital Staining: The Summary Report of the 5th Collaborative Study by CSGMT/ ­
JEMMS. MMS. Mutation Res., 278, p. 83–98.
 
(10) The Collaborative Study Group for the Micronucleus Test 
(CSGMT/JEMMS. MMS: The Mammalian Mutagenesis 
Study Group of the Environmental Mutagen Society of 
Japan) (1995). Protocol recommended for the short-term mouse peripheral blood micronucleus test. Mutagenesis, 10, p. 153–159.
 
(11) Hayashi, M., Tice, R.R., MacGregor, J.T., Anderson, D., 
Blackey, D.H., Kirsch-Volders, M., Oleson, Jr.F.B., Pacchie ­
rotti, F., Romagna, F., Shimada, H., Sutou, S. and Vannier, B. 
(1994).  In Vivo  Rodent Erythrocyte Micronucleus Assay. 
Mutation Res., 312, p. 293–304.  
(12) Higashikuni, N. and Sutou, S. (1995). An optimal, generalized 
sampling time of 30 ± 6 h after double dosing in the mouse peripheral blood micronucleus test. Mutagenesis, 10, 
p. 313–319.
 
(13) Fielder, R.J., Allen, J.A., Boobis, A.R., Botham, P.A., Doe, J., 
Esdaile, D.J., Gatehouse, D.G., Hodson-Walker, G., Morton, 
D.B., Kirkland, D.J. and Rochold, M. (1992). Report of British Toxicology Society/UK Environmental Mutagen Society Working Group: Dose Setting in  In Vivo  Mutagenicity Assays. 
Mutagenesis, 7, p. 313–319.
 
(14) Hayashi, M., Sofuni, T. and Ishidate, M. Jr. (1983). An Appli ­
cation of Acridine Orange Fluorescent Staining to the Micro ­
nucleus Test. Mutation Res., 120, p. 241–247.  
(15) MacGregor, J.T., Wehr, C.M. and Langlois, R.G. (1983). A 
Simple Fluorescent Staining Procedure for Micronuclei and RNA in Erythrocytes Using Hoechst 33258 and Pyronin Y. Mutation Res., 120, p. 269–275.
 
(16) Romagna, F. and Staniforth, C.D. (1989). The automated bone 
marrow micronucleus test. Mutation Res., 213, p. 91–104.  
(17) Gollapudi, B. and McFadden, L.G. (1995). Sample size for the 
estimation of polychromatic to normochromatic erythrocyte 
ratio in the bone marrow micronucleus test. Mutation Res., 
347, p. 97–99.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 335
 
(18) Richold, M., Ashby, J., Bootman, J., Chandley, A., Gatehouse, 
D.G. and Henderson, L. (1990).  In Vivo  Cytogenetics Assay. 
In: D.J. Kirkland (Ed.) Basic Mutagenicity tests. UKEMS Recommended Procedures. UKEMS Sub-Committee on Guide ­
lines for Mutagenicity Testing. Report, Part I, revised. 
Cambridge University Press, Cambridge, New York, Port 
Chester, Melbourne, Sydney, p. 115–141.
 
(19) Lovell, D.P., Anderson, D., Albanese, R., Amphlett, G.E., 
Clare, G., Ferguson, R., Richold, M., Papworth, D.G. and Savage, J.R.K. (1989). Statistical Analysis of  In Vivo  Cytoge­
netic Assays. In: D.J. Kirkland (Ed.) Statistical Evaluation of 
Mutagenicity Test Data. UKEMS Sub-Committee on Guide ­
lines for Mutagenicity Testing. Report, Part III. Cambridge University Press, Cambridge, New York, Port Chester, Melbourne, Sydney, p. 184–232.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 336
 
B.13./14.  MUTAGENIT ĀTE – BAKT ĒRIJU REVERS ĀS MUTĀCIJAS  
1. METODE  
Šī metode ir ESAO TG 471 metodes “Bakt ēriju revers ās mutācijas 
tests” (1997) kopija.  
1.1. IEVADS  
Baktēriju revers ās mutācijas testā, lai noteiktu konkr ētas mutācijas, 
pie kurām pieder vienas vai vair āku DNS b āzu pāru aizstāšana, 
pievienošana vai izsl ēgšana, izmanto  Salmonella typhimurium  un 
Escherichia coli  celmus, kam vajadz īgas aminosk ābes (1) (2) (3). 
Šā baktēriju revers ās mutācijas testa princips ir t āds, ka ar to nosaka 
mutācijas, kas izlabo testam izmantojamo celmu mut ācijas un atjauno 
baktēriju funkcion ālās spējas sintez ēt neaizstājamās aminosk ābes. 
Reversās baktērijas nosaka p ēc to augšanas sp ējas bez aminosk ābēm, 
kas vajadz īgas mātes kontrolcelmam.  
Noteiktas mut ācijas ir daudzu cilv ēka ģenētisko slim ību cēlonis, 
turklāt ir pierādīts, ka tās somatiskaj ās šūnās rada onkog ēnu un 
tumorsupresoro g ēnu izmaiņas, izraisot v ēzi cilvēkiem un izm ēģinā­
jumu dzīvniekiem. Bakt ēriju revers ās mutācijas tests ir ātrs, lēts un 
diezgan vienk āršs. Daudziem kontrolcelmiem ir vair ākas īpatnības, 
kuru dēļ tie ir jut īgāki mutāciju noteikšanai, ieskaitot atbilstošus 
DNS posmus reversijas viet ās, lielu molekulu caurlaid ības palielin ā­ 
šanos šūnās un DNS repar ācijas sistēmu izslēgšanu vai nejaušas 
DNS pasivit ātes pastiprin āšanās procesus. Kontrolcelmu specifisk ās 
īpašības var sniegt noder īgu inform āciju par mut āciju veidiem, ko 
izraisa genotoksiskas vielas. Ļoti plaša datub āze ir uzkr āta par bakt ē­
riju revers ās mutācijas testu rezult ātiem daudz ām un daž ādām struk­
tūrām, un ir labi izstr ādātas metodikas ķīmisko vielu p ārbaudēm ar 
dažādām fizikāli ķīmiskajām īpašībām, ieskaitot viegli gaistošus 
savienojumus.  
Skatīt arī vispārīgā ievada B da ļu. 
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Reversās mutācijas test ā ar Salmonella typhimurium  vai Esche­
richia coli  nosaka t āda celma mut āciju, kam vajadz īga aminosk ābe 
(attiecīgi – histid īns vai triptof āns), par celmu, kam nav vajadz īga 
aminoskābe no ārēja avota.  
Mutagēni, kas izraisa b āzu pāra aizvietošanu : vielas, kuras izraisa 
DNS bāzu izmaiņas. Reversijas test ā šīs mutācijas var notikt s ākot­
nējās mutācijas vietā vai bakteri ālā genoma cit ā vietā. 
Mutagēni, kas izraisa olbaltuma sint ēzes nolas īšanas fāzes 
nobīdi: vielas, kuras izraisa DNS viena vai vair āku bāzu pāru pievie­
nošanu vai izsl ēgšanu, tādējādi izmainot RNS nolas īšanu. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 337
 
1.3. S ĀKOTNĒJI APSVĒRUMI  
Baktēriju revers ās mutācijas test ā izmanto prokariotu š ūnas, kas 
atšķiras no z īdītāju šūnām pēc tādiem faktoriem k ā izmantošana, 
metabolisms, hromosomu strukt ūra un DNS repar ācijas procesi. 
Testiem, ko izdara  in vitro , metaboliskai aktiv ācijai parasti j āizmanto 
eksogēns avots. Š āda metaboliskas aktiv ācijas sistēma nevar piln ībā 
imitēt apstākļus zīdītāju organism ā in vivo . Tāpēc tests nedod tiešu 
informāciju par mutag ēnu un kancerog ēnu iedarb ību uz zīdītājiem.  
Baktēriju revers ās mutācijas testu parasti izmanto vielas s ākotnējai 
genotoksiskas aktivit ātes novērtēšanai, un jo īpaši noteiktu mut āciju 
izraisīšanas aktivit ātes noteikšanai. Plaša datub āze liecina, ka 
daudzas šaj ā testā pozitīvas ķīmiskās vielas uzr āda mutag ēnu aktivi­
tāti arī citos testos. Tom ēr ir gadījumi, kad šaj ā testā netiek konsta ­
tēts, ka vielai ir mutag ēnas īpašības; šā trūkuma iemesli saist āmi ar 
nosakāmā parametra īpašo raksturu, k ā arī metabolisma aktiv ācijas 
vai bioloģiskās pieejam ības atšķirībām. Savuk ārt faktori, kas palie ­
lina baktēriju revers ās mutācijas testa jut ību, var veicin āt vielu muta ­
gēnās aktivitātes pārvērtēšanu.  
Baktēriju revers ās mutācijas tests var neb ūt piemērots noteikt ām 
ķīmisko vielu grup ām pieder īgu savienojumu nov ērtēšanai, 
piemēram, tādu savienojumu mutag ēnās aktivitātes novērtēšanai, 
kuriem ir izteikti bakteric īdas īpašības (piem ēram, dažas antibiotisk ās 
vielas), k ā arī savienojumiem, par kuriem ir pamats uzskat īt (vai ir 
noskaidrots), ka tie ietekm ē tikai zīdītāju šūnu replik ācijas sistēmu 
(piemēram, daži topoizomer āzes inhibitori un nukleoz īdu analogi). 
Šādos gadījumos piem ērotāki ir mutācijas testi, kuriem izmanto z īdī­
tāju šūnas. 
Lai gan daudzi savienojumi, kam šis tests ir pozit īvs, ir zīdītājiem 
kancerogēni, tomēr šī korelācija nav absol ūta. Tā atkarīga no 
ķīmisko vielu grupas, pie kuras pieder p ārbaudāmais savienojums, 
un ir kancerog ēni, ko šaj ā testā noteikt nevar, jo to iedarb ībai ir cits 
mehānisms, kas nav saist īts ar genotoksicit āti un kura nav bakt ēriju 
šūnās. 
1.4. TESTA METODES PRINCIPS  
Baktēriju šūnu suspensijas pak ļauj testa vielas iedarb ībai gan piem ē­
rotas metabolisma aktiv ācijas sistēmas klātbūtnē, gan bez t ās. Ar 
ietveršanas metodi plat ē šīs suspensijas sajauc ar augš ējā slāņa 
agaru, ar ko nekav ējoties pārklāj nelielu barotnes daudzumu. Ar 
preinkubācijas metodi apstr ādēs maisījumu inkub ē un pēc tam sajauc 
ar augšējā slāņa agaru, ar ko p ārklāj nelielu barotnes daudzumu. P ēc 
divas vai tr īs dienas ilgas inkub ācijas saska ņā ar abām metod ēm 
revertantās kolonijas skaita un sal īdzina ar to revertanto koloniju 
skaitu, kas spont āni izveidojuš ās uz šķīdinātāja kontrolplat ēm. 
Aprakstītas vairākas baktēriju revers ās mutācijas testa proced ūras. 
Pie plašāk izmantotaj ām pieder ietveršanas metode plat ē (1) (2) (3) 
(4), preinkub ācijas metode (2) (3) (5) (6) (7) (8), fluktu ācijas metode 
(9) (10) un suspensijas metode (11). Aprakst ītas metodes modifik ā­
cijas gāzveida vai gaistošu vielu test ēšanai (12).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 338
 
Metodē aprakstītās proced ūras pirmām kārtām attiecas uz plat ē 
ietveršanas un preinkub ācijas metod ēm. Tās abas ir piem ērotas izm ē­ 
ģinājumiem gan ar metabolisma aktiv āciju, gan bez t ās. Daļu vielu 
var labāk noteikt ar preinkub ācijas metodi. Šie savienojumi pieder 
pie tādām ķīmisko vielu grup ām kā alifātiskie nitrozoam īni ar īsu 
ķēdi, divvērtīgie metāli, aldehīdi, azokrāsvielas un diazosavienojumi, 
pirolizidīna alkalo īdi, alilsavienojumi un nitrosavienojumi (3). Atz īts 
arī, ka dažas mutag ēnu klases ne vienm ēr var atkl āt, izmantojot 
standarta proced ūras, piem ēram, ietveršanas metodi plat ē vai prein ­
kubācijas metodi. T ās būtu uzskat āmas par “ īpašiem gad ījumiem”, 
un to atkl āšanai noteikti j āizmanto citas alternat īvas proced ūras. Var 
izdalīt šādus “īpašus gad ījumus” (kop ā ar proced ūrām, ko var 
izmantot to atkl āšanai): azokr āsvielas un diazosavienojumi (3) (5) 
(6) (13), g āzveida un gaistošas vielas (12) (14) (15) (16) un glikoz īdi 
(17) (18). Atk āpes no standarta proced ūras zinātniski jāpamato.  
1.5. TESTA METODES APRAKSTS  
1.5.1.  Sagatavošana  
1.5.1.1.  Bakt ērijas 
Svaigas bakt ēriju kultūras izaudz ē līdz eksponenci ālās fāzes beigām 
vai stacion ārās fāzes sākumam (aptuveni 10  9 šūnas mililitr ā). Neiz­
manto kult ūras, kas ir stacion ārās fāzes beigās. Būtiski, lai izm ēģi­
nājumiem izmantojamaj ām kultūrām būtu augsts dz īvotspējīgo baktē­
riju titrs. Titru var nov ērtēt pēc vēsturiskajiem kontroles datiem par 
augšanas l īknēm vai katr ā analīzē nosakot dz īvotspējīgo šūnu skaitu 
ar pārklāšanas eksperimentu.  
Ieteicamā inkubēšanas temperat ūra ir 37  o C. 
Izmanto vismaz piecus bakt ērijas celmus. No tiem četriem jābūt S. 
typhimurium  (TA 1535; TA 1537; TA97a vai TA97; TA98; un 
TA100), jo pier ādīts, ka ar tiem ieg ūst drošus un daž ādās laborato ­
rijās atkārtojamus rezult ātus. Šiem četriem  S. typhimurium  celmiem 
primārās reversijas viet ā ir GC bāzu pāri, un noskaidrots, ka ar tiem 
nevar atkl āt dažus oksid ējošus mutag ēnus, sašūtus aģentus un hidra ­
zīnus. Šīs vielas var detekt ēt ar E. coli  WP2 celmiem vai  S. typhi­
murium  TA 102 (19), kuriem prim ārās reversijas viet ā ir AT b āzu 
pāris. Tāpēc ieteicam ā izmantojamo celmu kombin ācija ir:  
— S. typhimurium  TA1535 un  
— S. typhimurium  TA1537 vai TA97, vai TA97a, un  
— S. typhimurium  TA98, un  
— S. typhimurium  TA100, un  
— E. coli  WP2 uvrA vai  E. coli  WP2 uvrA (pKM101), vai  S. 
typhimurium  TA102.  
Oksidējošu mutag ēnu atklāšanai var b ūt vēlams izmantot TA102 vai 
pievienot k ādu DNS repar ācijas E. coli  celmu (piem ēram, E. coli  
WP2 vai  E. coli  WP2 (pKM101)).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 339
 
Rezerves kult ūru pagatavošanai, mar ķeru verific ēšanai un glab āšanai 
izmanto labi izstr ādātas proced ūras. Aminosk ābju nepieciešam ība 
augšanai j āparāda katrai sald ētajai rezerves kult ūrai (triptof āna vaja­
dzību S. typhimurium  celmiem, bet  E coli  celmiem triptof āna vaja­
dzību). Līdzīgi pārbauda ar ī citas fenotipa īpašības, proti, gad ījumos, 
kad tas ir vajadz īgs, R-faktora plazm īdu klātbūtni vai trūkumu (t. i., 
rezistenci pret ampicil īnu TA98, TA100 un TA97a vai TA97, WP2 
uvrA un WP2 uvrA (pKM101) celmiem, bet rezistenci pret ampici ­
līnu un tetracikl īnu TA102 celmam); rakstur īgās mutācijas (t. i., rfa 
mutāciju S. typhimurium  pēc jutības uz krist ālvioleto un uvrA mut ā­
ciju E. coli  vai uvrB mut āciju S. typhimurium  pēc jutības uz ultra ­
violeto gaismu) (2) (3). Celmiem j ādod arī revertant ās kolonijas ar 
parādīšanās biežumu, kas atbilst laboratorijas v ēsturiskajiem 
kontroles datiem, un v ēlams, lai tas b ūtu literatūrā minētajās robežās. 
1.5.1.2.  Barotne  
Izmanto piem ērotu minim ālo agaru (kas satur, piem ēram, Foge ļa–­
Bonera ( Vogel-Bonner ) minimālo barotni E un glikozi) un augš ējā 
slāņa agaru, kas satur histid īnu un biot īnu vai triptof ānu dažiem š ūnu 
dalīšanās cikliem vajadz īgajā daudzum ā (1) (2) (9).  
1.5.1.3.  Metabolisma aktiv ācija 
Baktērijas pakļauj testa vielas iedarb ībai gan piem ērotas metabolisma 
aktivācijas sistēmas klātbūtnē, gan bez t ās. Plašāk izmantojam ā akti­
vācijas sistēma ir ar kofaktoru papildin āta pēcmitohondrisk ā frakcija 
(S9), ko pagatavo no grauz ēju aknām, kas apstr ādātas ar enz īmsti­
mulējošām vielām, piemēram, Aroclor  1254 (1) (2), vai fenobarbi ­
tona un β-naftoflavona mais ījumu (18) (20) (21). P ēcmitahondr ālo 
frakciju parasti izmanto S9 mais ījumā koncentr ācijā no 5 līdz 30 
tilp. %. Metabolisma aktiv ācijas sistēmas izvēle var būt atkarīga no 
ķimikāliju grupas, pie kuras pieder testa viela. Dažos gad ījumos 
pēcmitohondrisk ā frakcija var b ūt jālieto vair ākās koncentr ācijās. 
Azokrāsvielu un diazosavienojumu p ārbaudēm var būt piemērotāka 
metabolisma aktiv ācijas sistēma ar reduc ējošām īpašībām (6) (13).  
1.5.1.4.  Testa viela/prepar āts 
Pirms bakt ēriju apstrādes ar ciet ām testa viel ām, tās vispirms izš ķī­
dina vai suspend ē piemērotos šķīdinātājos vai nes ējos un, ja vaja ­
dzīgs, atšķaida. Šķidras testa vielas var tieši pievienot testa sist ēmā 
un/vai pirms š ūnu apstrādes atšķaidīt. Ja dati par testa vielu prepar ātu 
stabilitāti liecina, ka tos uzglab āt nevar, izmanto svaigi pagatavotus 
preparātus. 
Šķīdinātājs vai nes ējs nedrīkst būt reaģētspējīgs ar testa vielu, un tas 
nedrīkst nelabv ēlīgi ietekm ēt baktēriju dzīvotspēju un S9 aktivit āti 
(22). Izmantojot citus, maz āk izpētītus šķīdinātājus vai nes ējus, jābūt 
datiem par to sader ību. Vienm ēr, kad tas iesp ējams, ieteicams 
vispirms izmantot ūdeni saturošus š ķīdinātājus vai nes ējus. Pārbaudot 
ūdens vidē nestabilas vielas, izmanto bez ūdens organiskos š ķīdinā­
tājus. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 340
 
1.5.2.  Testa apst ākļi 
1.5.2.1.  Testam izmantojamie celmi (skat īt 1.5.1.1.)  
1.5.2.2.  Pārbaudāmās koncentr ācijas  
Viens no krit ērijiem, kas j āņem vērā, nosakot liel āko izmantojam ās 
testa vielas daudzumu, ir t ās citotoksicit āte un šķīdība galīgajā 
apstrādes maisījumā. 
Var būt lietderīgi iepriekš ējā eksperiment ā noteikt vielas toksicit āti 
un šķīdību. Citotoksicit āti var noteikt p ēc revertanto koloniju skaita 
samazināšanās, fona pazušanas vai samazin āšanās vai pēc apstrādāto 
kultūru izdzīvošanas pak āpes. Vielas citotoksicit āte var main īties 
metabolisma aktiv ācijas sistēmu klātbūtnē. To, ka viela ir neš ķīstoša, 
novērtē pēc tās izgulsnēšanās, kas redzama ar neapbru ņotu aci, gal ī­
gajā maisījumā testa faktiskajos apst ākļos. 
Ieteicamā maksimālā testa koncentr ācija vielām, kas nav citotoksi ­
skas, ir 5 mg uz plati vai 5 μl uz plati. Viel ām, kas nav citotoksiskas 
un nav šķīstošas – 5 mg uz plati vai 5 μl uz plati, vien ā vai vairākās 
pārbaudāmajās koncentr ācijās jābūt nešķīstošām galīgajā apstrādes 
maisījumā. Testa vielas, kas ir citotoksiskas jau zem 5 mg uz plati 
vai 5 μl uz plati, p ārbauda koncentr ācijās, kas ir maz ākas par cito ­
toksisko koncentr āciju. Neizš ķīdušas vielas kl ātbūtne nedrīkst traucēt 
skaitīšanu.  
Sākotnējā izmēģinājumā vielu pārbauda vismaz piec ās analizējamās 
koncentrācijās ar apm ēram puslogaritmiskiem (t. i., maksim āli √10 
reizes) interv āliem starp testa punktiem. Var izmantot maz ākus 
koncentrāciju interv ālus gadījumos, kad p ēta koncentr āciju ietekmi. 
Var veikt izm ēģinājumus ar koncentr ācijām, kas pārsniedz 5 mg vai 
5 μl uz plati gad ījumos, kad testa viela iev ērojamā daudzum ā satur 
potenciāli mutagēnus piemais ījumus.  
1.5.2.3.  Negat īvas un pozit īvas kontroles  
Katrā eksperiment ā gan ar metabolisma aktiv āciju, gan bez t ās vien­
laicīgi iekļauj celmam piem ērotas pozit īvas un negat īvas (šķīdinātāja 
vai nesēja) kontroles. Pozit īvai kontrolei izv ēlas koncentr ācijas, kas 
ir efektīvas visos izm ēģinājumos.  
Izmēģinājumos, kuros izmanto metabolisma aktiv ācijas sist ēmas, 
standartvielu(-as) pozit īvai kontrolei j āizvēlas atbilst īgi lietoto bakt ē­
riju celma tipam.  
Izmēģinājumos ar metabolisma aktiv āciju pozit īvai kontrolei ir 
piemērotas šādas vielas:  
CAS Nr. Einecs  Nr. Viela  
781-43-1 212-308-4 9,10-dimetilantrac ēns 
57-97-6 200-359-5 7,12-dimetilbenzantrac ēns 
50-32-8 200-028-5 benzopir ēns 
613-13-8 210-330-9 2-aminoantrac ēns ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 341
 
CAS Nr. Einecs  Nr. Viela  
50-18-0 ciklofosfam īds 
6055-19-2 200-015-4 ciklofosfam īda monohidr āts 
Izmēģinājumiem ar reduc ējošās metabolisma aktiv ācijas metodi pozi ­
tīvai kontrolei ir piem ērota šāda viela:  
CAS Nr. Einecs  Nr. Viela  
573-58-0 209-358-4 Kongo sarkanais  
Kā vienīgo S9 mais ījuma iedarb ības indikatoru nevar izmantot 2- 
aminoantrac ēnu. Gadījumos, kad izmanto 2-aminoantrac ēnu, katrs 
S9 paraugs j āraksturo ar ī ar mutag ēnu, kam vajadz īga metabolisma 
aktivācija ar mikrosomu fermentiem, piem ēram, ar benzopir ēnu vai 
dimetilbenzantrac ēnu. 
Izmēģinājumos bez eksog ēnas metabolisma aktiv ācijas sist ēmas 
celmam specifiskai pozit īvai kontrolei ir piem ērotas šādas vielas:  
CAS Nr. Einecs  Nr. Viela Celms  
26628-22-8 247-852-1 n ātrija azīds TA 1535 un TA 100 
607-57-8 210-138-5 2- nitrofluor ēns TA 98 
90-45-9 201-995-6 9-aminoakrid īns TA 1537, TA 97 un TA 97a 
17070-45-0 241-129-4 ICR 191 TA 1537, TA 97 un TA 97a 
80-15-9 201-254-7 kumola hidroperoks īds TA 102 
50-07-7 200-008-6 mitomic īns C WP2 uvrA un TA102 
70-25-7 200-730-1 N-etil-N-nitro-N-nitrozoguani ­
dīns WP2, WP2uvrA un WP2uvrA 
(pKM101) 
56-57-5 200-281-1 4-nitrohinol īn-1-oksīds WP2, WP2uvrA un WP2uvrA 
(pKM101) 
3688-53-7 furilfuram īds (AF2) Plazm īdus saturoši celmi  
Pozitīvai kontrolei var izmantot ar ī citas piem ērotas standartvielas. Ja 
iespējams, kā pozitīvās kontroles vielas j āizmanto ķīmiskas vielas, 
kas pieder pie atbilstoš ām vielu grup ām. 
Jāiekļauj negatīvas kontroles, kur ās ietilpst tikai š ķīdinātājs vai nes ējs 
un kurās nav testa vielu; ar t ām rīkojas tieši t āpat kā ar apstrādes 
grupām. Turkl āt jāizmanto ar ī tukšie m ēģinājumi, izņemot gad ī­
jumus, kad ir iepriekš ieg ūti vēsturiski kontroldati, kas skaidri 
parāda, ka izv ēlētajam šķīdinātājam nav kait īgas mutag ēnas iedar ­
bības. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 342
 
1.5.3.  Proced ūra 
Pēc iekļaušanas plat ē metodes (1) (2) (3) (4) bez metabolisma akti ­
vācijas parasti ņem 0,05 ml vai 0,1 ml testa vielas š ķīduma, 0,1 ml 
svaigas bakt ēriju kultūras (kurā ir apmēram 10  8 dzīvotspējīgas šūnas) 
un 0,5 ml sterila buferš ķīduma, ko sajauc ar 2,0 ml augš ējā slāņa 
agara. Izm ēģinājumiem ar metabolisma aktiv āciju parasti ņem 0,5 ml 
metabolisma aktiv ācijas mais ījuma, kur ā ir vajadz īgais daudzums 
pēcmitohondrisk ās frakcijas (metabolisma aktiv ācijas mais ījumā 
koncentrācijā no 5 līdz 30 tilp. %), ko kop ā ar baktērijām un testa 
vielu vai t ās šķīdumu sajauc ar augš ējā slāņa agaru (2,0 ml). M ēģeņu 
saturu sajauc un izlej maz ās agara plat ēs. Pirms inkub ācijas augš ējā 
slāņa agaram ļauj saciet ēt. 
Ar preinkub ācijas metodes (2) (3) (5) (6) testa vielu vai t ās šķīdumu 
parasti vispirms vismaz 20 min ūtes inkub ē 30–37  o C temperat ūrā 
kopā ar testam izmantojamo celmu (kas satur apm ēram 10  8 dzīvot­
spējīgas šūnas) un sterilu buferš ķīdumu vai metabolisma aktiv ācijas 
sistēmu (0,5 ml), ko p ēc tam sajauc ar augš ējā slāņa agaru un izlej 
mazās agara plat ēs. Parasti 2,0 ml augš ējā slāņa agara sajauc ar 0,05 
vai 0,1ml testa vielas vai testa š ķīduma, 0,1 ml bakt ēriju un 0,5 ml 
S9 mais ījuma vai sterila buferš ķīduma. Preinkub ācijas laik ā 
mēģenēm jāveic aerācija, lietojot krat ītāju. 
Pareizai vari āciju novērtēšanai visas devas p ārbauda trijos atk ārto­
jumos. Izm ēģinājumu var veikt divos atk ārtojumos gad ījumos, kad 
tam ir zin ātnisks pamatojums. K ādas plates zaud ējuma dēļ izmēģi­
nājums nav uzskat āms par neder īgu. 
Gāzveida un gaistošu vielu p ārbaudēm izmanto atbilstošas metodes, 
piemēram, kultiv ēšanu herm ētiski nosl ēgtos traukos (12) (14) (15) 
(16).  
1.5.4.  Inkub ēšana  
Visas viena izm ēģinājuma plates inkub ē 48–72 stundas 37  o C tempe­
ratūrā. Pēc inkubēšanas nosaka revertanto koloniju skaitu uz katras 
plates.  
2. DATI  
2.1. REZULT ĀTU APSTR ĀDE 
Rezultātus izsaka ar revertanto koloniju skaitu uz plati. Nor āda arī 
revertanto koloniju skaitu gan uz negat īvās kontroles (uz š ķīdinātāja 
kontroles un, ja izmantota, ar ī tukšā mēģinājuma), gan ar ī uz pozi­
tīvās kontroles plat ēm. Testa vielai, pozit īvajai un negat īvajai (neap ­
strādātai un/vai š ķīdinātāju) kontrolei nor āda revertanto koloniju 
skaitu uz plat ēm, to vid ējo skaitu un standartnovirzes.  
Nav noteiktu pras ību attiecībā uz pozit īvas reakcijas verific ēšanu. 
Apšaubāmus rezult ātus pārbauda, veicot atk ārtoti pārbaudi, turkl āt 
vēlams main īt eksperimenta apst ākļus. Negat īvi rezult āti katrā 
konkrētā gadījumā ir jāapstiprina. Gad ījumos, kad negat īvu rezultātu 
apstiprināšanu uzskata par nevajadz īgu, tas ir j āpamato. Izmai ņas 
eksperimenta apst ākļu parametros nov ērtē un nosaka papildu ekspe ­
rimentos. Eksperimenta parametri, kurus var main īt, ir pārbaudāmo 
koncentrāciju atšķirības, apstr ādes metode (ietveršana plat ē vai 
šķidruma preinkub ācija) un metabolisma aktiv ācijas apst ākļi. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 343
 
2.2. REZULT ĀTU NOV ĒRTĒŠANA UN INTERPRET ĀCIJA  
Pozitīvu rezultātu nosaka p ēc vairākiem krit ērijiem, piem ēram, atka ­
rībā no koncentr ācijas – pēc revertanto koloniju skaita palielin āšanās 
uz plati vai p ēc vismaz viena celma revertanto koloniju skaita repro ­
ducējamas palielin āšanās ar metabolisma aktiv ācijas sistēmu vai bez 
tās (23). Vispirms rezult ātus izvērtē bioloģiski. Kā palīglīdzekli testu 
rezultātu izvērtēšanai var izmantot statistikas metodes (24). Tom ēr 
statistiskais noz īmīgums nedr īkst būt vienīgais faktors, p ēc kā nosaka 
pozitīvu atbildes reakciju.  
Uzskata, ka testa vielas mutag ēnās īpašības nav konstat ētas, ja tās 
testa rezult āti neatbilst iepriekšmin ētajiem krit ērijiem.  
Lai gan liel ākajā daļā eksperimentu ieg ūst nepārprotami pozit īvus vai 
negatīvus rezult ātus, tomēr dažkārt pēc iegūtajiem datiem nevar 
noteikti spriest par testa vielas aktivit āti. Turklāt rezultāti var būt 
nedroši vai apšaub āmi arī neatkarīgi no eksperimenta atk ārtojumu 
skaita.  
Pozitīvi baktēriju revers ās mutācijas testa rezult āti liecina, ka testa 
viela izraisa  Salmonella typhimurium  un/vai  Escherichia coli  
noteiktas mut ācijas ar b āzu aizvietošanu vai olbaltuma sint ēzes nola­
sīšanas fāzes nobīdi genom ā. Negatīvi rezultāti liecina, ka testa ap ­
stākļos testa viela neizraisa mut ācijas pārbaudītajām sugām. 
3. ZI ŅOJUMU SAST ĀDĪŠANA  
T E S T A Z I Ņ O J U M S  
Testa ziņojumā jābūt šādai inform ācijai.  
Šķīdinātājs/nesējs: 
— šķīdinātāja/nesēja izvēles pamatojums,  
— testa vielas š ķīdība un stabilit āte šķīdinātājā/nesējā, ja tā ir 
zināma. 
Celmi:  
— izmantotie bakt ēriju celmi,  
— šūnu skaits kult ūrā, 
— celmu raksturojums.  
Testa apst ākļi: 
— testa vielas daudzums uz vienu plati (mg/plat ē vai μl/platē), 
pamatojot izv ēlēto devu un vienas koncentr ācijas pārbaudei 
ņemto plašu skaitu,  
— izmantot ā barotne,  
— metabolisma aktiv ācijas sistēmas veids un sast āvs, norādot pieņe­
mamības kritērijus,  
— apstrādes proced ūras. 
Rezultāti: 
— toksicit ātes pazīmes, 
— izgulsn ēšanās pazīmes, 
— koloniju skaits uz katras plates,  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 344
 
— vidējais revertanto koloniju skaits uz plati un standartnovirze,  
— ja iesp ējams, reakcijas uz devu nov ērtējums,  
— statistisk ās analīzes rezult āti, ja tā veikta,  
— līdztekus ieg ūtie negat īvas (šķīdinātāja/nesēja) un pozit īvas 
kontroles rezult āti, norādot robežas, vid ējos lielumus un standart ­
novirzes,  
— līdzšinējie vēsturiskie negat īvas (šķīdinātāja/nesēja) un pozit īvas 
kontroles rezult āti, norādot robežas, vid ējos lielumus un standart ­
novirzes.  
Rezultātu izvērtējums.  
Secinājumi.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) Ames, B.N., McCann, J. and Yamasaki E. (1975). Methods for 
Detecting Carcinogens and Mutagens with the Salmonella/ ­
Mammalian-Microsome Mutagenicity Test. Mutation Res., 31, p. 347–364.
 
(2) Maron, D.M. and Ames, B.N. (1983). Revised Methods for the 
Salmonella Mutagenicity Test. Mutation Res., 113, 
p. 173–215.  
(3) Gatehouse, D., Haworth, S., Cebula, T., Gocke, E., Kier, L., 
Matsushima, T., Melcion, C., Nohmi, T., Venitt, S. and Zeiger, 
E. (1994). Recommendations for the Performance of Bacterial 
Mutation Assays. Mutation Res., 312, p. 217–233.  
(4) Kier, L.D., Brusick D.J., Auletta, A.E., Von Halle, E.S., 
Brown, M.M., Simmon, V.F., Dunkel, V., McCann, J., Mortel ­
mans, K., Prival, M., Rao, T.K. and Ray V. (1986). The 
Salmonella typhimurium/Mammalian Microsomal Assay: A 
Report of the U.S. Environmental Protection Agency Gene- Tox Program. Mutation Res., 168, p. 69–240.
 
(5) Yahagi, T., Degawa, M., Seino, Y.Y., Matsushima, T., Nagao, 
M., Sugimura, T. and Hashimoto, Y. (1975). Mutagenicity of 
Carcinogen Azo Dyes and their Derivatives, Cancer Letters, 1, 
p. 91–96.  
(6) Matsushima, M., Sugimura, T., Nagao, M., Yahagi, T., Shirai, 
A. and Sawamura, M. (1980). Factors Modulating Mutageni ­
city Microbial Tests. In: Short-term Test Systems for Detecting 
Carcinogens. Ed. Norpoth K.H. and Garner, R.C., Springer, 
Berlin-Heidelberg-New York, p. 273–285.  
(7) Gatehouse, D.G., Rowland, I.R., Wilcox, P., Callender, R.D. 
and Foster, R. (1980). Bacterial Mutation Assays. In: Basic 
Mutagenicity Tests: UKEMS Part 1 Revised. Ed. D.J. 
Kirkland, Cambridge University Press, p. 13–61.  
(8) Aeschacher, H.U., Wolleb, U. and Porchet, L. (1987). Liquid 
Preincubation Mutagenicity Test for Foods. J. Food Safety, 8, p. 167–177.
 
(9) Green, M.H.L., Muriel, W.J. and Bridges, B.A. (1976). Use of 
a simplified fluctuation test to detect low levels of mutagens. 
Mutation Res., 38, p. 33–42.  
(10) Hubbard, S.A., Green, M.H.L., Gatehouse, D. and J.W. 
Bridges (1984). The Fluctuation Test in Bacteria. In: Hand ­
book of Mutagenicity Test Procedures. 2nd Edition. Ed. 
Kilbey, B.J., Legator, M., Nichols, W. and Ramel, C., Elsevier, 
Amsterdam-New York-Oxford, pp. 141–161.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 345
 
(11) Thompson, E.D. and Melampy, P.J. (1981). An Examination 
of the Quantitative Suspension Assay for Mutagenesis with 
Strains of  Salmonella typhimurium . Environmental Mutage ­
nesis, 3, p. 453–465.  
(12) Araki, A., Noguchi, T., Kato, F. and T. Matsushima (1994). 
Improved Method for Mutagenicity Testing of Gaseous 
Compounds by Using a Gas Sampling Bag. Mutation Res., 307, p. 335–344.
 
(13) Prival, M.J., Bell, S.J., Mitchell, V.D., Reipert, M.D. and 
Vaughn, V.L. (1984). Mutagenicity of Benzidine and Benzi ­
dine-Congener Dyes and Selected Monoazo Dyes in a Modi ­
fied Salmonella Assay. Mutation Res., 136, p. 33–47.  
(14) Zeiger, E., Anderson, B.E., Haworth, S., Lawlor, T. and 
Mortelmans, K. (1992). Salmonella Mutagenicity Tests. V. Results from the Testing of 311 Chemicals. Environ. Mol. Mutagen., 19, p. 2–141.
 
(15) Simmon, V., Kauhanen, K. and Tardiff, R.G. (1977). Muta ­
genic Activity of Chemicals Identified in Drinking Water. In Progress in Genetic Toxicology, D. Scott, B. Bridges and F. 
Sobels (Eds.) Elsevier, Amsterdam, p. 249–258.
 
(16) Hughes, T.J., Simmons, D.M., Monteith, I.G. and Claxton, 
L.D. (1987). Vaporisation Technique to Measure Mutagenic Activity of Volatile Organic Chemicals in the Ames/ ­
Salmonella Assay. Environmental Mutagenesis, 9, p. 421–441.
 
(17) Matsushima, T., Matsumoto, A., Shirai, M., Sawamura, M., 
and Sugimura, T. (1979). Mutagenicity of the Naturally Occur ­
ring Carcinogen Cycasin and Synthetic Methylazoxy Methane 
Conjugates in  Salmonella typhimurium . Cancer Res., 39, 
p. 3780–3782.  
(18) Tamura, G., Gold, C., Ferro-Luzzi, A. and Ames, B.N. (1980). 
Fecalase: A Model for Activation of Dietary Glycosides to 
Mutagens by Intestinal Flora. Proc. Natl. Acad. Sci. USA, 77, p. 4961–4965.
 
(19) Wilcox, P., Naidoo, A., Wedd, D.J. and Gatehouse, D.G. 
(1990). Comparison of  Salmonella typhimurium  TA 102 with  
Escherichia coli  WP2 Tester strains. Mutagenesis, 5, 
p. 285–291.  
(20) Matsushima, T., Sawamura, M., Hara, K. and Sugimura, T. 
(1976). A Safe Substitute for Polychlorinated Biphenyls as an Inducer or Metabolic Activation Systems. In: “ In Vitro  
metabolic Activation in Mutagenesis Testing” Eds. F.J. de 
Serres et al. Elsevier, North Holland, p. 85–88.
 
(21) Elliot, B.M., Combes, R.D., Elcombe, C.R., Gatehouse, D.G., 
Gibson, G.G., Mackay, J.M. and Wolf, R.C. (1992). Alterna ­
tives to Aroclor 1254-induced S9 in  in Vitro  Genotoxicity 
Assays. Mutagenesis, 7, p. 175–177.  
(22) Maron, D., Katzenellenbogen, J. and Ames, B.N. (1981). 
Compatibility of Organic Solvents with the Salmonella/ ­
Microsome Test. Mutation Res., 88, p. 343–350.  
(23) Claxton, L.D., Allen, J., Auletta, A., Mortelmans, K., 
Nestmann, E. and Zeiger, E. (1987). Guide for the  Salmonella 
typhimurium /Mammalian Microsome Tests for Bacterial Muta ­
genicity. Mutation Res., 189, p. 83–91.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 346
 
(24) Mahon, G.A.T., Green, M.H.L., Middleton, B., Mitchell, I., 
Robinson, W.D. and Tweats, D.J. (1989). Analysis of Data 
from Microbial Colony Assays. In: UKEMS Sub-Committee on Guidelines for Mutagenicity Testing. Part II. Statistical Evaluation of Mutagenicity Test Data. Ed. Kirkland, D.J., 
Cambridge University Press, p. 28–65.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 347
 
B.15.  MUTAGENIT ĀTES NOTEIKŠANA KOP Ā AR KANCEROGE ­
NITĀTES PRIEKŠNOV ĒRTĒJUMU G ĒNU MUT ĀCIJAS  SACC­
HAROMYCES CEREVISIAE  ŠŪNĀS 
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
1.2. DEFIN ĪCIJA  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
1.3. STANDARTVIELAS  
Nav.  
1.4. METODES B ŪTĪBA 
Gēnu mutāciju noteikšanai, ko induc ē ķīmiski aģenti pēc metaboli ­
skās aktivācijas vai bez t ās, var izmantot daž ādus haplo īdus un 
diploīdus rauga ( Saccharomyces cerevisiae ) celmus.  
Šim nolūkam izmanto t ādas haplo īdu celmu mut āciju noteikšanas 
sistēmas, kas ļauj kvantitat īvi noteikt turpv ērsto mutāciju no sarka ­
niem aden īnatkarīgiem mutantiem ( ade-1, ade -2) uz divk ārši adenī­
natkarīgiem baltiem mutantiem, k ā arī selektīvas sistēmas, piem ēram, 
rezistences induc ēšanu pret kanavan īnu un cikloheksim īdu. 
Visplašāk pārbaudītā atpakaļvērsto mutāciju sistēma ir haplo īdais 
celms XV 185-14C, kas satur  ochre  nonsensmut ācijas ade 2-1,  arg 
4-17,  lys 1-1 un  trp 5-48, kuru reversiju var pan ākt ar bāzu nomai ņas 
mutagēniem, kas induc ē sait-specifiskas mut ācijas vai mut ācijas 
ochre  supresorg ēnā. XV 185-14C satur ar ī ģenētisko mar ķieri his 
1-7, kas ir misensmut ācija, kuras reversiju var galvenok ārt panākt 
ar mutāciju citā saitā, un iezīmētājgēnu hom  3-10, kas revert ējams ar 
fāzes nobīdes mutag ēniem.  
No diploīdiem  S. cerevisiae  celmiem plaši izmanto tikai celmu D  7 , 
kas ir homozigots p ēc ilv 1-92.  
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Nav.  
1.6. METODES APRAKSTS  
S a g a t a v o š a n a s d a r b i  
Pārbaudāmo vielu un kontrolvielu š ķīdumus attiec īgajā šķīdinātājā 
gatavo īsi pirms izm ēģinājuma. Ja izmanto organiskos savienojumus, 
kas nešķīst ūdenī, tos izšķīdina tādā organisk ā šķīdinātājā kā etanols, 
acetons vai dimetilsulfoks īds (DMSO), kuru koncentr ācija nedrīkst 
pārsniegt 2 tilp. %. Š ķīdinātājs galīgajā koncentr ācijā nedrīkst ievē­
rojami ietekm ēt šūnu dzīvotspēju un vairošanos.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 348
 
M e t a b o l i s k ā a k t i v ā c i j a  
Šūnas pakļauj pārbaudāmās vielas iedarb ībai, pievienojot t ām piemē­
rotu eksog ēnu metabolisk ās aktivācijas sistēmu, vai bez t ās. 
Visplašāk izmanto no grauz ēju aknām iegūtu postmitohondri ālo frak­
ciju kopā ar kofaktoru, kas iepriekš apstr ādāta ar fermentus induc ē­
jošiem aģentiem. Metabolisko aktiv āciju var pan ākt, izmantojot ar ī 
citas sugas, audus, postmitohondri ālās frakcijas vai metodes.  
Testa apst ākļi 
I z m a n t o t i e r a u g a c e l m i  
Gēnu mutāciju pētījumos visbiež āk izmanto haplo īdo celmu XV 185- 
14C un diplo īdo celmu D  7 . Šim nol ūkam der ar ī citi rauga celmi.  
B a r o t n e s  
Izdzīvojušo un mutanto š ūnu skaita noteikšanai izmanto piem ērotas 
barotnes.  
N e g a t ī v ā u n p o z i t ī v ā k o n t r o l e  
Vienlaikus j āizmanto pozit īvā kontrole, kontrole bez apstr ādes un 
kontrole ar š ķīdinātāju. Katras konkr ētas mutācijas noteikšanai 
izmanto pozit īvo kontroli ar piem ērotām vielām. 
K o n c e n t r ā c i j a e k s p o z ī c i j a s l a i k ā 
Pārbaudāmās vielas diapazons aptver vismaz piecas atš ķirīgas 
koncentrācijas. Toksisk ām vielām izvēlas tādu lielāko koncentr āciju, 
lai izdzīvotu vismaz 5–10 % š ūnu. Vielas, kas sam ērā slikti šķīst 
ūdenī, pārbauda koncentr ācijā, kas ir tuvu to š ķīdības robežai, izman ­
tojot piem ērotu metodi. Netoksisk ām vielām, kas piln ībā šķīst ūdenī, 
lielāko koncentr āciju nosaka katr ā atsevišķā gadījumā. 
I n k u b ā c i j a s a p s t ā k ļ i 
Mikrobiolo ģiskās plates inkub ē 4–7 dienas tums ā 28–30  o C tempe­
ratūrā. 
S p o n t ā n o m u t ā c i j u b i e ž u m s  
Jāizmanto subkult ūras, kam spont āno mutāciju biežums nep ārsniedz 
pieņemto normu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 349
 
R e p l i k ā t u s k a i t s  
Reģistrējot prototrofus, kas radušies g ēnu mutāciju rezult ātā, katras 
koncentrācijas pārbaudei un š ūnu dzīvotspējas noteikšanai izmanto 
vismaz tr īs replikātus. Ja izm ēģinājumā izmanto t ādu ģenētisko 
marķieri kā hom  3–10, kam ir pazemin āts mutāciju biežums, plašu 
skaits ir j āpalielina, lai ieg ūtu statistiski noz īmīgus datus.  
Testa norise  
S. cerevisiae  celmu apstr ādi parasti veic š ķidrā barotnē, kad šūnas 
atrodas stacion ārajā fāzē vai vairošan ās fāzē. Sākotnēji izmēģinā­
jumus veic ar š ūnām vairošan ās fāzē (1–5 × 10  7 šūnu/ml): uz ne 
vairāk kā 18 stund ām tās pakļauj pārbaudāmās vielas iedarb ībai 
28–37  o C temperat ūrā, pastāvīgi kratot; šaj ā laikā atkarībā no apstāk­ 
ļiem tām var vajadz īgā daudzum ā pievienot metabolisk ās aktivācijas 
sistēmu. Pēc apstrādes šūnas centrifug ē, skalo un ies ēj piemērotā 
barotnē. Pēc inkubācijas pārbauda izdz īvojušo šūnu skaitu un indu ­
cēto gēnu mutāciju biežumu. Ja pirmaj ā izmēģinājumā iegūst nega­
tīvus rezult ātus, tad izm ēģinājums jāatkārto ar šūnām stacion ārajā 
fāzē. Ja pirmaj ā izmēģinājumā iegūst pozitīvus rezult ātus, tie jāap­
stiprina v ēl vienā neatkarīgā izmēģinājumā. 
2. DATI  
Dati jāapkopo tabul ā, norādot reģistrēto koloniju skaitu, mutantu 
skaitu, šūnu dzīvotspēju un mut ācijas biežumu. Visi šie rezult āti 
jāapstiprina neatkar īgā izmēģinājumā. Iegūtie dati jāizvērtē, izman­
tojot piem ērotas statistikas metodes.  
3. ZI ŅOJUMA SAGATAVOŠANA  
3.1. TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā, ja iespējams, jānorāda šādas ziņas: 
— izmantotais mikroorganismu celms,  
— testa apst ākļi (šūnas stacion ārajā fāzē vai vairošan ās fāzē, barotņu 
sastāvs, inkub ācijas temperat ūra un ilgums, metabolisk ās aktivā­
cijas sistēma), 
— aplikācijas shēma (izmantot ās koncentr ācijas, norise un ilgums, 
temperatūra, pozitīvā un negat īvā kontrole),  
— reģistrēto koloniju skaits, mutantu skaits, š ūnu dzīvotspēja un 
mutāciju biežums, vajadz ības gadījumā devas/iedarb ības attie­
cība, datu statistiskais nov ērtējums,  
— rezult ātu iztirzājums,  
— rezult ātu interpret ācija. 
3.2. IZV ĒRTĒJUMS UN INTERPRET ĀCIJA  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 350
 
B.16.  MITOTISK Ā REKOMBIN ĀCIJA –  SACCHAROMYCES 
CEREVISIAE  ŠŪNĀS 
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
1.2. DEFIN ĪCIJA  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
1.3. STANDARTVIELAS  
Nav.  
1.4. METODES B ŪTĪBA 
Mitotisko rekombin āciju Saccharomyces cerevisiae  šūnās var nov ērot 
gan starp g ēniem (vai visbiež āk starp gēnu un centrom ēru), gan viena 
gēna ietvaros. Pirmaj ā gadījumā to dēvē par mitotisko krustmiju un 
tās rezultātā rodas reciprokie produkti, bet otraj ā gadījumā šis process 
nav reciprok āls un to d ēvē par gēnu konversiju. Par krustmiju parasti 
liecina tas, ka heterozigotiem celmiem rodas reces īvas homozigotas 
kolonijas vai sektori, savuk ārt uz gēnu konversiju nor āda prototrofu 
revertantu par ādīšanās auksotrofos heteroal ēlos celmos, kas vien ā 
gēnā satur divas daž ādas bojātas alēles. Mitotisk ās gēnu konversijas 
noteikšanai visplaš āk izmanto t ādus rauga celmus k ā D 4 (kas ir hete ­
roalēls pēc ade 2 un  trp 5), D  7 (heteroalēls pēc trp 5), BZ  34 (hete­
roalēls pēc arg 4) un JD1 (heteroal ēls pēc his 4 un  trp 5). Mitotisko 
krustmiju, kuras rezult ātā rodas sarkani vai roz ā sektori, var noteikt 
rauga celmam D  5 vai D  7 (tos izmanto ar ī mitotiskās gēnu konversijas 
un atgriezenisko mut āciju noteikšanai  ilv 1-92 gēnā); abi šie celmi ir 
heteroalēli pēc komplement ējošajām ade 2 alēlēm. 
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Nav.  
1.6. METODES APRAKSTS  
Sagatavošanas darbi  
Pārbaudāmo vielu un kontrolvielu vai standartvielu š ķīdumus piem ē­
rotā šķīdinātājā gatavo īsi pirms izm ēģinājuma. Ja izmanto organi ­
skos savienojumus, kas neš ķīst ūdenī, tos izšķīdina tādā organisk ā 
šķīdinātājā kā etanols, acetons vai dimetilsulfoks īds (DMSO), kuru 
koncentrācija nedr īkst pārsniegt 2 tilp. %. Š ķīdinātājs galīgajā 
koncentrācijā nedrīkst ievērojami ietekm ēt šūnu dzīvotspēju un 
vairošanos.  
M e t a b o l i s k ā a k t i v ā c i j a  
Šūnas pakļauj pārbaudāmās vielas iedarb ībai, gan pievienojot t ām 
piemērotu eksog ēnu metabolisk ās aktivācijas sistēmu, gan bez t ās. 
Visplašāk izmanto no grauz ēju aknām iegūtu postmitohondri ālo frak­
ciju kopā ar kofaktoru, kas iepriekš apstr ādāta ar fermentus induc ē­
jošiem aģentiem. Metabolisko aktiv āciju var pan ākt, izmantojot ar ī 
citas sugas, audus, p ēcmitohondri ālās frakcijas vai metodes.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 351
 
Testa apst ākļi 
I z m a n t o t i e r a u g a c e l m i  
Visplašāk izmanto diplo īdos celmus D  4 , D  5 , D  7 un JD1. Šim 
nolūkam var izmantot ar ī citus rauga celmus.  
B a r o t n e s  
Izdzīvojušo š ūnu skaita un mitotisk ās rekombin ācijas biežuma 
noteikšanai izmanto piem ērotas barotnes.  
N e g a t ī v ā u n p o z i t ī v ā k o n t r o l e  
Vienlaikus j āizmanto pozit īvā kontrole, kontrole bez apstr ādes un 
kontrole ar š ķīdinātāju. Katras konkr ētas rekombin ācijas noteikšanai 
izmanto pozit īvo kontroli ar piem ērotām vielām. 
K o n c e n t r ā c i j a e k s p o z ī c i j a s l a i k ā 
Pārbaudāmās vielas diapazons aptver vismaz piecas atš ķirīgas 
koncentrācijas. Cita starp ā jāņem vērā tādi faktori k ā citotoksicit āte 
un šķīdība. Viela vismaz ākajā koncentr ācijā nedrīkst nomākt šūnu 
dzīvotspēju. Toksisk ām vielām izvēlas tādu lielāko koncentr āciju, 
lai izdzīvotu vismaz 5–10 % š ūnu. Vielas, kas sam ērā slikti šķīst 
ūdenī, pārbauda koncentr ācijā, kas ir tuvu to š ķīdības robežai, izman ­
tojot piem ērotu metodi. Netoksisk ām vielām, kas piln ībā šķīst ūdenī, 
lielāko koncentr āciju nosaka katr ā atsevišķā gadījumā. 
Pārbaudāmās vielas iedarb ībai, kas ilgst l īdz 18 stund ām, var pak ļaut 
šūnas stacion ārajā fāzē vai vairošan ās fāzē. Bet, ja izmanto gar āku 
ekspozīcijas laiku, mikroskopiski j āpārbauda, vai rauga kult ūrās 
neveidojas sporas, jo tad izm ēģinājuma rezult āti būs nederīgi. 
I n k u b ā c i j a s a p s t ā k ļ i 
Mikrobiolo ģiskās plates inkub ē 4–7 dienas tums ā 28–30  o C tempe­
ratūrā. Plates, ko izmanto sarkano un roz ā homozigoto sektoru 
noteikšanai, kuri veidojas krustmijas rezult ātā, pirms to skait īšanas 
vēl vienu vai divas dienas glab ā ledusskap ī (ap 4  o C), ļaujot attīstī­
ties attiec īgās krāsas kolonij ām. 
S p o n t ā n ā s m i t o t i s k ā s r e k o m b i n ā c i j a s b i e ž u m s  
Jāizmanto subkult ūras, kurām spontānās mitotisk ās rekombin ācijas 
biežums nep ārsniedz pie ņemto normu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 352
 
R e p l i k ā t u s k a i t s  
Reģistrējot prototrofus, kas radušies mitotisk ās gēnu konversijas 
rezultātā, katras koncentr ācijas pārbaudei un š ūnu dzīvotspējas 
noteikšanai izmanto vismaz tr īs replikātus. Reģistrējot reces īvo 
homozigotismu p ēc mitotisk ās krustmijas, izmantoto plašu skaits ir 
jāpalielina, lai sasniegtu vajadz īgo koloniju daudzumu.  
Testa norise  
S. cerevisiae  celmu apstr ādi parasti veic š ķidrā barotnē, kad šūnas 
atrodas stacion ārajā fāzē vai vairošan ās fāzē. Pirmos izm ēģinājumus 
veic ar šūnām vairošan ās fāzē. 1–5 × 10  7 šūnu/ml uz ne ilg āk kā 18 
stundām pakļauj pārbaudāmās vielas iedarb ībai 28–37  o C tempera ­
tūrā, pastāvīgi kratot; šaj ā laikā, atkarībā no apstākļiem, tām var 
vajadzīgā daudzum ā pievienot metabolisk ās aktivācijas sistēmu. 
Pēc apstrādes šūnas centrifug ē, skalo un ies ēj piemērotā barotnē. Pēc 
inkubācijas pārbauda izdz īvojušo šūnu skaitu un induc ētās mitotisk ās 
rekombin ācijas biežumu.  
Ja pirmaj ā izmēģinājumā iegūst negatīvus rezult ātus, tad izm ēģinā­
jums jāatkārto ar šūnām stacion ārajā fāzē. Ja pirmaj ā izmēģinājumā 
iegūst pozitīvus rezult ātus, tie jāapstiprina neatkar īgā izmēģinājumā. 
2. DATI  
Dati jāapkopo tabul ā, norādot reģistrēto koloniju skaitu, rekombi ­
nantu skaitu, izdz īvojušo šūnu skaitu un rekombin ācijas biežumu.  
Šie rezult āti jāapstiprina neatkar īgā izmēģinājumā. 
Iegūtie dati jāizvērtē ar piemērotu statistikas metodi.  
3. ZI ŅOJUMA SAGATAVOŠANA  
3.1. TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā, ja iespējams, jānorāda šādas ziņas: 
— izmantotais mikroorganismu celms,  
— testa apst ākļi (šūnas stacion ārajā fāzē vai vairošan ās fāzē, barotņu 
sastāvs, inkub ācijas temperat ūra un ilgums, metabolisk ās aktivā­
cijas sistēma), 
— aplikācijas shēma (izmantot ās koncentr ācijas, norise un ilgums, 
temperatūra, pozitīvā un negat īvā kontrole),  
— reģistrēto koloniju skaits, rekombinantu skaits, izdz īvojušo šūnu 
skaits un rekombin ācijas biežums, vajadz ības gadījumā devas/­
iedarbības attiec ība, datu statistiskais nov ērtējums,  
— rezult ātu iztirzājums,  
— rezult ātu interpret ācija. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 353
 
3.2. IZV ĒRTĒJUMS UN INTERPRET ĀCIJA  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 354
 
B.17.  MUTAGENIT ĀTE – Z ĪDĪTĀJU ŠŪNU GĒNU MUT ĀCIJU 
TESTS  IN VITRO  
1. METODE  
Šī metode ir ESAO TG 476 metodes “Z īdītāju šūnu gēnu mutāciju 
tests in vitro ” (1997) kopija.  
1.1. IEVADS  
Zīdītāju šūnu gēnu mutāciju testu  in vitro  var izmantot ķīmisko vielu 
izraisīto gēnu mutāciju noteikšanai. Pie šim nol ūkam piem ērotām 
šūnu līnijām pieder L5178Y pe ļu limfomas š ūnas, CHO, CHO- 
AS52 un V79 l īniju Ķīnas kāmju šūnas, un TK6 cilv ēku limfobla ­
stoīdās šūnas (1). Š īm šūnu līnijām parasti nosaka t ādus ģenētiskos 
raksturlielumus k ā mutācija pie timid īnkināzes (TK) un hipoksant īna- 
guanīna fosforiboziltransfer āzes (HPRT), k ā arī ksantīna-guanīna 
fosforiboziltransfer āzes (XPRT) transg ēna. TK, HPRT un XPRT 
mutāciju testos nosaka daž ādas ģenētiskās norises. P ēc TK un 
XPRT autosomu atrašan ās vietas var noteikt t ādas ģenētiskās 
pārmaiņas (piemēram, lielus izlaidumus), ko nevar noteikt HPRT 
gēna atrašan ās vietā X hromosom ās (2) (3) (4) (5) (6).  
Zīdītāju šūnu gēnu mutāciju testam  in vitro  var izmantot izveidotas 
šūnu līnijas vai š ūnu celmus. Testam izmatojam ās šūnas izvēlas pēc 
to augšanas sp ējas kultūrā un spont āno mutāciju biežuma stabilit ātes. 
Testiem, ko izdara  in vitro , metaboliskai aktiv ācijai parasti j āizmanto 
eksogēns avots. Š āda metaboliskas aktiv ācijas sistēma nevar piln ībā 
imitēt apstākļus zīdītāju organism ā in vivo . Jāraugās, lai nov ērstu 
apstākļus, kuros ieg ūst rezultātus, kas neraksturo mutagenit āti. Pozi­
tīvus rezult ātus, kas neraksturo mutagenit āti, var ieg ūt no pH 
izmaiņām, osmozes vai vielu augstas citotoksicit ātes dēļ (7). 
Šo testu izmanto z īdītājiem potenci āli mutagēnu un kancerog ēnu 
vielu skrīningam. Daudzi savienojumi, kam šis tests ir pozit īvs, ir 
zīdītājiem kancerog ēni; tomēr pilnīga korelācija starp šo testu un 
kancerogenit āti nepastāv. Korelācija ir atkar īga no ķīmisko vielu 
grupas, pie kuras pieder p ārbaudāmais savienojums, un ir arvien 
vairāk pierādījumu, ka ir kancerog ēni, ko ar šo testu noteikt nevar, 
jo to iedarb ībai ir cits meh ānisms, kas ar genotoksiskumu nesaist īts 
vai kura nav bakt ēriju šūnās (6).  
Skatīt arī vispārīgā ievada B da ļu. 
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Tieša mut ācija: gēna mutācija no vec āku tipa mutanta formas, ko 
rada iekod ētā proteīna enzīma funkcijas aktiv ācijas izma ņas vai 
zudums.  
Bāzu pāra aizstājēji mutagēni: vielas, kas izraisa viena vai vair āku 
DNS bāzu pāru aizstāšanu.  
Mutagēni, kas izraisa olbaltuma sint ēzes nolas īšanas fāzes 
nobīdi: vielas, kas DNS molekul ā izraisa viena vai vair āku bāzu 
pāru pievienošanu vai izdz ēšanu. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 355
 
Fenotipa izpausmes laiks : periods, kura laik ā neizmain īti gēnu 
produkti tiek izspiesti no š ūnām, kurās notikušas mut ācijas.  
Mutāciju biežums : mutanto š ūnu skaits, ko nov ēro attiecībā pret 
dzīvotspējīgo šūnu skaitu.  
Relatīvais kopējais pieaugums : šūnu skaita palielin āšanās laikā salī­
dzinājumā ar šūnu kontroles popul āciju, ko apr ēķina, reizinot suspen ­
sijas pieauguma attiec ību pret negat īvo kontroli ar klon ēšanas efek ­
tivitātes attiecību pret negat īvo kontroli.  
Relatīvais suspensijas pieaugums : šūnu skaita palielin āšanās 
izpausmes perioda laik ā attiecībā pret negat īvo kontroli.  
Dzīvotspēja: apstrādāto šūnu klonēšanas efektivit āte laikā, kad pēc 
izpausmes laika perioda beig ām tās novieto uz plates selekt īvos ap­
stākļos. 
Izdzīvošana : pēc apstrādes perioda beig ām uz plates novietotu 
apstrādātu šūnu klonēšanas efektivit āte; izdzīvošanu parasti izsaka 
attiecībā pret kontrolš ūnu populācijas izdz īvošanu.  
1.3. TESTA METODES PRINCIPS  
Šūnas ar timid īnkināzes (TK) defic ītu mutācijas TK  +/- → TK  -/- dēļ ir 
rezistentas pret pirimid īna analoga trifluortimid īna (TFT) citotoksisko 
iedarbību. Timid īnkināzes kompetent ās šūnas ir jutīgas pret TFT, kas 
izraisa šūnu metabolisma inhib ēšanu un aptur š ūnu turpm āko dalī­ 
šanos. Tādējādi mutant ās šūnas var vairoties TFT kl ātbūtnē, bet 
normālām šūnām, kas satur timid īnkināzi, tas nav iesp ējams. Līdzīgi 
šūnas, kurās trūkst HPRT vai XPRT, izv ēlas pēc rezistences pret 6- 
tioguanīnu (TG) vai 8-azaguan īnu (AG). Gad ījumos, kad b āzes 
analogu vai savienojumu, kas saist īts ar selekt īvo vielu, p ēta kādā 
no zīdītāju šūnu gēnu mutācijas testiem, r ūpīgi jāizvērtē testa vielas 
īpašības. Piem ēram, jāizpēta testa vielas iesp ējamais selekt īvais toksi ­
skums gan mutantaj ām, gan nemutantaj ām šūnām. Tā jāapstiprina 
selekcijas sist ēmas/vielas īpašības gadījumos, kad p ārbauda ķīmiskās 
vielas, kuru strukt ūra ir līdzīga selektīvās vielas strukt ūrai (8).  
Šūnas suspensij ā vai viensl āņa kultūrā noteiktu laiku pak ļauj testa 
vielas iedarb ībai gan metabolisma aktiv ācijas sistēmas klātbūtnē, gan 
bez tās un pēc tam subkultiv ē, lai pirms mutanta selekcijas noteiktu 
citotoksicit āti un izpaustos fenotipisk ās īpašības (9) (10) (11) (12) 
(13). Citotoksicit āti parasti nosaka, nov ērtējot kultūru relatīvo klonē­ 
šanas efektivit āti (izdzīvošanu) vai relat īvo kopējo pieaugumu p ēc 
apstrādes perioda. Apstr ādātās kultūras uztur augšanas vid ē pietie­
kami ilgu laiku, kas ir rakstur īgs katrai izv ēlētajai gēna atrašan ās 
vietai hromosom ā un šūnas tipam, un gandr īz optimāli ļauj izpausties 
izraisīto mutāciju fenotipiskaj ām īpašībām. Mutāciju biežumu 
nosaka, izs ējot noteiktu skaitu š ūnu barotn ē, kas satur selekt īvo 
vielu mutanto š ūnu noteikšanai, un barotn ē bez selekt īvās vielas, 
kurā nosaka klon ēšanas efektivit āti (dzīvotspēju). Pēc atbilstoša inku ­
bēšanas perioda saskaita kolonijas. Mut āciju biežumu apr ēķina pēc 
mutanto koloniju skaita selekt īvajā vidē un koloniju skaita neselek ­
tīvajā vidē. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 356
 
1.4. TESTA METODES APRAKSTS  
1.4.1.  Sagatavošana  
1.4.1.1.  Šūnas 
Šim testam var izmantot daž ādu tipu šūnas, ieskaitot L5171Y, CHO, 
CHO-AS52, V79 vai TK6 š ūnu subklonus. Š ūnu tipiem, ko izmanto 
šim testam, j ābūt jutīgiem pret ķīmiskajiem mutag ēniem, ar augstu 
klonēšanas efektivit āti un stabilu spont āno mutāciju biežumu. Š ūnām 
jābūt ar pārbaudītu mikoplazmas pies ārņojumu, un pies ārņotas šūnas 
testam nav izmantojamas.  
Testam j ābūt iepriekš noteiktai jut ībai un pak āpei. Izmanto š ūnu 
skaitu, kult ūras un testa vielas koncentr ācijas, kas atbilst šiem noteik ­
tajiem parametriem (14). Minim ālo dzīvotspējīgo šūnu skaitu, kas 
izdzīvo pēc apstrādes un ko izmanto katr ā testa posm ā, nosaka p ēc 
spontāno mutāciju biežuma. Visp ārīgs norādījums ir izmantot š ūnu 
skaitu, kas ir vismaz 10 reizes liel āks par spont āno mutāciju 
biežumam apgriezto skaitli. Tom ēr ieteicams izmantot vismaz 10  6 
šūnas. Lai testam noteiktu konsekventus veiktsp ējas rādītājus, vaja­
dzīgi pietiekami v ēsturiskie dati par š ūnu sistēmu. 
1.4.1.2.  Barotnes un kultiv ēšanas apst ākļi 
Izmanto piem ērotu kultiv ēšanas barotni, iev ērojot attiec īgus inkub ē­ 
šanas apst ākļus (kultiv ēšanas trauki, temperat ūra, CO  2 koncentrācija 
un mitrums). Barotni izv ēlas atbilstoši test ā izmantojamaj ām selektī­
vajām sistēmām un šūnu tipam. Īpaši svarīgi ir izvēlēties tādus kulti­
vēšanas apst ākļus, kuros tiek nodrošin āta optim āla augšana 
izpausmes perioda laik ā, un koloniju veidošanas sp ēja gan mutan ­
tajām, gan nemutantaj ām šūnām. 
1.4.1.3.  Kult ūru sagatavošana  
Šūnas pavairo no rezerves kult ūrām, tās izsējot kultiv ēšanas barotn ē 
un inkubējot 37  o C temperat ūrā. Pirms izmantošanas testam, kult ūras 
var būt jāattīra no tajās esošajām mutantaj ām šūnām. 
1.4.1.4.  Metabolisma aktiv ācija 
Šūnas pakļauj testa vielas iedarb ībai gan piem ērotas metabolisma 
aktivācijas sistēmas klātbūtnē, gan bez t ās. Plašāk izmantojam ā akti­
vācijas sistēma ir ar kofaktoru papildin āta pēcmitohondrisk ā frakcija 
(S9), ko pagatavo no grauz ēju aknām, kas apstr ādātas ar enz īmsti­
mulējošām vielām, piemēram, Aroclor 1254  (15) (16) (17) (18) vai 
fenobarbitona un β-naftoflavona mais ījumu (19) (20).  
Pēcmitohondrisko frakciju parasti izmanto gal īgā testa barotn ē 
koncentrācijā no 1 līdz 10 tilp. %. Metabolisma aktiv ācijas sistēmas 
izvēle var būt atkarīga no savienojumu grupas, pie kuras pieder testa 
viela. Dažos gad ījumos pēcmitohondrisk ā frakcija var b ūt jālieto 
vairākās koncentr ācijās. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 357
 
Endogēnai aktivācijai var izmantot daž ādus paņēmienus, ar ī ar gēnu 
inženierijas metod ēm iegūtas šūnu līnijas, kas izdala specifiskus akti ­
vācijas enz īmus. Izmantojamo š ūnu līniju izvēlei jābūt zinātniski 
pamatotai (piem ēram, ar citohroma P450 izoenz īma nepieciešam ību 
testa vielas metabolismam).  
1.4.1.5.  Testa vielas sagatavošana  
Pirms šūnu apstrādes ar ciet ām testa viel ām tās vispirms izš ķīdina 
vai suspend ē piemērotos šķīdinātājos vai nes ējos un, ja vajadz īgs, 
atšķaida. Šķidras testa vielas var tieši pievienot testa sist ēmā un/vai 
pirms šūnu apstrādes atšķaidīt. Ja dati par testa vielu prepar ātu stabi­
litāti liecina, ka tos uzglab āt nevar, izmanto svaigi pagatavotus 
preparātus. 
1.4.2.  Testa apst ākļi 
1.4.2.1.  Šķīdinātājs/nesējs 
Šķīdinātājs vai nes ējs nedrīkst būt reaģētspējīgs ar testa vielu, un tas 
nedrīkst nelabv ēlīgi ietekm ēt šūnu dzīvotspēju un S9 aktivit āti. 
Izmantojot citus, maz āk izpētītus šķīdinātājus vai nes ējus, jābūt 
datiem par to sader ību. Vienm ēr, kad tas iesp ējams, ieteicams 
vispirms izmantot ūdeni saturošus š ķīdinātājus vai nes ējus. Pārbaudot 
ūdens vidē nestabilas vielas, izmanto bez ūdens organiskos š ķīdinā­
tājus. Ūdeni var atdal īt, pievienojot molekul āros sietus.  
1.4.2.2.  Pārbaudāmās koncentr ācijas  
Starp krit ērijiem, kas j āņem vērā, nosakot testa vielas liel āko koncen ­
trāciju, ir tās citotoksikums, š ķīdība testa sist ēmā, kā arī ietekme uz 
pH izmai ņām vai osmoze.  
Citotoksicit āte jānosaka galvenaj ā eksperiment ā ar metabolisma akti ­
vāciju un bez t ās, izmantojot piem ērotus šūnu integrit ātes un augš ­
anas rādītājus, piem ēram, klon ēšanas relat īvo efektivit āti (izdzīvo­ 
šanu) vai relat īvo kopējo pieaugumu. Var b ūt lietderīgi iepriekš 
orientējošā eksperiment ā noteikt vielas citotoksicit āti un šķīdību. 
Būtu jāizmanto vismaz tr īs analizējamas koncentr ācijas. Ja viela ir 
citotoksiska, koncentr āciju interv ālā jāietver maksim āli toksisk ās 
koncentrācijas, kā arī vielas maztoksisk ās vai netoksisk ās koncentr ā­
cijas. Parasti tas noz īmē, ka koncentr ācijas nedr īkst atšķirties vair āk 
kā 2 līdz 10 reizes. Ja maksim ālo koncentr āciju nosaka p ēc citotok­
sicitātes, tad tai j ābūt aptuveni 10–20 % (bet ne maz āk par 10 %) no 
relatīvās izdzīvošanas (relat īvās klonēšanas efektivit ātes) vai relat īvā 
kopējā pieauguma. Viel ām ar relat īvi nelielu citotoksicit āti maksim ā­
lajai testa koncentr ācijai vajadz ētu būt 5 mg/ml, 5 μl/ml vai 1,01 M, 
no kurām izvēlas mazāko. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 358
 
Relatīvi nešķīstošas vielas p ārbauda zem vai virs t ās šķīdības robežas 
kultūras apstākļos. Nešķīdību nosaka gal īgajā apstrādes barotn ē, kurā 
šūnas pakļauj testa vielas iedarb ībai. Var b ūt lietderīgi novērtēt vielas 
šķīdību apstrādes sākumā un beigās, jo šķīdība var main īties testa 
sistēmas ietekm ē šūnu, S9, seruma un citu faktoru kl ātbūtnē. Neiz­ 
šķīdušas vielas kl ātbūtni var noteikt vizu āli ar neapbru ņotu aci. Neiz ­ 
šķīdušas vielas kl ātbūtne nedrīkst traucēt skaitīšanu.  
1.4.2.3.  Kontroles  
Katrā eksperiment ā gan ar metabolisma aktiv āciju, gan bez t ās vien­
laicīgi iekļauj pozit īvas un negat īvas (šķīdinātāja vai nes ēja) 
kontroles. Izmantojot metabolisma aktiv āciju, pozit īvas kontroles 
vielas mutag ēnai iedarb ībai ir vajadz īga aktivācija. 
Pie pozitīvās kontroles viel ām pieder:  
Metabolisma aktiv ā­
cijas apst ākļi Gēna atrašan ās 
vieta hromosom ā Viela CAS Nr. Einecs Nr.  
Bez eksog ēnas 
metabolisma akti ­
vācijas HPRT Etilmet ānsulfonāts 62-50-0 200-536-7 
Nitrozoetilur īnviela 759-73-9 212-072-2 
TK (mazām 
un lielām 
kolonijām) Metilmetānsulfonāts 66-27-3 200-625-0 
XPRT Etilmet ānsulfonāts 62-50-0 200-536-7 
Nitrozoetilur īnviela 759-73-9 212-072-2 
Ar eksog ēnu 
metabolisma akti ­
vāciju HPRT 3-Metilholantr ēns 56-49-5 200-276-4 
N-Nitrozodimetilam īns 62-75-9 200-549-8 
7,12-Dimetilbenzantrac ēns 57-97-6 200-359-5 
TK (mazām 
un lielām 
kolonijām) Ciklofosfam īds 50-18-0 200-015-4 
Ciklofosfam īda monohidr āts 6055-19-2 
Benzopirēns 50-32-8 200-028-5 
3-Metilholantr ēns 56-49-5 200-276-5 
XPRT N-Nitrozodimetilam īns (augstiem 
S9 līmeņiem) 62-75-9 200-549-8 
Benzopirēns 50-32-8 200-028-5  
Pozitīvai kontrolei var izmantot citas piem ērotas standartvielas, 
piemēram, ja laboratorij ā ir vēsturisko datu b āze par 5-brom-2 ′- 
dezoksiurid īnu ( CAS Nr. 59-14-3,  Einecs  Nr. 200-415-9) var 
izmantot ar ī šo standartvielu. Ja iesp ējams, kā pozitīvās kontroles 
vielas izmanto savienojumus, kas pieder pie atbilstoš ām vielu 
grupām. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 359
 
Iekļauj arī negatīvu kontroli, kad apstr ādes barotn ē ietilpst tikai 
šķīdinātājs vai nes ējs, un ar to r īkojas tieši t āpat kā ar apstr ādes 
grupām. Turkl āt jāizmanto ar ī tukšie m ēģinājumi, izņemot gad ī­
jumus, kad ir iepriekš ieg ūti vēsturiskie dati, kas skaidri par āda, ka 
izvēlētajam šķīdinātājam nav kait īgas vai mutag ēnas iedarb ības. 
1.4.3.  Proced ūra 
1.4.3.1.  Iedarb ība ar testa vielu  
Ar metabolisku aktiv āciju un bez t ās uz augoš ām šūnu kultūrām 
iedarbojas ar testa vielu. Uz š ūnām iedarbojas noteiktu laiku (parasti 
3–6 stundas). Iedarb ības laiku var pagarin āt līdz vienam vai vair ā­
kiem šūnu cikliem.  
Pie katras p ārbaudāmās koncentr ācijas izmanto vienu vai divas 
apstrādātas kultūras. Izmantojot vienu kult ūru, palielina p ārbaudāmo 
koncentrāciju skaitu, t ādējādi nodrošinot pietiekamu analiz ējamo 
kultūru skaitu (piem ēram, vismaz asto ņas analiz ējamas koncentr ā­
cijas). Izmanto dublik ātu negatīvās (šķīdinātāja) kontrolkult ūras. 
Gāzveida un gaistošu vielu p ārbaudēm jāizmanto atbilstošas 
metodes, piem ēram, kultiv ēšana herm ētiski nosl ēgtos traukos (21) 
(22).  
1.4.3.2.  Izdzīvošanas, dz īvotspējas un mut āciju biežuma noteikšana  
Pēc iedarbības perioda ar testa vielu, š ūnas mazg ā un kultiv ē, lai 
noteiktu izdz īvošanu un izpaustos mutanto š ūnu fenotipa īpašības. 
Citotoksicit āti parasti nosaka, nov ērtējot kultūru relatīvo klonēšanas 
efektivitāti (izdzīvošanu) vai relat īvo kopējo pieaugumu p ēc 
apstrādes perioda.  
Katrai gēna atrašan ās vietai hromosom ā ir noteikts minim ālais laiks, 
kurā iespējami optim āli izpaužas no jauna izrais īto mutantu fenotipa 
īpašības (HPRT un XPRT vajadz īgas vismaz 6–8 dienas, bet TK – 
vismaz divas dienas). Lai noteiktu mutantu skaitu un klon ēšanas 
efektivitāti, šūnas audzē attiecīgās barotnēs, kam pievienotas selek ­
tīvās vielas, un bez t ām. Dzīvotspējas noteikšanu (ko izmanto mut ā­
ciju biežuma apr ēķināšanai) sāk fenotipa īpašību izpausmes perioda 
beigās, tās izsējot neselekt īvā barotnē. 
Ja L5178Y TK  +/- testā pārbaudāmā viela ir pozit īva, vismaz vienai 
no testa kult ūrām (ar liel āko pozitīvo koncentr āciju), kā arī negatīvā 
un pozitīvā kontrolē nosaka koloniju lielumu. Ja L5178Y TK  +/- testā 
pārbaudāmā viela ir negat īva, koloniju lielumu nosaka negat īvā un 
pozitīvā kontrolē. Koloniju lielumu var noteikt ar ī izmēģinājumos, 
kuriem izmanto TK6TK  +/- testu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 360
 
2. DATI  
2.1. REZULT ĀTU APSTR ĀDE 
Rezultātos ietilpst citotoksicit ātes un dz īvotspējas noteikšana, kolo ­
niju skaits un mut āciju biežums apstr ādātajās un kontroles kult ūrās. 
Ja L5178Y TK  +/- tests ir pozit īvs, pie vienas testa vielas koncentr ā­
cijas (liel ākās pozitīvās koncentr ācijas), kā arī negatīvajā un pozit ī­
vajā kontrolē nosaka lielu un mazu koloniju skaitu. S īki izpēta lielo 
un mazo koloniju mutantu molekul ārās un cito ģenētiskās īpašības 
(23) (24). TK  +/- testā kolonijas uzskaita p ēc tādiem krit ērijiem kā 
normāla auguma (liel ās) un lēni augošas (maz ās) kolonijas (25). 
Mutantu š ūnām ar liel ākajiem ģenētiskajiem boj ājumiem ir ilg āks 
skaita dubultošan ās laiks, un t āpēc tās veido mazas kolonijas. Šie 
bojājumi parasti ir no vesela g ēna zuduma l īdz kariotip ā redzamām 
hromosomu izmai ņām. Mazas kolonijas veidojošu mutantu š ūnu 
rašanās saistāma ar viel ām, kuras izraisa iev ērojamas hromosomu 
izmaiņas (26). Maz āk bojātu mutantu š ūnu augšanas ātrums ir l īdzīgs 
mātesšūnu augšanas ātrumam, un t ās veido lielas kolonijas.  
Būtu jānorāda arī šūnu izdzīvošana (relat īvā klonēšanas efektivit āte) 
vai relatīvais kop ējais pieaugums. Mut āciju biežumu izsaka ar 
mutantu š ūnu skaita attiec ību pret izdz īvojušo šūnu skaitu.  
Norāda datus par atseviš ķām kultūrām. Bez tam visus datus apkopo 
tabulas veid ā. 
Attiecībā uz pozit īvas reakcijas verific ēšanu nav noteiktu pras ību. 
Apšaubāmus rezult ātus pārbauda, veicot atk ārtotu testu, turkl āt 
vēlams main īt eksperimenta apst ākļus. Negat īvi rezult āti katrā 
konkrētā gadījumā ir jāapstiprina. Gad ījumos, kad negat īvu rezultātu 
apstiprināšanu uzskata par nevajadz īgu, tas ir j āpamato. Ieg ūstot 
apšaubāmus vai negat īvus rezult ātus, izm ēģinājuma parametru 
izmaiņas novērtē un nosaka kontroles eksperimentos. Izm ēģinājuma 
parametri, kurus var main īt, ir pārbaudāmo koncentr āciju atšķirības 
un metabolisma aktiv ācijas apst ākļi. 
2.2. REZULT ĀTU NOV ĒRTĒŠANA UN INTERPRET ĀCIJA  
Pozitīvu rezult ātu nosaka p ēc vairākiem krit ērijiem, tādiem kā ar 
koncentrācijas izmai ņām saistītā mutāciju biežuma vai reproduc ē­
jamā biežuma palielin āšanās. Vispirms rezult ātus izvērtē bioloģiski. 
Kā palīglīdzekli pārbaužu rezult ātu izvērtēšanai var izmantot statis ­
tikas metodes. Statistiskais noz īmīgums nedr īkst būt vienīgais 
faktors, p ēc kā nosaka pozit īvu atbildes reakciju.  
Gadījumos, kad testu rezult āti neatbilst min ētajiem krit ērijiem, 
uzskata, ka testa viela šaj ā sistēmā nav mutag ēna. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 361
 
Lai gan liel ākajā daļā eksperimentu ieg ūst nepārprotami pozit īvus vai 
negatīvus rezult ātus, tomēr dažkārt pēc iegūtajiem datiem nevar 
noteikti spriest par testa vielas aktivit āti. Turklāt rezultāti var būt 
nedroši vai apšaub āmi arī neatkarīgi no izm ēģinājuma atkārtojumu 
skaita.  
Zīdītāju šūnu gēnu mutāciju testā in vitro  iegūti pozitīvi rezultāti 
liecina, ka testa viela izraisa izmantoto z īdītāju šūnu kultūru gēnu 
mutācijas. Liel āka nozīme ir reproduc ējamam mut āciju skaita pieau ­
gumam, palielinoties testa vielas koncentr ācijai. Negat īvi rezultāti 
liecina, ka izm ēģinājuma apst ākļos testa viela neizraisa izmantoto 
zīdītāju šūnu kultūru gēnu mutācijas.  
3. ZI ŅOJUMU SAST ĀDĪŠANA  
TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā jābūt šādai inform ācijai.  
Šķīdinātājs/nesējs: 
— šķīdinātāja/nesēja izvēles pamatojums,  
— testa vielas š ķīdība un stabilit āte šķīdinātājā/nesējā, ja tā ir 
zināma. 
Šūnas: 
— šūnu veids un izcelsme,  
— šūnu kultūru skaits,  
— pārneses reižu skaits, ja vajadz īgs, 
— šūnu kultūru uzturēšanas metodes, ja vajadz īgs, 
— mikoplazmas tr ūkums.  
Testa apst ākļi: 
— vielas koncentr āciju un šūnu kultūru skaita izv ēles pamatojums, 
piemēram, dati par citotoksiskaj ām īpašībām un š ķīdības 
robežām, ja tie ir pieejami,  
— barotnes sast āvs, CO  2 koncentrācija, 
— testa vielas koncentr ācija, 
— pievienot ā nesēja un testa vielas tilpums,  
— inkub ēšanas temperat ūra, 
— inkub ēšanas ilgums,  
— apstrādes ilgums ar testa vielu,  
— šūnu blīvums apstr ādes laikā, 
— metabolisma aktiv ācijas sistēmas veids un sast āvs, norādot pieņe­
mamības kritērijus,  
— pozitīvas un negat īvas kontroles,  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 362
 
— fenotipa īpašību izpausmes periods (nor ādot izsēto šūnu skaitu un 
subkultūras, barošanas grafiku, ja ir),  
— selekt īvie aģenti, 
— kritēriji, pēc kuriem nov ērtē, vai testa rezult āts ir pozit īvs, nega­
tīvs vai neskaidrs,  
— dzīvotspējīgo šūnu un mutantu š ūnu skaita noteikšanas metodes,  
— uzskait īto koloniju lielums un veids (p ēc vajadzības norādot 
kritērijus, pēc kuriem nosaka lielas vai mazas kolonijas).  
Rezultāti: 
— toksicit ātes pazīmes, 
— izgulsn ēšanās pazīmes, 
— dati par p ārbaudes barotnes pH un osmozi iedarb ības laikā ar 
testa vielu, ja tie noteikti,  
— koloniju lielums, ja tas noteikts vismaz negat īvajā un pozit īvajā 
kontrolē, 
— laboratorijas iesp ējas noteikt mazas kolonijas veidojošas mutantu 
šūnas ar L5178Y TK  +/- sistēmu gadījumā, ja tas ir vajadz īgs, 
— ja iesp ējams, reakcijas uz devu nov ērtējums,  
— statistisk ās analīzes rezult āti, ja tā veikta,  
— līdztekus ieg ūtie negat īvas (šķīdinātāja/nesēja) un pozit īvas 
kontroles rezult āti, 
— līdzšinējie vēsturiskie negat īvas (šķīdinātāja/nesēja) un pozit īvas 
kontroles rezult āti, norādot robežas, vid ējos lielumus un standart ­
novirzes,  
— mutāciju biežums.  
Rezultātu izvērtējums.  
Secinājumi.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) Moore, M.M., DeMarini, D.M., DeSerres, F.J. and Tindall, 
K.R. (Eds.) (1987). Banbury Report 28: Mammalian Cell Mutagenesis, Cold Spring Harbor Laboratory, New York.
 
(2) Chu, E.H.Y. and Malling, H.V. (1968). Mammalian Cell Gene ­
tics. II. Chemical Induction of Specific Locus Mutations in Chinese Hamster Cells  In Vitro , Proc. Natl. Acad. Sci., USA, 
61, p. 1306–1312.
 
(3) Liber, H.L. and Thilly, W.G. (1982). Mutation Assay at the 
Thymidine Kinase Locus in Diploid Human Lymphoblasts. 
Mutation Res., 94, p. 467–485.  
(4) Moore, M.M., Harington-Brock, K., Doerr, C.L. and Dearfield, 
K.L. (1989). Differential Mutant Quantitation at the Mouse 
Lymphoma TK and CHO HGPRT Loci. Mutagenesis, 4, 
p. 394–403.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 363
 
(5) Aaron, C.S. and Stankowski, Jr.L.F. (1989). Comparison of the 
AS52/XPRT and the CHO/HPRT Assays: Evaluation of Six 
Drug Candidates. Mutation Res., 223, p. 121–128.  
(6) Aaron, C.S., Bolcsfoldi, G., Glatt, H.R., Moore, M., Nishi, Y., 
Stankowski, Jr.L.F., Theiss, J. and Thompson, E. (1994). Mammalian Cell Gene Mutation Assays Working Group Report. Report of the International Workshop on Standardisa ­
tion of Genotoxicity Test Procedures. Mutation Res., 312, 
p. 235–239.
 
(7) Scott, D., Galloway, S.M., Marshall, R.R., Ishidate, M., 
Brusick, D., Ashby, J. and Myhr, B.C. (1991). Genotoxicity Under Extreme Culture Conditions. A report from ICPEMC Task Group 9. Mutation Res., 257, p. 147–204.
 
(8) Clive, D., McCuen, R., Spector, J.F.S., Piper, C. and 
Mavournin, K.H. (1983). Specific Gene Mutations in 
L5178Y Cells in Culture. A Report of the U.S. Environmental 
Protection Agency Gene-Tox Program. Mutation Res., 115, p. 225–251.
 
(9) Li, A.P., Gupta, R.S., Heflich, R.H. and Wasson, J.S. (1988). 
A Review and Analysis of the Chinese Hamster Ovary/ ­
Hypoxanthine Guanine Phosphoribosyl Transferase System to 
Determine the Mutagenicity of Chemical Agents: A Report of Phase III of the U.S. Environmental Protection Agency Gene- Tox Program. Mutation Res., 196, p. 17–36.
 
(10) Li, A.P., Carver, J.H., Choy, W.N., Hsie, A.W., Gupta, R.S., 
Loveday, K.S., O’Neill, J.P., Riddle, J.C., Stankowski, L.F. Jr. 
and Yang, L.L. (1987). A Guide for the Performance of the 
Chinese Hamster Ovary Cell/Hypoxanthine-Guanine Phospho ­
ribosyl Transferase Gene Mutation Assay. Mutation Res., 189, p. 135–141.
 
(11) Liber, H.L., Yandell, D.W and Little, J.B. (1989). A Compa ­
rison of Mutation Induction at the TK and HPRT Loci in 
Human Lymphoblastoid Cells: Quantitative Differences are 
Due to an Additional Class of Mutations at the Autosomal TK Locus. Mutation Res., 216, p. 9–17.
 
(12) Stankowski, L.F. Jr., Tindall, K.R. and Hsie, A.W. (1986). 
Quantitative and Molecular Analyses of Ethyl Methanosulpho ­
nate –and ICR 191– Induced Molecular Analyses of Ethyl 
Methanosulphonate –and ICR 191–Induced Mutation in 
AS52 Cells. Mutation Res., 160, p. 133–147.  
(13) Turner, N.T., Batson, A.G. and Clive, D. (1984). Procedures 
for the L5178Y/TK  +/- – TK  +/- Mouse Lymphoma Cell Muta ­
genicity Assay. In: Kilbey, B.J. et al (eds.) Handbook of Muta ­
genicity Test Procedures, Elsevier Science Publishers, New 
York, p. 239–268.  
(14) Arlett, C.F., Smith, D.M., Clarke, G.M., Green, M.H.L., Cole, 
J., McGregor, D.B. and Asquith, J.C. (1989). Mammalian Cell Gene Mutation Assays Based upon Colony Formation. In: Statistical Evaluation of Mutagenicity Test Data, Kirkland, 
D.J., Ed., Cambridge University Press, p. 66–101.
 
(15) Abbondandolo, A., Bonatti, S., Corti, G., Fiorio, R., Loprieno, 
N. and Mazzaccaro, A. (1977). Induction of 6-Thioguanine- 
Resistant Mutants in V79 Chinese Hamster Cells by Mouse- Liver Microsome-Activated Dimethylnitrosamine. Mutation Res., 46, p. 365–373.
 
(16) Ames, B.N., McCann, J. and Yamasaki, E. (1975). Methods 
for Detecting Carcinogens and Mutagens with the Salmonella/ ­
Mammalian-Microsome Mutagenicity Test. Mutation Res., 31, 
p. 347–364.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 364
 
(17) Clive, D., Johnson, K.O., Spector, J.F.S., Batson, A.G. and 
Brown M.M.M. (1979). Validation and Characterization of 
the L5178Y/TK  +/- Mouse Lymphoma Mutagen Assay System. 
Mutat. Res., 59, p. 61–108.  
(18) Maron, D.M. and Ames, B.N. (1983). Revised Methods for the 
Salmonella Mutagenicity Test. Mutation Res., 113, p. 173–215.
 
(19) Elliott, B.M., Combes, R.D., Elcombe, C.R., Gatehouse, D.G., 
Gibson, G.G., Mackay, J.M. and Wolf, R.C. (1992). Alterna ­
tives to Aroclor 1254-Induced S9 in  In Vitro  Genotoxicity 
Assays. Mutagenesis, 7, p. 175–177.  
(20) Matsushima, T., Sawamura, M., Hara, K. and Sugimura, T. 
(1976). A Safe Substitute for Polychlorinated Biphenyls as 
an Inducer of Metabolic Activation Systems. In:  In Vitro  Meta­
bolic Activation in Mutagenesis Testing, de Serres, F.J., Fouts, J.R., Bend, J.R. and Philpot, R.M. (eds), Elsevier, North- Holland, p. 85–88.
 
(21) Krahn, D.F., Barsky, F.C. and McCooey, K.T. (1982). CHO/ ­
HGPRT Mutation Assay: Evaluation of Gases and Volatile 
Liquids. In: Tice, R.R., Costa, D.L., Schaich, K.M. (eds). 
Genotoxic Effects of Airborne Agents. New York, Plenum, p. 91–103.
 
(22) Zamora, P.O., Benson, J.M., Li, A.P. and Brooks, A.L. (1983). 
Evaluation of an Exposure System Using Cells Grown on 
Collagen Gels for Detecting Highly Volatile Mutagens in the 
CHO/HGPRT Mutation Assay. Environmental Mutagenesis, 5, p. 795–801.
 
(23) Applegate, M.L., Moore, M.M., Broder, C.B., Burrell, A. and 
Hozier, J.C. (1990). Molecular Dissection of Mutations at the 
Heterozygous Thymidine Kinase Locus in Mouse Lymphoma 
Cells. Proc. Natl. Acad. Sci. USA, 87, p. 51–55.  
(24) Moore, M.M., Clive, D., Hozier, J.C., Howard, B.E., Batson, 
A.G., Turner, N.T. and Sawyer, J. (1985). Analysis of Trifluo ­
rothymidine-Resistant (TFT  r ) Mutants of L5178Y/TK  +/- Mouse 
Lymphoma Cells. Mutation Res., 151, p. 161–174.  
(25) Yandell, D.W., Dryja, T.P. and Little, J.B. (1990). Molecular 
Genetic Analysis of Recessive Mutations at a Heterozygous 
Autosomal Locus in Human Cells. Mutation Res., 229, p. 89–102.
 
(26) Moore, M.M. and Doerr, C.L. (1990). Comparison of Chro ­
mosome Aberration Frequency and Small-Colony TK-Defi ­
cient Mutant Frequency in L5178Y/TK  +/- - 3.7.2C Mouse 
Lymphoma Cells. Mutagenesis, 5, p. 609–614.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 365
 
B.18.  DNS BOJ ĀJUMI UN TO REPAR ĀCIJA – DNS ĀRPUSFĀZES 
SINTĒZE – ZĪDĪTĀJU ŠŪNAS  IN VITRO  
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
1.2. DEFIN ĪCIJA  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
1.3. STANDARTVIELAS  
Nav.  
1.4. METODES PRINCIPS  
Ar šo metodi DNS ārpusfāzes sintēzes (DĀS) noteikšanai p ēta DNS 
reparatīvo sintēzi pēc tam, kad no DNS ir izgriezts un iz ņemts frag ­
ments, kas satur ķīmisku vai fizik ālu aģentu induc ētus bojājumus. 
Šim nolūkam izmanto ar tritiju iez īmētu timidīnu (  3 H-TdR), kas 
iekļaujas DNS strukt ūrā zīdītāju šūnās, kuras taj ā brīdī atrodas 
ārpus šūnas cikla S f āzes. DNS molekul ās uzņemto  3 H-TdR apstr ā­
dātajās šūnās var noteikt, izmantojot autoradiogr āfiju vai š ķidrums­
cintilāciju metodi (ŠSM). Z īdītāju šūnu kultūras, ja tie nav prim ārie 
žurku hepatoc īti, apstrādā ar pārbaudāmo vielu, gan pievienojot t ām 
eksogēno metabolisk ās aktivācijas sistēmu, gan bez t ās. DĀS mērī­
jumiem var izmantot ar ī in vivo  sistēmas. 
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Nav.  
1.6. METODES APRAKSTS  
Sagatavošanas darbi  
Pārbaudāmās vielas un kontroles vai standartvielas pievieno barotnei 
vai izšķīdina/suspend ē piemērotā šķīdinātājā/vidē un tad atš ķaida ar 
barotni t ālākai izmantošanai izm ēģinājumā. Šķīdinātājs galīgajā 
koncentrācijā nedrīkst nomākt šūnu dzīvotspēju. 
Šim nolūkam var izmantot prim ārās žurku hepatoc ītu un cilv ēku 
limfocītu kultūras vai past āvīgās šūnu līnijas (piem ēram, cilv ēku 
diploīdos fibroblastus).  
Šūnas pakļauj pārbaudāmās vielas iedarb ībai, gan pievienojot t ām 
piemērotu metabolisk ās aktivācijas sistēmu, gan bez t ās. 
Testa apst ākļi 
Š ū n u k u l t ū r u s k a i t s  
Katra līknes punkta ieg ūšanai autoradiogr āfijas vajadz ībām izmanto 
vismaz divas š ūnu kultūras un sešas kult ūras (vai maz āk, ja to var 
zinātniski pamatot) D ĀS noteikšanai ar ŠSM.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 366
 
N e g a t ī v ā u n p o z i t ī v ā k o n t r o l e  
Katrā izmēģinājumā, gan veicot metabolisko aktiv āciju, gan bez t ās, 
vienlaikus j āparedz pozit īvā un negat īvā (bez pārbaudāmās vielas 
un/vai ar š ķīdinātāju) kontrole.  
Kā pozitīvās kontroles piem ēru žurku hepatoc ītu kultūrā var min ēt 
7,12-dimetilbenzantrac ēnu (7,12-DMBA) vai 2-acetilaminofluor ēnu 
(2-AAF). Ja izmanto past āvīgās šūnu līnijas, kā pozitīvās kontroles 
paraugu gan autoradiogr āfijas, gan ŠSM p ētījumiem bez metaboli ­
skās aktivācijas var min ēt 4-nitrohinol īn-N-oksīdu (4-NHO); ja 
izmanto metabolisk ās aktivācijas sistēmas, šādas pozitīvās kontroles 
piemērs ir N-dimetilnitrozam īns. 
K o n c e n t r ā c i j a e k s p o z ī c i j a s l a i k ā 
Pārbaudāmā viela jāizmanto t ādā koncentr āciju diapazon ā, kas ļautu 
veikt vajadz īgos mērījumus. Vielai liel ākajā koncentr ācijā jāuzrāda 
citotoksiska iedarb ība. Savienojumus, kas sam ērā slikti šķīst ūdenī, 
pārbauda koncentr ācijā, kas ir tuvu to š ķīdības robežai. Netoksisk ām 
ķīmiskām vielām, kas piln ībā šķīst ūdenī, lielāko pārbaudāmo 
koncentrāciju nosaka katr ā atsevišķā gadījumā. 
Š ū n a s  
Šūnu kultūras kultiv ē piemērotā barotnē, nodrošinot vajadz īgo CO  2 
koncentrāciju, temperat ūru un mitrumu. Past āvīgās šūnu līnijas regu ­
lāri pārbauda, lai nodrošin ātos pret mikoplazmas kontamin āciju. 
M e t a b o l i s k ā a k t i v ā c i j a  
Metabolisk ās aktivācijas sistēmu neizmanto ar prim āro hepatoc ītu 
kultūrām. Pastāvīgās šūnu līnijas pak ļauj pārbaudāmās vielas iedar ­
bībai, gan pievienojot t ām piemērotu metabolisk ās aktivācijas 
sistēmu, gan bez t ās. 
Testa norise  
Š ū n u k u l t ū r u s a g a t a v o š a n a  
Pastāvīgās šūnu līnijas iegūst no pamatkult ūrām (piemēram, tripsini ­
zējot vai nokratot š ūnas), kuras ies ēj inkubācijas traukos vajadz īgā 
blīvumā un kultiv ē 37 o C temperat ūrā. 
Īslaicīgas žurku hepatoc ītu kultūras iegūst, ļaujot tikko izdal ītiem 
hepatocītiem piem ērotā barotnē piestiprin āties pie substr āta. 
Cilvēka limfoc ītu kultūras iegūst, izmantojot attiec īgās metodes.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 367
 
K u l t i v ē t o š ū n u a p s t r ā d e a r p ā r b a u d ā m o v i e l u  
Primārie žurku hepatoc īti 
Tikko izdal ītiem žurku hepatoc ītiem uz noteiktu laiku pievieno 
pārbaudāmo vielu kop ā ar barotni, kas satur  3 H-TdR. Beidzoties 
ekspozīcijas laikam, barotni nolej, bet š ūnas skalo, apstr ādā ar fiksa­
toru un ž āvē. Priekšmetstikli ņus iemērc autoradiogr āfijas emulsij ā 
(var izmantot ar ī “novelkamo emulsijas k ārtu”), ekspon ē, attīsta, 
krāso un nov ērtē. 
Pastāvīgās šūnu līnijas un limfoc īti 
Autoradiogr āfijas metodes. Vajadz īgo laika spr īdi šūnu kultūras 
pakļauj pārbaudāmās vielas iedarb ībai un pēc tam apstr ādā ar 3 H- 
TdR. Ekspoz īcijas laiks ir atkar īgs no vielas īpašībām, metabolisko 
sistēmu aktivit ātes un šūnu tipa. Lai noteiktu D ĀS maksimumu,  3 H- 
TdR pievieno reiz ē ar pārbaudāmo vielu vai dažas min ūtes vēlāk, 
sākoties ekspoz īcijas laikam. Kuru no div ām iespējām izvēlēties, ir 
atkarīgs no tā, vai pārbaudāmā viela mijiedarbojas ar  3 H-TdR. Lai 
varētu atšķirt DĀS no DNS puskonservat īvās replikācijas, pēdējo var 
nomākt, piemēram, izmantojot bezargin īna barotni ar zemu seruma 
saturu vai pievienojot barotnei oksiur īnvielu.  
DĀS mērījumi ar ŠSM. Pirms pievienot p ārbaudāmo vielu, ir j ābloķē 
šūnu pāreja S fāzē, kā tas aprakst īts iepriekš, un tad š ūnas pakļauj 
pārbaudāmās vielas iedarb ībai, kā norādīts autoradiogr āfijas metodes 
aprakstā. Beidzoties inkub ācijas laikam, no š ūnām izdala DNS un 
nosaka kop ējo DNS saturu, k ā arī uzņemtā 3 H-TdR daudzumu.  
Jāpatur prātā, ka, ja saska ņā ar iepriekš min ēto metodi izmanto 
cilvēka limfoc ītus bez stimul ācijas, DNS puskonservat īvā replikācija 
nav jānomāc. 
Analīze 
N o t e i k š a n a a r a u t o r a d i o g r ā f i j a s m e t o d i  
Nosakot D ĀS šūnu kultūrā, neņem vērā šūnu kodolus S f āzē. 
Pārbaudot katru vielas koncentr āciju, veic vismaz 50 š ūnu analīzi. 
Priekšmetstikli ņus pirms skait īšanas apz īmē ar šifru. Katram priek ­ 
šmetstikli ņam pēc nejaušības principa izskata vair ākus citu no cita 
tālu esošus laukumus. Citoplazm ā uzņemtā 3 H-TdR daudzumu 
nosaka, katras saskait ītās šūnas citoplazm ā pārbaudot tr īs laukumus, 
kuri pēc lieluma l īdzinās šūnas kodolam.  
N o t e i k š a n a a r Š S M  
Veicot D ĀS noteikšanu ar ŠSM, katras koncentr ācijas pārbaudei un 
kontroles grup ā izmanto pietiekamu š ūnu kultūru skaitu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 368
 
Visi šie rezult āti jāapstiprina neatkar īgā izmēģinājumā. 
2. DATI  
Iegūtie dati jāapkopo tabul ā. 
2.1. NOTEIKŠANA AR AUDIORADIOGR ĀFIJAS METODI  
Atsevišķi jāreģistrē citoplazm ā iekļautā 3 H-TdR daudzums un grau ­
diņu skaits virs š ūnas kodola.  
Citoplazm ā ietvertā 3 H-TdR daudzuma sadal ījumu un graudi ņu 
skaita sadal ījumu uz vienu kodolu var raksturot ar vid ējās, mediālās 
un modālās vērtības palīdzību. 
2.2. NOTEIKŠANA AR SŠM  
Veicot noteikšanu ar ŠSM, uz ņemtā 3 H-TdR daudzumu nor āda kā 
dpm/μg DNS. Uz ņemtās radioaktivit ātes sadalījumu var raksturot ar 
dpm/μg DNS vid ējo vērtību kopā ar standartnovirzi.  
Dati jāizvērtē ar piemērotām statistikas metod ēm. 
3. ZI ŅOJUMA SAGATAVOŠANA  
3.1. TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā, ja iespējams, jānorāda šādas ziņas: 
— izmantot ās šūnas, šūnu slāņa blīvums un pas āžu skaits ekspoz ī­
cijas brīdī, šūnu kultūru skaits,  
— šūnu kultivēšanas metodes, nor ādot barotni, temperat ūru un CO  2 
koncentrāciju, 
— pārbaudāmā viela, šķīdinātājs, to koncentr ācija un pamatojums 
eksperiment ā izmantoto koncentr āciju izvēlei, 
— metabolisk ās aktivācijas sistēmu raksturojums,  
— ekspoz īcijas shēma, 
— pozitīvā un negat īvā kontrole,  
— izmantot ā autoradiogr āfijas metode,  
— paņēmiens, kas izmantots, lai blo ķētu šūnu pāreju S fāzē, 
— metodes, kas izmantotas DNS izdal īšanai un DNS kop ējā satura 
noteikšanai ar ŠSM,  
— ja iesp ējams, iedarb ības atkarība no devas,  
— statistiskais nov ērtējums,  
— rezult ātu iztirzājums,  
— rezult ātu interpret ācija. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 369
 
3.2. IZV ĒRTĒJUMS UN INTERPRET ĀCIJA  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 370
 
B.19.  MĀSHROMAT ĪDU APMAI ŅAS NOTEIKŠANA  IN VITRO  
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
1.2. DEFIN ĪCIJA  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
1.3. STANDARTVIELAS  
Nav.  
1.4. METODES B ŪTĪBA 
Metode m āshromatīdu apmai ņas (MHA) noteikšanai ļauj īsā laikā 
reģistrēt DNS reciproko apmai ņu starp div ām replicējošās hromo­
somas m āshromatīdām. MHA laik ā notiek DNS replik ācijas 
produktu savstarp ējā apmaiņa, kas skar ac īmredzami homologos 
lokusus. Apmai ņas process, iesp ējams, noris, DNS molekulai 
pārtrūkstot un atkal savienojoties, lai gan t ā molekulārais mehānisms 
ir maz izp ētīts. Lai konstat ētu MHA, j ārod veids, k ā atšķirīgi iezīmēt 
māshromatīdas; to var pan ākt, divu š ūnas ciklu laik ā ļaujot šūnām 
uzņemt bromdezoksiurid īnu (BrdU) hromosom ālajā DNS.  
Zīdītāju šūnas in vitro  pakļauj pārbaudāmās vielas iedarb ībai, vaja­
dzības gadījumā vienlaikus pievienojot z īdītāju izcelsmes eksog ēnu 
metabolisk ās aktivācijas sist ēmu un divu replik ācijas ciklu laik ā 
kultivējot tās BrdU saturoš ā barotnē. Pēc apstrādes ar vārpstveida 
inhibitoru (piem ēram, kolhic īnu), kas ļauj uzkrāt šūnas mitozes meta ­
fāzei līdzīgā stadijā (c- jeb k-metaf āze), šūnas savāc un gatavo 
hromosomu prepar ātus. 
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Nav.  
1.6. METODES APRAKSTS  
1.6.1.  Sagatavošanas darbi  
— Šim nol ūkam var izmantot prim ārās kultūras (piem ēram, cilvēka 
limfocītus) vai past āvīgās šūnu līnijas (piem ēram, Ķīnas kāmja 
olnīcu šūnas). Šūnu līnijas jāpārbauda, lai nodrošin ātos pret 
mikoplazmas kontamin āciju. 
— Izmanto piem ērotas barotnes un iev ēro inkub ācijas apst ākļus 
(piemēram, temperat ūru, inkub ācijas traukus, CO  2 koncentrāciju 
un gaisa mitrumu).  
— Pārbaudāmās vielas pirms ekspoz īcijas var pievienot barotnei vai 
izšķīdināt/suspend ēt piem ērotā šķīdinātajā/nesējvielā. 
Šķīdinātājs/nesējviela gal īgajā koncentr ācijā nedrīkst ievērojami 
nomākt šūnu dzīvotspēju vai vairošan ās ātrumu inkub ācijas 
sistēmā, tā ietekmi uz MHA biežumu p ārbauda, izmantojot 
kontroli ar š ķīdinātāju. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 371
 
— Šūnas pakļauj pārbaudāmās vielas iedarb ībai, gan pievienojot t ām 
piemērotu eksog ēnu metabolisk ās aktivācijas sistēmu, gan bez 
tās. Savukārt, ja izmanto š ūnu tipus, kam piem īt iekšējā metabo­
liskā aktivitāte, šīs metabolisk ās sistēmas aktivit ātei un īpašībām 
jābūt saderīgām ar pārbaudāmās ķīmiskās vielas klasi.  
1.6.2. Testa apst ākļi 
Š ū n u k u l t ū r u s k a i t s  
Viena līknes punkta ieg ūšanai izmanto vismaz divus š ūnu kultūras 
paraugus.  
N e g a t ī v ā u n p o z i t ī v ā k o n t r o l e  
Katrā eksperiment ā jāparedz pozit īvā kontrole, gan izmantojot savie ­
nojumu, kam nav vajadz īga metabolisk ā aktivācija, gan t ādu, kam 
šāda aktivācija ir vajadz īga; vienlaikus j āizmanto negat īvā kontrole 
(ar šķīdinātāju). 
Šeit ir min ētas vielas, kuras var izmantot k ā pozitīvo kontroli:  
— viela, kurai nav vajadz īga aktivācija: 
— etilmet ānsulfonāts, 
— viela, kurai vajadz īga aktivācija: 
— ciklofosfam īds. 
Vajadzības gadījumā kā papildu pozit īvo kontroli var izmantot vielu 
no tās pašas ķīmiskās klases, pie kuras pieder p ārbaudāmā viela.  
K o n c e n t r ā c i j a e k s p o z ī c i j a s l a i k ā 
Pārbaudāmās vielas diapazons aptver vismaz tr īs atšķirīgas koncen ­
trācijas. Vielai liel ākajā koncentr ācijā jābūt ievērojami toksiskai, bet 
tā nedrīkst nomākt šūnu replik āciju. Vielas, kas sam ērā slikti šķīst 
ūdenī, pārbauda koncentr ācijā, kas ir tuvu to š ķīdības robežai, izman ­
tojot piem ērotu metodi. Netoksisk ām vielām, kas piln ībā šķīst ūdenī, 
lielāko pārbaudāmo koncentr āciju nosaka katr ā atsevišķā gadījumā. 
1.6.3. Testa norise  
Š ū n u k u l t ū r u s a g a t a v o š a n a  
Pastāvīgās šūnu līnijas iegūst no pamatkult ūrām (piemēram, tripsini ­
zējot vai nokratot š ūnas), tās iesēj inkubācijas traukos vajadz īgā 
blīvumā un kultiv ē 37 o C temperat ūrā. Ja izmanto viensl āņa kultūras, 
šūnu skaitam katr ā inkubācijas trauk ā jābūt tādam, lai š ūnu savāk­ 
šanas brīdī vienlaidu [š ūnu] slānis aizņemtu ne vair āk kā 50 % 
kultūras platības. Past āv arī iespēja izmantot suspend ētu šūnu 
kultūras. Cilvēka limfoc ītu kultūras, izmantojot piem ērotas metodes, 
iegūst no asin īm, kam pievienots hepar īns, un inkub ē 37 o C tempe­
ratūrā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 372
 
Š ū n u a p s t r ā d e 
Šūnas eksponenci ālajā vairošan ās fāzē pakļauj pārbaudāmās vielas 
iedarbībai attiec īgajā ekspozīcijas laik ā; parasti pietiek ar 1–2 
stundām, lai gan atseviš ķos gadījumos ekspoz īcijas laiku var paga ­
rināt līdz diviem pilniem š ūnas cikliem. Š ūnām, kurām nepiem īt 
pietiekama metabolisk ā aktivitāte, pārbaudāmo vielu pievieno gan 
kopā ar piem ērotu metabolisma aktiv ācijas sistēmu, gan bez t ās. 
Beidzoties ekspoz īcijas laikam, š ūnas skalo, lai tiktu va ļā no pārbau­
dāmās vielas, un divu replik ācijas ciklu garum ā tās kultivē BrdU 
klātbūtnē. Pastāv iespēja šūnas vienlaic īgi pakļaut pārbaudāmās 
vielas un BrdU iedarb ībai divu pilnu š ūnas ciklu laik ā. 
Cilvēka limfoc ītu kultūras apstrādā, kamēr tās atrodas pussinhron ā 
stāvoklī. 
Šūnas analiz ē otrās dalīšanās laikā pēc ekspozīcijas, gādājot par to, 
lai visjutīgākajās šūnas cikla stadij ās tās būtu pakļautas vielas iedar ­
bībai. Kam ēr šūnas nav sav āktas, visas darb ības ar šūnu kultūrām, 
kurām pievienots BrdU, j āveic tums ā vai nespodr ā kvēlspuldžu 
gaismā, lai mazin ātu BrdU saturoš ās DNS fotol īzi. 
Š ū n u s a v ā k š a n a  
Šūnu kultūras apstrādā ar vārpstveida inhibitoru (piem ēram, kolhi ­
cīnu) 1–4 stundas pirms to sav ākšanas. Katru š ūnu kultūru atseviš ķi 
savāc un apstr ādā, lai vēlāk sagatavotu hromosomu prepar ātus. 
H r o m o s o m u a p s t r ā d e u n k r ā s o š a n a  
Hromosomu prepar ātus gatavo p ēc citoģenētikas standartmetod ēm. 
Priekšmetstikli ņus MHA noteikšanai var kr āsot, izmantojot daž ādas 
metodes (piem ēram, fluorescences metodi kop ā ar Gīmsa metodi).  
P r e p a r ā t u a n a l ī z e 
Analizējamo šūnu skaits ir atkar īgs no spont ānās MHA biežuma 
kontroles š ūnās. Parasti MHA noteikšanai analiz ē vismaz 25 labi 
izkliedētas metaf āzes no katras š ūnu kultūras. Priekšmetstikli ņus 
pirms anal īzes apzīmē ar šifru. Kas attiecas uz cilv ēka limfoc ītiem, 
analizē tikai tās metafāzes, kurās ir 46 centrom ēras. Pastāvīgo šūnu 
līniju prepar ātos analiz ē tikai metaf āzes, kurās centrom ēru skaits 
atbilst mod ālajam skaitam ± 2 centrom ēras. Jānorāda, vai mar ķējuma 
izmaiņas ap centrom ēru ir uzskat āmas par MHA. Ieg ūtie rezult āti 
jāapstiprina neatkar īgā eksperiment ā. 
2. DATI  
Dati jāapkopo tabul ā. Visām apstrādātām šūnu kultūrām un kontroles 
kultūrām atseviš ķi jānorāda MHA biežums katr ā metafāzē un MHA 
biežums uz vienu hromosomu katr ā metafāzē. 
Iegūtie dati jāizvērtē ar piemērotām statistikas metod ēm. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 373
 
3. ZI ŅOJUMA SAGATAVOŠANA  
3.1. TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā, ja iespējams, jānorāda šādas ziņas: 
— izmantot ās šūnas, šūnu kultivēšanas paņēmieni,  
— testa apst ākļi (barotņu sastāvs, CO  2 koncentrācija, pārbaudāmās 
vielas koncentr ācija, izmantotais š ķīdinātājs, inkubācijas tempe ­
ratūra, ekspoz īcijas ilgums, izmantotais v ārpstas inhibitors, t ā 
koncentrācija un apstr ādes ilgums, izmantot ā zīdītāju izcelsmes 
metabolisk ās aktivācijas sistēma, pozit īvā un negat īvā kontrole),  
— šūnu kultūru skaits uz vienu eksperiment ālās līknes punktu,  
— hromosomu prepar ātu izgatavošanas apraksts,  
— analiz ēto metafāžu skaits (atseviš ķi dati par katru š ūnu kultūru), 
— MHA vid ējais biežums uz vienu š ūnu un uz vienu hromosomu 
(atsevišķi dati par katru š ūnu kultūru), 
— MHA uzskaites krit ēriji, 
— devu izv ēles pamatojums,  
— vajadz ības gadījumā – iedarb ības atkarība no devas,  
— statistiskais nov ērtējums,  
— rezult ātu iztirzājums,  
— rezult ātu interpret ācija. 
3.2. IZV ĒRTĒJUMS UN INTERPRET ĀCIJA  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 374
 
B.20.  AR DZIMUMU SAIST ĪTO RECES ĪVO LET ĀLO MUT ĀCIJU 
NOTEIKŠANA ( DROSOPHILA MELANOGASTER ) 
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
1.2. DEFIN ĪCIJA  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
1.3. STANDARTVIELAS  
Nav.  
1.4. METODES B ŪTĪBA 
Metode ar dzimumu saist īto recesīvo letālo mutāciju noteikšanai 
(SLRL tests) ļauj reģistrēt mutāciju (gan punktmut āciju, gan nelielu 
delēciju) parādīšanos  Drosophila melanogaster  dzimumš ūnās. Šim 
nolūkam pārbauda turpv ērstās mutācijas, kas var skart vienu no 
aptuveni 800 X hromosomas lokusiem, kuri veido gandr īz 80 % 
no to kop ējā skaita X hromosom ās. X hromosom ā atrodas apm ēram 
piektā daļa no visa haplo īdā genoma.  
Mutācijas Drosophila melanogaster  X hromosom ā fenotipiski 
izpaužas t ēviņos, kuri ir mutant ā gēna nesēji. Ja mut ācija ir let āla 
hemizigotaj ā stāvoklī, par tās klātbūtni var spriest p ēc tā, ka novēro 
tikai vienu no div ām vīrišķo pēcnācēju klasēm, kuras parasti ieg ūst 
no heterozigotas m ātītes. Uz šiem atzinumiem balst ās SLRL tests, 
kurā izmanto īpaši marķētas un pārveidotas hromosomas.  
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Nav.  
1.6. METODES APRAKSTS  
Sagatavošanas darbi  
Ģ e n ē t i s k a i s m a t e r i ā l s 
Šim nolūkam der t ēviņi no labi izp ētītas savvaļas tipa popul ācijas un 
mātītes no popul ācijas Muller-5 . Var izmantot ar ī citas attiec īgi 
marķētas mātīšu popul ācijas, kuru X hromosomas satur vair ākas 
inversijas.  
P ā r b a u d ā m ā v i e l a  
Pārbaudāmās vielas izš ķīdina ūdenī. Vielas, kas neš ķīst ūdeni, var 
izšķīdināt vai suspend ēt piemērotā šķīdinātājā/nesējvielā (piemēram, 
etilspirta un  Tween  60 vai  Tween  80 maisījumā), un tad pirms ieva ­
dīšanas tās atšķaida ar ūdeni vai fiziolo ģisko šķīdumu; šim nol ūkam 
nebūtu ieteicams izmantot dimetilsulfoks īdu (DMSO).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 375
 
D z ī v n i e k u s k a i t s  
Pirms izm ēģinājuma jau iepriekš j ānosaka tā precizitāte un ticam ības 
pakāpe. Hromosomu skaits, kas j āanalizē pēc vielas aplik ācijas, ir 
lielā mērā atkarīgs no spont āno mutāciju biežuma, ko nov ēro 
kontroles grup ā. 
I e v a d ī š a n a s v e i d s  
Vielu var ievad īt perorāli, injekcijas veid ā vai izmantot g āzes vai 
tvaikus. P ārbaudāmo vielu var iebarot kop ā ar cukura š ķīdumu. Vaja ­
dzības gadījumā vielas var izš ķīdināt 0,7 % NaCl š ķīdumā un injicēt 
tās krūšu vai vēdera apvid ū. 
N e g a t ī v ā u n p o z i t ī v ā k o n t r o l e  
Jāizmanto negat īvā (ar šķīdinātāju) un pozit īvā kontrole. Ta ču, ja 
attiecīgie kontroles dati jau ieg ūti iepriekš, var iztikt bez kontroles 
izmēģinājumiem.  
K o n c e n t r ā c i j a e k s p o z ī c i j a s l a i k ā 
Jāizmanto tr īs dažādas koncentr ācijas. Iepriekš ējai novērtēšanai var 
izmantot vienu p ārbaudāmās vielas koncentr āciju, izvēloties maksi ­
māli pieļaujamo koncentr āciju vai t ādu koncentr āciju, kas izraisa 
toksicitātes simptomus. Ja vielas nav toksiskas, t ās izmanto p ēc 
iespējas lielākā koncentr ācijā. 
T e s t a n o r i s e  
Savvaļas tipa tēviņus (3 līdz 5 dienas vecus) pak ļauj pārbaudāmās 
vielas iedarb ībai un katru atseviš ķi sapāro ar vair ākām neapaug ļotām 
mātītēm no  Muller-5  populācijas vai no citas attiec īgi marķētas (X 
hromosomas satur vair ākas inversijas) popul ācijas. Mātītes ik pēc 
2–3 dienām aizstāj ar citām neapaug ļotām mātītēm, lai būtu aptverts 
viss dzimumš ūnu attīstības cikls. Šo m ātīšu pēcnācējiem reģistrē to 
letāļu biežumu, kuras raduš ās pēc iedarbības uz nobriedušiem sper ­
matozoīdiem, vid ējās vai vēlīnās attīstības stadijas spermat īdiem, 
agrīnajiem spermat īdiem, spermatoc ītiem un spermatogonijiem.  
Heterozigot ās F  1 mātītes, kas ieg ūtas pēc iepriekš min ētās krusto­ 
šanas, katru atseviš ķi (proti, vien ā stobriņā pa vienai m ātītei) sapāro 
ar saviem br āļiem. Katru F  2 paaudzes kult ūru pārbauda, vai taj ā 
atrodami savva ļas tipa tēviņi. Ja atklājas, ka kult ūra radusies no F  1 
mātītes, kuras t ēvišķajā X hromosom ā ir letālais gēns (proti, taj ā 
nenovēro tēviņus ar savva ļas tipa hromosomu), ir j āpārbauda šīs 
mātītes meitas ar t ādu pašu genotipu, lai noskaidrotu letalit ātes parā­
dīšanos nākamajās paaudzēs. 
2. DATI  
Dati jāapkopo tabul ā, norādot pārbaudīto X hromosomu skaitu, neau ­
glīgo tēviņu skaitu un let ālo mutāciju skaitu p ēc katras koncentr ā­
cijas iedarb ības, kuras nov ērotas katram apstr ādātajam tēviņam pēc 
katras pārošanās reizes. Nor āda arī dažāda lieluma klasteru skaitu uz 
vienu tēviņu. Šie rezult āti jāapstiprina neatkar īgā eksperiment ā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 376
 
SLRL testa rezult āti jāizvērtē ar piemērotu statistikas metodi. J āiz­
pēta un piem ērotā veidā statistiski j āizvērtē tādu recesīvo letālo 
mutāciju klasteru veidošan ās, kas nāk no viena un t ā paša tēviņa. 
3. ZI ŅOJUMA SAGATAVOŠANA  
3.1. TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā, ja iespējams, jānorāda šādas ziņas: 
— ģenētiskais materi āls (izmantot ās Drosophila  populācijas vai 
līnijas, muši ņu vecums, apstr ādāto tēviņu skaits, sterilo t ēviņu 
skaits, ieg ūto F2 kult ūru skaits, F2 kult ūru skaits, kam nav 
pēcnācēju, hromosomu skaits ar let ālajām mutācijām, kas re ģis­
trētas katrā dzimumš ūnu attīstības stadij ā), 
— kritēriji, pēc kuriem nosaka apstr ādāto grupu lielumu,  
— testa apst ākļi (sīks apstrādes un paraugu ņemšanas sh ēmas 
apraksts, izmantot ās koncentr ācijas, toksicit ātes dati, negat īvā 
(ar šķīdinātāju) un pozit īvā kontrole, ja izmanto),  
— letālo mutāciju uzskaites krit ēriji, 
— ja iesp ējams, jānorāda iedarb ības atkarība no devas,  
— datu izv ērtējums,  
— rezult ātu iztirzājums,  
— rezult ātu interpret ācija. 
3.2. IZV ĒRTĒJUMS UN INTERPRET ĀCIJA  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 377
 
B.21.  ZĪDĪTĀJU ŠŪNU TRANSFORM ĀCIJA  IN VITRO  
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
1.2. DEFIN ĪCIJA  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
1.3. STANDARTVIELAS  
Nav.  
1.4. METODES B ŪTĪBA 
Zīdītāju šūnu kultūras in vitro  var izmantot ķīmiski induc ētu fenoti­
pisko izmai ņu noteikšanai, kuras saista ar ļaundabīgu transform āciju 
in vivo . Šim nol ūkam plaši izmanto t ādas šūnas kā CH310T ½, SHE, 
Fišera žurku š ūnas, pētot izmaiņas šūnu morfolo ģijā, transform ācijas 
perēkļu veidošanos vai sp ēju vairoties m īkstajā agarā. Retāk izmanto 
tādas sistēmas, kas ļauj reģistrēt citas fiziolo ģiskas vai morfolo ģiskas 
izmaiņas pēc ķīmisku kancerog ēnu iedarb ības. Nevienam  in vitro  
pētāmajam parametram nav pier ādīta cēloniska sakar ība ar vēzi. 
Dažas eksperiment ālās sistēmas var izmantot audz ēju promotoru 
noteikšanai. Par citotoksicit āti var spriest p ēc pārbaudāmās vielas 
ietekmes uz koloniju veidošanos (klon ēšanas efektivit āti) šūnu 
kultūrās vai to vairošan ās ātrumu. Citotoksicit ātes mērījumi ļauj 
secināt, ka pārbaudāmās vielas iedarb ība ir toksikolo ģiski determi ­
nēta, taču to nevar visos gad ījumos izmantot transform ācijas biežuma 
aprēķināšanai, jo tas dažreiz paredz ilg āku inkub āciju un/vai š ūnu 
atkārtotu izsēšanu.  
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Nav.  
1.6. METODES APRAKSTS  
Sagatavošanas darbi  
Š ū n a s  
Atkarībā no transform ācijas noteikšanas metodes var izmantot 
dažādas šūnu līnijas vai prim ārās šūnu kultūras. Jāpārliecinās, ka 
izmēģinājumā izmantot ās šūnas ļauj novērot noteiktas fenotipisk ās 
izmaiņas pēc zināmu kancerog ēnu iedarb ības un ka laboratorij ā 
izmantotā metode ir dokument āri pierādīta par der īgu un uzticamu.  
B a r o t n e  
Jāizmanto t ādas barotnes un izm ēģinājuma apst ākļi, kas ir sader īgi ar 
transform ācijas noteikšanas metodi.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 378
 
P ā r b a u d ā m ā v i e l a  
Pārbaudāmās vielas pirms š ūnu apstrādes var pievienot barotnei vai 
izšķīdināt/suspend ēt piemērotā šķīdinātājā/nesējvielā. Šķīdinātājs/­
nesējviela gal īgajā koncentr ācijā nedrīkst nomākt šūnu dzīvotspēju, 
vairošanās ātrumu vai transform ācijas biežumu.  
M e t a b o l i s k ā a k t i v ā c i j a  
Šūnas pakļauj pārbaudāmās vielas iedarb ībai gan kop ā ar piemērotu 
metabolisk ās aktivācijas sistēmu, gan bez t ās. Turpret ī, ja izmanto 
šūnu tipus, kam piem īt iekšējā metabolisk ā aktivitāte, šīs metaboli ­
skās sistēmas aktivit ātei un īpašībām jābūt saderīgām ar pārbaudāmās 
ķīmiskās vielas klasi.  
Testa apst ākļi 
N e g a t ī v ā u n p o z i t ī v ā k o n t r o l e  
Katrā eksperiment ā jāparedz pozit īvā kontrole, gan izmantojot savie ­
nojumu, kam nav vajadz īga iepriekš ējā metabolisk ā aktivācija, gan 
tādu, kam t ā ir vajadz īga; tāpat jāizmanto negat īvā kontrole (ar 
šķīdinātāju/nesējvielu).  
Šeit ir min ētas vielas, kuras var izmantot k ā pozitīvo kontroli:  
— vielas, kur ām nav vajadz īga aktivācija: 
— etilmet ānsulfonāts, 
— β-propiolaktons,  
— savienojumi, kam ir vajadz īga metabolisk ā aktivācija: 
— 2-acetilaminofluor ēns, 
— 4-dimetilaminoazobenzols,  
— 7,12-dimetilbenzantrac ēns. 
Ja iespējams, kā papildu pozit īvā kontrole j āizmanto viela no t ās 
pašas ķīmiskās klases, pie kuras pieder p ārbaudāmā viela.  
K o n c e n t r ā c i j a e k s p o z ī c i j a s l a i k ā 
Pārbaudāmā viela jāizmanto vair āku koncentr āciju diapazon ā. Vielai 
šajā koncentr āciju diapazon ā jāuzrāda toksicit āte, kas ir atkar īga no 
koncentrācijas, turkl āt lielākās koncentr ācijas ietekm ē šūnu izdzīvo­ 
šanai jābūt zemai, bet maz ākās koncentr ācijas ietekm ē tai jābūt 
apmēram tādai pašai k ā negatīvajā kontrolē. Vielas, kas sam ērā slikti 
šķīst ūdenī, pārbauda koncentr ācijā, kas ir tuvu to š ķīdības robežai, 
izmantojot piem ērotu metodi. Netoksisk ām vielām, kas piln ībā šķīst 
ūdenī, lielāko pārbaudāmo koncentr āciju nosaka katr ā atsevišķā gadī­
jumā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 379
 
Testa norise  
Vajadzīgajā laika spr īdī, kas atkar īgs no izmantot ās eksperiment ālās 
sistēmas, šūnas pakļauj vielas iedarb ībai un, ja izmanto gar āku 
ekspozīcijas laiku, vielu var ievad īt atkārtoti, vienlaikus apmainot 
barotni (un vajadz ības gadījumā arī metabolisk ās aktivācijas 
sistēmu). Šūnām, kuru iekš ējā metabolisk ā aktivitāte nav pietiekami 
augsta, pārbaudāmo vielu pievieno gan kop ā ar nepieciešamo meta ­
boliskās aktivācijas sistēmu, gan bez t ās. Beidzoties ekspoz īcijas 
laikam, š ūnas skalo, lai atbr īvotos no p ārbaudāmās vielas, un, iev ē­
rojot apst ākļus, kas ļauj izpausties transform ēto šūnu fenotipam, 
kultivē tālāk, reģistrējot transform ācijas biežumu. Visi ieg ūtie rezul­
tāti jāapstiprina neatkar īgā eksperiment ā. 
2. DATI  
Dati jāapkopo tabul ā atkarībā no izmantot ās metodes, piem ēram, 
norādot plašu skaitu, plates, kur ās novērota transform ācija, vai trans ­
formēto šūnu skaitu. Vajadz ības gadījumā izdzīvojušo šūnu skaitu 
norāda procentos no attiec īgā skaita kontroles kult ūrās un transfor ­
mācijas biežumu apr ēķina kā transform ēto šūnu skaitu attiec ībā pret 
izdzīvojušo šūnu skaitu. Dati j āizvērtē ar piem ērotām statistikas 
metodēm. 
3. ZI ŅOJUMA SAGATAVOŠANA  
3.1. TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā, ja iespējams, jānorāda šādas ziņas: 
— izmantotais š ūnu tips, š ūnu kultūru skaits, š ūnu kultiv ēšanas 
paņēmieni,  
— testa apst ākļi (pārbaudāmās vielas koncentr ācija, izmantotais 
šķīdinātājs/nesējviela, inkub ācijas ilgums, ekspoz īcijas ilgums 
un biežums, š ūnu slāņa blīvums apstr ādes laikā, izmantot ās ekso­
gēnās metabolisk ās aktivācijas sistēmas tips, pozit īvā un negat īvā 
kontrole, kontrol ējamā fenotipa raksturojums, selekt īvā sistēma 
(ja izmanto), izv ēlēto devu pamatojums),  
— izmantot ā dzīvotspējīgu un transform ētu šūnu uzskaites metode,  
— statistiskais nov ērtējums,  
— rezult ātu iztirzājums,  
— rezult ātu interpret ācija. 
3.2. IZV ĒRTĒJUMS UN INTERPRET ĀCIJA  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 380
 
B.22.  DOMINANTO LET ĀĻU NOTEIKŠANA GRAUZ ĒJIEM  
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
1.2. DEFIN ĪCIJA  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
1.3. STANDARTVIELAS  
Nav.  
1.4. METODES B ŪTĪBA 
Dominant ās letāles izraisa embriju vai aug ļu bojāeju. Dominanto 
letāļu indukcija ķīmiskas vielas ietekm ē norāda uz to, ka š ī viela 
iedarbojas uz izm ēģinājumu dz īvnieku ģeneratīvajiem audiem. 
Parasti uzskata, ka dominant ās letāles rodas hromosomu boj ājumu 
(strukturālu un skaitlisku anom āliju) rezult ātā. Mātītēm pēc vielas 
iedarbības embriju boj āeja var iest āties arī toksicitātes ietekm ē. 
Parasti tēviņus pakļauj pārbaudāmās vielas iedarb ībai un tad sap āro 
ar neapaug ļotām mātītēm. Izmantojot sec īgus pārošanas interv ālus, 
var atseviš ķi pārbaudīt [vielas ietekmi uz] katru dzimumš ūnu attīs­
tības stadiju. Par mirst ību pēc implant ācijas var secin āt, ja aprēķina 
nedzīvo implantu skaita pieaugumu uz vienu m ātīti apstrādātajā 
grupā attiecībā pret šo skaitu kontroles grup ā. Mirstību pirms implan ­
tācijas var apl ēst pēc dzelteno ķermeņu skaita vai sal īdzinot implantu 
kopējo skaitu uz vienu m ātīti apstrādes un kontroles grup ā. Domi­
nanto let āļu kopējo skaitu veido kop ējā mirstība pirms un p ēc 
implantācijas. Apr ēķinot dominanto let āļu kopējo skaitu, sal īdzina 
dzīvo implantu skaitu uz vienu m ātīti izmēģinājumu grup ā ar dzīvo 
implantu skaitu uz vienu m ātīti kontroles grup ā. Implantu skaita 
samazināšanās dažās grupās pēc pārošanās var būt izskaidrojama ar 
šūnu (t. i., spermatoc ītu un/vai spermatogoniju) boj āeju. 
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Nav.  
1.6. METODES APRAKSTS  
Sagatavošanas darbi  
Pārbaudāmās vielas, ja iesp ējams, izšķīdina vai suspend ē izotonisk ā 
sāls šķīdumā. Ķīmiskas vielas, kas neš ķīst ūdenī, var izšķīdināt vai 
suspendēt piemērotā šķīdinātājā. Izmantotais š ķīdinātājs nedrīkst 
ietekmēt pārbaudāmās vielas iedarb ību vai b ūt toksisks. Izmanto 
tikko pagatavotus p ārbaudāmās vielas š ķīdumus vai suspensijas.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 381
 
Testa apst ākļi 
I e v a d ī š a n a s v e i d s  
Parasti pārbaudāmo vielu ievada tikai vienreiz. Pamatojoties uz toksi ­
koloģijas datiem, var veikt atk ārtotu apstr ādi. Parasti izmanto pero ­
rālu intubāciju vai intraperitoni ālu injekciju. Var izmantot ar ī citus 
aplikācijas veidus.  
I z m ē ģ i n ā j u m u d z ī v n i e k i  
Izmēģinājumos ieteicams izmantot žurkas vai peles. Veselus dz īv­
niekus, kas piln ībā sasnieguši dzimumgatav ību, pēc nejaušības prin­
cipa sadala kontroles un apstr ādes grupās. 
D z ī v n i e k u s k a i t s u n d z i m u m s  
Apstrādāto tēviņu skaits ir atkar īgs no analiz ējamās bioloģiskās 
pazīmes spont ānās mainības biežuma. Izv ēloties dzīvnieku skaitu, 
jau iepriekš j āapsver izmantot ās metodes precizit āte un ticam ības 
pakāpe. Piem ēram, uzs ākot eksperimentu, katr ā dzīvnieku grup ā, 
kas saņem vienādu devu, parasti j ābūt tādam tēviņu skaitam, lai 
vienā pārošanās periodā varētu iegūt 30 līdz 50 grūsnu mātīšu. 
N e g a t ī v ā u n p o z i t ī v ā k o n t r o l e  
Parasti katr ā izmēģinājumā vienlaikus j āparedz pozit īvā un negat īvā 
(ar šķīdinātāju) kontrole. Ja taj ā pašā laboratorij ā nesen ieg ūti apmie­
rinoši pozit īvās kontroles rezult āti, tos var izmantot jaunaj ā eksperi­
mentā pozitīvās kontroles viet ā. Pozitīvās kontroles vielas ievada 
samērā nelielā devā (piemēram, MMS, intraperitoni āli, 10 mg/kg), 
lai noteiktu metodes precizit āti. 
I z m a n t o t ā s d e v a s  
Parasti izmanto tr īs dažādas devas. J āizvēlas tāda lielākā deva, kas ir 
toksiska vai kuras ietekm ē samazinās dzīvnieku augl ība. Atseviš ķos 
gadījumos var pietikt ar vienu lielu devu.  
I e d a r b ī g u m a r o b e ž a s n o t e i k š a n a  
Netoksisku vielu test ēšanai izmanto 5 g/kg devu, ja to ievada vien ­
reiz, vai 1 g/kg/dien ā, ja to ievada atk ārtoti.  
Testa norise  
Pastāv vairākas aplik ācijas shēmas. Visbiež āk pārbaudāmo vielu 
ievada tikai vienreiz. Var izmantot ar ī citas aplik ācijas shēmas. 
Katru atseviš ķu tēviņu pēc apstrādes secīgi sapāro ar vienu vai div ām 
neapaugļotām un neapstr ādātām mātītēm, ievērojot vajadz īgos inter­
vālus. Mātīte paliek kop ā ar tēviņu vismaz vienu estr ālo ciklu vai 
līdz brīdim, kad ir notikusi p ārošanās, par ko liecina sperma vai 
embols makst ī. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 382
 
Pārošanās reižu skaits p ēc apstrādes ir atkar īgs no aplik ācijas 
shēmas, un tam j āaptver visas dzimumš ūnu attīstības stadijas.  
Mātītes nonāvē grūtniecības otrajā puslaikā un pārbauda dzemdes 
saturu, re ģistrējot nedz īvo un dz īvo implantu skaitu. Dažreiz 
pārbauda oln īcas, lai noteiktu dzelteno ķermeņu skaitu.  
2. DATI  
Dati jāapkopo tabul ā, norādot tēviņu skaitu, gr ūsno mātīšu skaitu, k ā 
arī to mātīšu skaitu, kur ām nav iest ājusies grūtniecība. Atseviš ķi 
jānorāda katras p ārošanās rezultāti kopā ar katra t ēviņa un mātītes 
raksturojumu. Katrai m ātītei norāda pārošanās nedēļu, devu, ko 
saņēmis tēviņš, kā arī dzīvo un nedz īvo implantu skaitu.  
Aprēķinot kopējo dominanto let āļu skaitu, sal īdzina dzīvo implantu 
skaitu uz vienu m ātīti izmēģinājuma grup ā ar dzīvo implantu skaitu 
uz vienu m ātīti kontroles grup ā. Lai noteiktu mirst ību pēc implant ā­
cijas, salīdzina un analiz ē dzīvo un nedz īvo implantu attiec ību apstrā­
dāto dzīvnieku grup ā un kontroles grup ā. 
Ja atseviš ķi reģistrē agrīnas un vēlīnas mirst ības gadījumus, šie dati 
jāiekļauj tabulā. Ja ir apl ēsta mirstība pirms implant ācijas, tā jānorāda 
ziņojumā. Mirstību pirms implant ācijas var apr ēķināt pēc dzelteno 
ķermeņu un implantu skaita starp ības vai p ēc implantu vid ējā skaita 
samazinājuma vien ā dzemdē, salīdzinot ar kontroles dz īvnieku pāro­ 
šanās rezultātiem.  
Datus izv ērtē ar piemērotām statistikas metod ēm. 
3. ZI ŅOJUMA SAGATAVOŠANA  
3.1. TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā, ja iespējams, jānorāda šādas ziņas: 
— izmantoto dz īvnieku suga, l īnija, vecums un svars, dz īvnieku 
skaits izm ēģinājumu un kontroles grup ās pēc dzimuma,  
— pārbaudāmā viela, šķīdinātājs, pārbaudītās devas un izv ēlēto devu 
pamatojums, negat īvā un pozit īvā kontrole, toksicit ātes dati,  
— aplikācijas veids un sh ēma, 
— pārošanās shēma, 
— metode veiksm īgas pārošanās noteikšanai,  
— dzīvnieku nokaušanas br īdis, 
— dominanto let āļu uzskaites krit ēriji, 
— vajadz ības gadījumā, iedarbības atkarība no devas,  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 383
 
— statistiskais nov ērtējums,  
— rezult ātu iztirzājums,  
— rezult ātu interpret ācija. 
3.2. IZV ĒRTĒJUMS UN INTERPRET ĀCIJA  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 384
 
B.23.  ZĪDĪTĀJU SPERMATOGON ĀLO HROMOSOMU IZMAI ŅU 
TESTS  
1. METODE  
Šī metode ir ESAO TG 483 metodes “Z īdītāju spermatogon ālo 
hromosomu izmai ņu tests” (1997) kopija.  
1.1. IEVADS  
Zīdītāju spermatogon ālo hromosomu izmai ņu testā in vivo  nosaka 
vielas, kas z īdītāju spermatogon ālajās šūnās rada hromosomu struk ­
tūras izmai ņas (1) (2) (3) (4) (5). Strukt ūras izmai ņas var būt divu 
veidu – hromosomu izmai ņas vai hromat īdu izmaiņas. Lielākā daļa 
ķīmisko mutag ēnu izraisa hromat īdu izmai ņas, tomēr notiek ar ī 
hromosomu izmai ņas. Šī metode nav paredz ēta hromosomu skaita 
izmaiņu noteikšanai š ūnās, un parasti to t ādām vajadz ībām neiz­
manto. Hromosomu mut ācijas un ar t ām saistītās ģenētiskās 
pārmaiņas ir cēlonis daudz ām cilvēku ģenētiskajām slimībām. 
Šajā testā nosaka hromosomu p ārmaiņas spermatogon ālajās dzimum ­ 
šūnās, un tāpēc pēc tā rezultātiem var prognoz ēt pārmantojamu mut ā­
ciju izrais īšanu dzimumš ūnās. 
Šim testam parasti izmanto grauz ējus. Šajā citoģenētiskajā testā in 
vivo nosaka hromosomu izmai ņas spermatogon ālajās mitozēs. Šai 
metodei neizmanto citas m ērķšūnas. 
Lai noteiktu hromat īdu tipa izmai ņas spermatogon ālajās šūnās, izpēta 
šūnu pirmo mitotisko dal īšanos, kura notiek p ēc apstrādes ar testa 
vielu, pirms šie boj ājumi netiek zaud ēti turpmākajos šūnu dalīšanās 
ciklos. Papildu inform āciju no apstr ādātajām spermatogon ālajām 
mātesšūnām var ieg ūt mejotisko hromosomu anal īzē, nosakot hromo ­
somu tipa izmai ņas diakin ēzes metaf āzē I, kad apstr ādātās šūnas 
kļūst par spermatoc ītiem.  
Šajā in vivo  testā pēta, vai somatisko š ūnu mutag ēniem ir šāda veida 
iedarbība arī uz dzimumš ūnām. Bez tam spermatogon ālajā testā 
novērtē mutagenit ātes risku, ņemot vērā in vivo  metabolisma 
faktorus, farmakokin ētiku un DNS repar ācijas procesus.  
Sēkliniekos ir vair ākas spermatogon ālo šūnu paaudzes ar atš ķirīgu 
jutību uz apstr ādi ar ķīmisko vielu. T āpēc atklātās izmaiņas raksturo 
tādu apstrādātu sermatogon ālo šūnu populācijas kopēju atbildes reak ­
ciju, kurā pārsvarā ir diferenc ētas spermatogon ālās šūnas. Atkar ībā 
no to atrašan ās vietas s ēkliniekā, fiziskās un fiziolo ģiskās Sertolli 
šūnu barjeras, k ā arī asinsrites un s ēklinieka barjeras d ēļ uz dažādām 
spermatogon ālo šūnu paaudz ēm centrālā asinsrite var iedarboties vai 
arī neiedarboties.  
Gadījumos, kad noskaidrots, ka testa viela vai t ās reaģētspējīgs meta­
bolisma produkts m ērķaudos nenon āk, šo testu neizmanto.  
Skatīt arī vispārīgā ievada B da ļu. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 385
 
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Hromatīdu tipa izmai ņas: hromosomas strukt ūras bojājumi, kas 
izpaužas k ā atsevišķu hromatīdu pārrāvumi, vai hromat īdu pārrāvumi 
un to rekombin ācija. 
Hromosomu tipa izmai ņas: hromosomas strukt ūras bojājumi, kas 
izpaužas k ā abu hromat īdu pārrāvums vai p ārrāvums un rekombin ā­
cija vienā un tajā pašā vietā. 
Pārrāvums : ahromatisks boj ājums ar nelielu hromat īdu nobīdi, kas 
ir mazāks par viena hromat īda platumu.  
Hromosomu skaita izmai ņas: testam izmantojamajiem dz īvniekiem 
raksturīgā parastā hromosomu skaita izmai ņas. 
Poliploīdija: haploīda hromosomu skaita ( n) daudzkārtnis, izņemot 
hromosomu diplo īdu skaitu (t. i., 3 n, 4n utt.).  
Struktūras izmai ņas: hromosomu strukt ūras izmaiņas, kas redzamas 
mikroskop ā šūnu dalīšanās metafāzē, ko nov ēro kā trūkstošus 
posmus, fragmentus, iekš ējas vai savstarp ējas rekombin ācijas.  
1.3. TESTA METODES PRINCIPS  
Dzīvniekus pak ļauj testa vielas iedarb ībai, izmantojot piem ērotu tās 
uzņemšanas veidu, un tad nogalina noteiktu laiku p ēc apstrādes. 
Pirms nogalin āšanas dzīvniekus apstr ādā ar metaf āzi apturošu vielu 
(piemēram, kolhic īnu vai  Colcemid ®). Tad no dzimumš ūnām paga­
tavo hromosomu prepar ātus, ko iekr āso, un metaf āzes šūnām nosaka 
hromosomu izmai ņas. 
1.4. TESTA METODES APRAKSTS  
1.4.1.  Sagatavošana  
1.4.1.1.  Dzīvnieku sugu izv ēle 
Parasti izmanto Ķīnas kāmju vai pe ļu tēviņus. Tomēr var izmantot 
arī citu piem ērotu zīdītāju sugu t ēviņus. Parasti izmanto jaunus, 
veselus, pieaugušus laboratorijas dz īvniekus. Izm ēģinājuma sākumā 
dzīvnieku masas atš ķirībām jābūt minimālām un tās nedrīkstētu pār­
sniegt ± 20 % no vid ējās masas.  
1.4.1.2.  Turēšanas un barošanas nosac ījumi 
Izmanto visp ārējos nosac ījumus, kas min ēti vispārīgā ievada B da ļā, 
bet mitrumam vajadz ētu būt 50–60 %.  
1.4.1.3.  Dzīvnieku sagatavošana  
Veselus, jaunus, pieaugušus t ēviņus pēc gadījuma izvēles principa 
sadala kontroles un apstr ādes grupās. Būrus izvieto t ā, lai iespējami 
samazinātu būru novietojuma varb ūtējo ietekmi. Katram dz īvniekam 
atsevišķi piešķir identifik āciju. Pirms izm ēģinājumu sākuma dzīv­
niekus laboratorijas apst ākļiem aklimatiz ē vismaz piecas dienas.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 386
 
1.4.1.4.  Devu sagatavošana  
Pirms došanas dz īvniekiem cietas testa vielas vispirms izš ķīdina vai 
suspendē piemērotos šķīdinātājos vai nes ējos un, ja vajadz īgs, 
atšķaida. Šķidras testa vielas var doz ēt tieši vai pirms doz ēšanas 
atšķaidīt. Ja dati par testa vielu prepar ātu stabilit āti liecina, ka tos 
uzglabāt nevar, izmanto svaigi pagatavotus prepar ātus. 
1.4.2.  Testa apst ākļi 
1.4.2.1.  Šķīdinātājs/nesējs 
Lietotajās devās šķīdinātājam vai nes ējam nedr īkst būt toksiskas 
iedarbības un tas nedr īkst būt reaģētspējīgs ar testa vielu. Izmantojot 
citus, maz āk izpētītus šķīdinātājus vai nes ējus, jābūt datiem par to 
saderību. Vienm ēr, kad tas iesp ējams, vispirms ieteicams izmantot 
ūdeni saturošus š ķīdinātājus vai nes ējus. 
1.4.2.2.  Kontrole  
Visos testos l īdztekus iek ļauj pozit īvas un negat īvas (šķīdinātāja/­
nesēja) kontroles. Iz ņemot apstr ādi ar testa vielu, ar kontroles 
grupu dzīvniekiem r īkojas tieši t āpat kā ar apstrādāto grupu dz īvnie­
kiem.  
Pozitīvā kontrolē iegūst spermatogon ālo šūnu hromosomu strukt ūras 
izmaiņas in vivo  pie ekspoz īcijas robežv ērtībām, kas dod nosak āmu 
palielinājumu virs fona l īmeņa. 
Pozitīvās kontroles vielu koncentr ācijas izvēlas tā, lai to iedarb ība 
būtu skaidri redzama, tom ēr kodēto priekšmetstikli ņu identitāti to 
nolasītājs nevarētu konstat ēt uzreiz. Pie ļaujams, ka pozit īvai kontrolei 
tiek izmantots cits iedarb ības veids nek ā testa vielai un paraugu ņem 
tikai vienreiz. Ja iesp ējams, kā pozitīvās kontroles vielas izmanto 
savienojumus, kas pieder pie atbilstoš ām vielu grup ām. Pie pozit īvās 
kontroles viel ām pieder:  
Viela  CAS  Nr. Einecs  Nr. 
ciklofosfam īds 
ciklofosfam īda monohidr āts 50-18-0 
6055-19-2 200-015-4 
cikloheksilam īns 108-91-8 203-629-0 
mitomicīns C 50-07-7 200-008-6 
monomērs akrilam īds 79-06-1 201-173-7 
trietilēnmelamīns 51-18-3 200-083-5  
Ja nav pie ņemamu v ēsturisko kontroldatu par dz īvnieku savstarp ējām 
atšķirībām un tādu šūnu parādīšanās biežumu, kur ās ir hromosomu 
izmaiņas, katrā paraugu ņemšanas laik ā iekļauj negat īvas kontroles 
dzīvniekus, ko apstr ādā tikai ar š ķīdinātāju vai nes ēju, bet cit ādi ar 
kontroles grupu dz īvniekiem r īkojas tieši t āpat kā ar apstrādes grupu 
dzīvniekiem. Turkl āt jāizmanto ar ī tukšie m ēģinājumi, izņemot gad ī­
jumus, kad ir iepriekš ieg ūti vēsturiski vai public ēti kontroldati, kas 
skaidri par āda, ka izv ēlētajam šķīdinātājam/nesējam nav kait īgas vai 
mutagēnas iedarb ības. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 387
 
1.5. PROCED ŪRA 
1.5.1.  Dz īvnieku skaits  
Apstrādes un kontroles grup ās iekļauj vismaz piecus p ārbaudāmus 
tēviņus. 
1.5.2.  Apstr ādes shēma 
Testa vielas v ēlams ievad īt vienreiz vai divreiz (t. i., vien ā paņē­
mienā vai divos pa ņēmienos). Testa vielas devu var dot ar ī dalīti, 
t. i., divreiz vien ā un tajā pašā dienā ik pēc dažām stundām, kas var 
būt vajadzīgs gadījumos, kad j ādod liels vielas tilpums. Citiem devu 
režīmiem jābūt zinātniski pamatotiem.  
No grupas, kur ā pārbauda liel āko devu, paraugus p ēc apstrādes ar 
vielu ņem divos termi ņos. Tā kā testa viela var ietekm ēt šūnas cikla 
kinētiku, agrākais paraugu ņemšanas termi ņš ir apmēram 24 stundas 
pēc iedarbības ar to, bet v ēlākais termi ņš – aptuveni 48 stundas p ēc 
apstrādes. No p ārējām grupām paraugu ņemšanas termi ņš ir 24 
stundas vai 1,5 š ūnu cikli p ēc apstrādes ar testa vielu, iz ņemot gad ī­
jumus, kad iedarb ības noteikšanai ir zin āms paraugu ņemšanai 
piemērotāks termiņš (6).  
Paraugus papildus var ņemt arī citos termi ņos. Piemēram, pārbaudot 
vielas, kas var izrais īt hromosomu aizturi vai no S-neatkar īgu iedar­
bību, paraugi var b ūt jāņem agrākos termi ņos (1).  
Vajadzību atkārtot apstr ādes shēmu nosaka atseviš ķi katram 
konkrētam gadījumam. Izv ēloties apstr ādes shēmu, pēc kuras ar 
testa vielu iedarbojas atk ārtoti, dzīvniekus nogalina 24 stundas (1,5 
šūnu ciklus) p ēc pēdējās apstrādes ar to. Vajadz ības gadījumos 
paraugus papildus var ņemt arī citos termi ņos. 
Pirms nogalin āšanas dz īvniekiem intraperitoni āli injicē atbilstošu 
devu metaf āzi apturošas vielas (piem ēram, Colcemid ® vai kolhi ­
cīnu). Pēc tam ar atbilstošiem interv āliem no dz īvniekiem ņem 
paraugus. Pel ēm šis interv āls ir aptuveni 3–5 stundas, bet Ķīnas 
kāmjiem apm ēram 4–5 stundas.  
1.5.3.  Devu lielums  
Ja atbilstošu datu tr ūkuma dēļ vispirms veic orient ējošu izmēģinā­
jumu, tas j āizdara taj ā pašā laboratorij ā, kurā veiks galveno izm ēģi­
nājumu, izmantojot t ās pašas sugas un l īnijas dzīvniekus un iev ērojot 
tādu pašu apstr ādes režīmu (7). Ja viela ir toksiska, pirmaj ā paraugu 
ņemšanas reiz ē izmanto tr īs devas. Šo devu interv ālā ietver maksi ­
māli toksisk ās devas, k ā arī vielas maztoksisk ās vai netoksisk ās 
devas. V ēlākajā paraugu ņemšanas laik ā jāizmanto tikai liel ākā 
deva. Kā lielāko nosaka devu, kurai ir t ādas pašas toksisk ās iedar­
bības pazīmes kā lielākajai devai, kam var ētu būt letāla iedarbība pēc 
tāda paša devu rež īma. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 388
 
Vielām ar specifisku biolo ģisko aktivit āti maztoksisk ās un netoksi ­
skās devās (piemēram, hormoniem un mitog ēniem) var b ūt citi devu 
noteikšanas krit ēriji, ko katr ā konkrētā gadījumā izvērtē atsevišķi. Kā 
lielāko var noteikt ar ī devu, kas liecina par toksisku iedarb ību uz 
spermatogon ālajām šūnām (piemēram, lielāku par tādu devu, kas 
pirmajā un otrajā mejozes metaf āzē izraisa spermatogon ālās mitozes 
samazināšanos; tā nedrīkst pārsniegt 50 %).  
1.5.4.  Iedarb ības robežu tests  
Ja testā ar vienu vielas devu, kas ir vismaz 2 000 mg/kg ķermeņa 
svara, vien ā paņēmienā vai divos pa ņēmienos vien ā dienā toksisku 
iedarbību nekonstat ē un pēc datiem par strukt ūras ziņā līdzīgām 
vielām var pamatoti uzskat īt, ka tā nav genotoksiska, piln īgus izmē­ 
ģinājumus ar trim vielas dev ām var uzskat īt par nevajadz īgiem. Pare ­
dzamā iedarbība uz cilv ēku var nor ādīt uz to, ka devu iedarb ības 
robežu pārbaudē jālieto lielāka deva.  
1.5.5.  Devu došana  
Testa vielu parasti ievada ar m ākslīgo barošanu, izmantojot ku ņģa 
caurulīti, piemērotu inkub ācijas kanulu vai intraperiton ālas injekcijas 
veidā. Var izmantot ar ī citus iedarb ības veidus, ja š ādai rīcībai ir 
pietiekams pamatojums. Maksim ālais šķidruma tilpums, ko vien ā 
paņēmienā var dot, m ākslīgi barojot vai injic ējot, ir atkar īgs no 
izmēģinājumu dzīvnieka lieluma. Tilpums nedr īkst pārsniegt 2 ml 
uz 100 g ķermeņa masas. Liel āka tilpuma lietošana par šo ir j āpa­
mato. Izņemot kairinošas un kod īgas vielas, kuru iedarb ība lielākās 
koncentrācijās parasti ir izteikt āka, izmēģinājumiem lietot ā tilpuma 
mainības ietekmi samazina, kori ģējot tilpumu t ā, lai pie vis ām devām 
tas būtu vienāds. 
1.5.6.  Hromosomu sagatavošana  
Tūliņ pēc nogalin āšanas no viena vai abiem s ēkliniekiem ieg ūst šūnu 
suspensijas, ko apstr ādā ar hipotonisku š ķīdumu un fiks ē. Tad šūnas 
uznes uz priekšmetstikli ņiem un iekr āso. 
1.5.7.  Anal īze 
No katra dz īvnieka analiz ē vismaz 100 labi izveidojuš ās metafāzes 
(t. i., vismaz 500 metaf āzes no grupas). Šo skaitli var samazin āt 
gadījumos, kad nov ēro lielu skaitu hromosomu izmai ņu. Visus priek ­ 
šmetstikli ņus, arī pozitīvas un negat īvas kontroles priekšmetstikli ņus, 
pirms mikroskopisk ās analīzes kodē. Tā kā priekšmetstikli ņu sagata­
vošanas proced ūrā bieži tiek boj ātas metaf āzes šūnas, zaud ējot 
hromosomas, uzskait āmajās šūnās jābūt centrom ēru skaitam, kas 
vienāds ar 2n ± 2.  
2. DATI  
2.1. REZULT ĀTU APSTR ĀDE 
Datus par katru dz īvnieku apkopo tabulas veid ā. Eksperimenta 
vienība ir viens dz īvnieks. Katram dz īvniekam nosaka š ūnu skaitu, 
kurās ir hromosomu strukt ūras izmaiņas, kā arī hromosomu izmai ņu 
skaitu uz vienu š ūnu. Uzskaita daž āda veida hromosomu strukt ūras 
izmaiņas, norādot to skaitu un biežumu gan apstr ādātajām grupām, 
gan kontrolgrup ām. Pārrāvumus uzskaita un nor āda atseviš ķi, bet 
kopējā izmaiņu biežum ā tos parasti neiek ļauj. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 389
 
Ja novēro gan mitozi, gam mejozi, iesp ējamās citotoksisk ās iedar­
bības novērtēšanai un citotoksiskuma raksturošanai visiem apstr ādes 
un negatīvas kontroles dz īvniekiem no 100 š ūnām, kas dal ās, nosaka 
spermatogon ālo mitožu skaita attiec ību pret pirmo un otro mejotisko 
metafāžu skaitu. Gad ījumos, kad nov ēro tikai mitozi, katram dz īv­
niekam no vismaz 1 000 š ūnām nosaka mitotisko indeksu.  
2.2. REZULT ĀTU NOV ĒRTĒŠANA UN INTERPRET ĀCIJA  
Pozitīvu rezult ātu nosaka p ēc vairākiem krit ērijiem, piem ēram, ar 
devu saist ītu to šūnu daļas palielin āšanos, kur ās ir hromosomu struk ­
tūras izmai ņas, vai izmain ītu šūnu skaita palielin āšanos, pārbaudot 
vienu devu ar vienu paraugu ņemšanas laiku. Vispirms rezult ātus 
izvērtē bioloģiski. Kā palīglīdzekli izm ēģinājumu rezult ātu novērtē­ 
šanai var izmantot statistikas metodes (8). Statistiskais svar īgums 
nedrīkst būt vienīgais faktors, p ēc kā nosaka pozit īvu atbildes reak ­
ciju. Apšaub āmus rezult ātus pārbauda, veicot atk ārtotu testu, turkl āt 
vēlams main īt eksperimenta apst ākļus. 
Uzskata, ka testa vielas mutag ēnās īpašības nav konstat ētas, ja tās 
testa rezult āti neatbilst iepriekšmin ētajiem krit ērijiem.  
Lai gan liel ākajā daļā eksperimentu ieg ūst nepārprotami pozit īvus vai 
negatīvus rezult ātus, tomēr dažkārt pēc iegūtajiem datiem nevar 
noteikti spriest par testa vielas aktivit āti. Turklāt rezultāti var būt 
nedroši vai apšaub āmi arī neatkarīgi no eksperimenta atk ārtojumu 
skaita.  
Pozitīvi rezultāti spermatogon ālo hromosomu izmai ņu testā in vivo  
liecina, ka testa viela izm ēģinājumu dzīvnieku sugai izraisa hromo ­
somu izmai ņas dzimumš ūnās. Negatīvi rezultāti liecina, ka izm ēģi­
nājuma apst ākļos testa viela izm ēģinājumu dzīvnieku sugai nerada 
hromosomu izmai ņas dzimumš ūnās. 
Jāizvērtē iespējamība, ka testa viela vai t ās metabol īti var sasniegt 
mērķaudus.  
3. ZI ŅOJUMU SAST ĀDĪŠANA  
TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā jābūt šādai inform ācijai.  
Šķīdinātājs/nesējs: 
— nesēja izvēles pamatojums,  
— testa vielas š ķīdība un stabilit āte šķīdinātājā/nesējā, ja tā ir 
zināma. 
Testa dzīvnieki:  
— izmantot ā suga/līnija, 
— dzīvnieku skaits un vecums,  
— izcelsme, tur ēšanas apst ākļi, barība u. c.,  
— dzīvnieku masa testa s ākumā, katrā grupā norādot robežas, vid ējo 
lielumu un standartnovirzi.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 390
 
Testa apst ākļi: 
— devu interv āla noteikšanas izm ēģinājuma rezult āti gadījumos, kad 
tas veikts,  
— devu izv ēles pamatojums,  
— iedarb ības veida izv ēles pamatojums,  
— inform ācija par testa vielas sagatavošanu,  
— inform ācija par testa vielas ievad īšanu,  
— nogalin āšanas termi ņu pamatojums,  
— testa vielas koncentr ācijas (ppm) bar ībā vai dzeramaj ā ūdenī 
pārrēķins faktiskaj ā dienas dev ā (mg/kg ķermeņa masas) gad ī­
jumos, kad tas nepieciešams,  
— sīkas ziņas par bar ības un ūdens kvalit āti, 
— sīks apstrādes un paraugu ņemšanas sh ēmas apraksts,  
— toksicit ātes novērtēšanas metodes,  
— metaf āzes aptur ēšanai izmantojam ās vielas identifik ācija, tās 
koncentrācija un apstr ādes ilgums,  
— priekšmetstikli ņu sagatavošanas metodes,  
— izmaiņu uzskaites krit ēriji, 
— analiz ēto šūnu skaits no viena dz īvnieka,  
— kritēriji, pēc kuriem nov ērtē, vai testa rezult āts ir pozit īvs, nega­
tīvs vai neskaidrs.  
Rezultāti: 
— toksicit ātes pazīmes, 
— mitotiskais indekss,  
— spermatogon ālās mitozes š ūnu attiec ība pret pirm ās un otr ās 
mejotiskās metafāzes šūnām, 
— izmaiņu veids un skaits, ko nor āda katram dz īvniekam atseviš ķi, 
— kopējais hromosomu izmai ņu skaits grup ā, 
— kopējais šūnu skaits ar hromosomu izmai ņām grupā, 
— ja iesp ējams, reakcijas uz devu nov ērtējums,  
— statistisk ās analīzes rezult āti, ja tā veikta,  
— līdztekus veikt ās negatīvās kontroles dati,  
— līdzšinējie vēsturiskie negat īvas kontroles dati, nor ādot robežas, 
vidējās vērtības un standartnovirzes,  
— līdztekus veikt ās pozitīvās kontroles dati,  
— ploīdijas izmai ņas, ja tās tiek nov ērotas.  
Rezultātu izvērtējums.  
Secinājumi. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 391
 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) Adler, I.D. (1986). Clastogenic Potential in Mouse Spermato ­
gonia of Chemical Mutagens Related to their Cell-Cycle Speci ­
fications. In: Genetic Toxicology of Environmental Chemicals, 
Part B: Genetic Effects and Applied Mutagenesis, Ramel, C., 
Lambert, B. and Magnusson, J. (Eds.) Liss, New York, p. 477–484.
 
(2) Adler, I.D., (1984). Cytogenetic tests in Mammals. In: Mutage ­
nicity Testing: a Practical Approach. Ed. S. Venitt and J.M. 
Parry. IRL Press, Oxford, Washington DC, p. 275–306.  
(3) Evans, E.P., Breckon, G. and Ford, C.E., (1964). An Air-Drying 
Method for Meiotic Preparations from Mammalian Testes. Cyto ­
genetics and Cell Genetics, 3, p. 289–294.  
(4) Richold, M., Ashby, J., Chandley, A., Gatehouse, D.G. and 
Henderson, L. (1990).  In Vivo  Cytogenetic Assays, In: D.J. 
Kirkland (Ed.) Basic Mutagenicity Tests, UKEMS Recom ­
mended Procedures. UKEMS Subcommittee on Guidelines for 
Mutagenicity Testing. Report. Part I revised. Cambridge Univer ­
sity Press, Cambridge, New York, Port Chester, Melbourne, Sydney, p. 115–141.
 
(5) Yamamoto, K. and Kikuchi, Y. (1978). A New Method for 
Preparation of Mammalian Spermatogonial Chromosomes. 
Mutation Res., 52, p. 207–209.  
(6) Adler, I.D., Shelby M.D., Bootman, J., Favor, J., Generoso, W., 
Pacchierotti, F., Shibuya, T. and Tanaka N. (1994). International Workshop on Standardisation of Genotoxicity Test Procedures. 
Summary Report of the Working Group on Mammalian Germ 
Cell Tests. Mutation Res., 312, p. 313–318.
 
(7) Fielder, R.J., Allen, J.A., Boobis, A.R., Botham, P.A., Doe, J., 
Esdaile, D.J., Gatehouse, D.G., Hodson-Walker, G., Morton, D.B., Kirkland, D.J. and Richold, M. (1992). Report of British Toxicology Society/UK Environmental Mutagen Society 
Working group: Dose setting in  In Vivo  Mutagenicity Assays. 
Mutagenesis, 7, p. 313–319.
 
(8) Lovell, D.P., Anderson, D., Albanese, R., Amphlett, G.E., 
Clare, G., Ferguson, R., Richold, M., Papworth, D.G. and Savage, J.R.K. (1989). Statistical Analysis of  In Vivo  Cytoge­
netic Assays In: D.J. Kirkland (Ed.) Statistical Evaluation of 
Mutagenicity Test Data. UKEMS Sub-Committee on Guidelines for Mutagenicity Testing, report, Part III. Cambridge University Press, Cambridge, New York, Port Chester, Melbourne, Sydney, 
p. 184–232.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 392
 
B.24.  PEĻU PLANKUMAIN ĪBAS TESTS  
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Skatīt vispārīgā ievada E da ļu. 
1.2. DEFINITION  
Skatīt vispārīgā ievada E da ļu. 
1.3. STANDARTVIELAS  
Nav.  
1.4. METODES B ŪTĪBA 
Ar šo  in vivo  metodi p ēta ķīmisku vielu iedarb ību uz peļu embrijiem, 
kas atrodas daž ādās attīstības stadij ās. Kā mērķšūnas izmanto 
embriju melanoblastus, kuru g ēni kontrol ē peļu apmatojuma kr āsu. 
Augošie embriji ir heterozigoti p ēc vairākiem gēniem, kas nosaka 
apmatojuma kr āsu. Mutācija šāda gēna dominantaj ā alelē vai tās 
zudums melanoblast ā (kam pamat ā var būt dažādi ģenētiskie meh ā­
nismi) noved pie reces īvā fenotipa izpausmes p ēcnācējšūnās, kas 
izpaužas k ā atšķirīgas krāsas plankums piedzimušas peles apmato ­
jumā. Šādu plankumainu p ēcnācēju skaitu un mut āciju biežumu p ēc 
vielas iedarb ības salīdzina ar tiem pašiem r ādītājiem pēcnācēju grupā 
pēc šķīdinātāja iedarb ības. Peļu plankumain ības tests ļauj noteikt 
varbūtējas somatisk ās mutācijas augļa šūnās. 
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Nav.  
1.6. METODES APRAKSTS  
Sagatavošanas darbi  
Ja iespējams, pārbaudāmās vielas izš ķīdina vai suspend ē izotonisk ā 
sāls šķīdumā. Ķīmiskas vielas, kas neš ķīst ūdenī, izšķīdina vai 
suspendē piemērotā šķīdinātājā. Izmantotais š ķīdinātājs nedrīkst 
ietekmēt pārbaudāmās vielas iedarb ību vai b ūt toksisks. Izmanto 
tikko pagatavotus p ārbaudāmās vielas š ķīdumus vai suspensijas.  
I z m ē ģ i n ā j u m u d z ī v n i e k i  
T līnijas peles ( nonagouti , a/a; chinchilla , pink eye , c ch p/c ch p; 
brown , b/b; dilute , short ear , d se/d se ; piebald spotting , s/s) sapāro 
ar HT līnijas ( pallid , nonagouti , brachypody , pa a bp/pa a  bp; 
leaden fuzzy , ln fz/ln fz ; pearl pe/pe ) vai C57 BL l īnijas ( nonagouti , 
a/a) pelēm. Var sakrustot ar ī citas piem ērotas līnijas, piem ēram, 
NMRI ( nonagouti , a/a ; albino , c/c ) ar DBA ( nonagouti , a/a ; 
brown , b/b; dilute d/d ), ja šādi var ieg ūt nonagouti  pēcnācējus. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 393
 
D z ī v n i e k u s k a i t s u n d z i m u m s  
Jābūt tādam skaitam apstr ādātu grūsnu mātīšu, kas ļauj pēc katras 
ievadītās devas ieg ūt dzīvus pēcnācējus pietiekam ā daudzum ā. Attie­
cīgā parauga lielums ir atkar īgs no plankumu skaita, ko nov ēro 
pelēm pēc aplikācijas, un no pieejamiem kontroles datiem. Negat īvs 
rezultāts apstiprin āms tikai tad, ja ir p ārbaudīti vismaz 300 p ēcnācēji 
no mātītēm pēc lielākās devas iedarb ības. 
N e g a t ī v ā u n p o z i t ī v ā k o n t r o l e  
Vienlaikus j ābūt kontroles datiem par pel ēm, kas pak ļautas tikai 
šķīdinātāja iedarb ībai (negat īvā kontrole). Lai uzlabotu metodes 
precizitāti, var apkopot ar ī iepriekš taj ā pašā laboratorij ā iegūtus 
kontroles datus, ja tie nav p ārāk izklied ēti. Ja pārbaudāmā viela 
neuzrāda mutag ēnas īpašības, jāizmanto ar ī pozitīvās kontroles dati, 
kas nesen ieg ūti tajā pašā laboratorij ā, ar šo pašu metodi p ārbaudot 
kādu zināmu ķīmisko mutag ēnu. 
I e v a d ī š a n a s v e i d s  
Vielas ievad īšanai grūsnām mātītēm parasti izmanto peror ālu intubā­
ciju vai intraperitoni ālu injekciju. Vajadz ības gadījumā var izmantot 
inhalāciju vai citu aplik ācijas veidu.  
I z m a n t o t ā s d e v a s  
Izmanto vismaz divas devas, no kur ām vienai j ābūt toksiskai vai 
tādai, kas samazina mazu ļu skaitu metien ā. Ja vielas nav toksiskas, 
tās jāizmanto p ēc iespējas lielākā devā. 
Testa norise  
Parasti dz īvnieki saņem vienu devu 8., 9. vai 10. gr ūtniecības dienā, 
kā 1. dienu uzskatot dienu, kur ā pirmoreiz nov ēro maksts embolu. 
Tas atbilst 7,25, 8,25 un 9,25 dienu termi ņam pēc aizmešan ās. Šajās 
dienās var ievad īt secīgas devas.  
A n a l ī z e 
Pēcnācējus šifrē un, sākot no 3. ned ēļas līdz 4. ned ēļai pēc atnešanās, 
tiem reģistrē plankumus apmatojum ā. Izšķir trīs dažādus plankumu 
veidus:  
a) balti plankumi ne vair āk kā 5 mm att ālumā no vēdera medi ālās 
līnijas, kas, iesp ējams, radušies š ūnu bojāejas rezult ātā (WMVS);  
b) dzelteni plankumi ap kr ūts dziedzeriem, dzimumorg āniem, uz 
kakla, padus ēs un cirkš ņos, kā arī pieres vid ū, kas atgādina apma ­
tojuma kr āsu agouti  un, iespējams, radušies trauc ētas diferenci ā­
cijas dēļ (MDS); un  
c) izkaisīti krāsaini un balti apmatojuma plankumi, kas, iesp ējams, 
radušies somatisko mut āciju rezult ātā (RS).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 394
 
Reģistrē visus trīs plankumu veidus, bet tikai RS ir ģenētiski deter ­
minēti. Ja rodas gr ūtības atšķirt MDS no RS, t ās var atrisin āt, 
apskatot apmatojuma paraugus fluorescences mikroskop ā. 
Pēcnācējiem reģistrē izteiktas morfolo ģiskas anom ālijas.  
2. DATI  
Jānorāda kopējais analiz ēto pēcnācēju skaits un to dz īvnieku skaits, 
kam novērots viens vai vair āki plankumi, kuri, iesp ējams, radušies 
somatiskās mutācijas rezult ātā. Ar piem ērotām statistikas metod ēm 
salīdzina datus par izm ēģinājumu un kontroles dz īvniekiem. Datus 
atsevišķi apkopo ar ī par katru metienu.  
3. ZI ŅOJUMA SAGATAVOŠANA  
3.1. TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā, ja iespējams, jānorāda šādas ziņas: 
— krustošanai izmantot ās līnijas,  
— grūsno mātīšu skaits izm ēģinājumu un kontroles grup ās, 
— vidējais metiena lielums izm ēģinājumu un kontroles grup ās atne­ 
šanās un atšķiršanas br īdī, 
— pārbaudāmās vielas deva(-as),  
— izmantotais š ķīdinātājs, 
— grūtniecības diena, kur ā ievadīta pārbaudāmā viela,  
— ievadīšanas veids,  
— analiz ēto pēcnācēju kopējais skaits un to dz īvnieku skaits izm ē­ 
ģinājumu un kontroles grup ās, kam nov ēroti WMVS, MDS un 
RS, 
— izteiktas morfolo ģiskas anom ālijas,  
— ja iesp ējams, RS biežums atkar ībā no devas,  
— statistiskais nov ērtējums,  
— rezult ātu iztirzājums,  
— rezult ātu interpret ācija. 
3.2. IZV ĒRTĒJUMS UN INTERPRET ĀCIJA  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 395
 
B.25.  PĀRMANTOJAMO TRANSLOK ĀCIJU NOTEIKŠANA PEL ĒM 
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
1.2. DEFIN ĪCIJA  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
1.3. STANDARTVIELAS  
Nav.  
1.4. METODES B ŪTĪBA 
Veicot pārmantojamo translok āciju noteikšanu pel ēm, pirmās paau­
dzes pēcnācējiem reģistrē struktur ālas un skaitliskas hromosomu 
izmaiņas zīdītāju dzimumš ūnās. Novērotās hromosomu izmai ņas 
ietver reciprok ās translok ācijas un, ja analiz ē arī sievišķos pēcnā­
cējus, X hromosomas zudumu. Hromosomu translok āciju nesējiem 
un XO m ātītēm ir pazemin āta auglība, ko izmanto, lai atlas ītu F  1 
pēcnācējus citoģenētiskās analīzes veikšanai. Dažas translok ācijas 
(starp X hromosomu un autosomu, k ā arī starp centrom ēru un telo ­
mēru) izraisa piln īgu sterilit āti. Translok āciju citoģenētiskajai anal īzei 
izmanto v īrišķo īpatņu (F  1 tēviņu vai F  1 mātīšu vīrišķo pēcnācēju) 
šūnas mejozes cikl ā, diakinēzes-metaf āzes I laik ā. XO mātītes var 
citoģenētiski atšķirt pēc tā, ka to kaula smadze ņu šūnās mitozes laik ā 
parādās tikai 39 hromosomas.  
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Nav.  
1.6. METODES APRAKSTS  
Sagatavošanas darbi  
Pārbaudāmās vielas izš ķīdina izotonisk ā sāls šķīdumā. Ja vielas 
nešķīst ūdenī, tās izšķīdina vai suspend ē piemērotā šķīdinātājā. 
Pārbaudāmās vielas š ķīdumam jābūt tikko pagatavotam. Ja izmanto 
šķīdinātāju, kas atvieglo vajadz īgas devas ievad īšanu, tas nedr īkst 
reaģēt ar pārbaudāmo vielu vai b ūt toksisks.  
I e v a d ī š a n a s v e i d s  
Parasti izmanto peror ālu intubāciju vai intraperitoni ālu injekciju. Var 
izmantot ar ī citus aplik ācijas veidus.  
I z m ē ģ i n ā j u m u d z ī v n i e k i  
Šim nolūkam izmanto peles, jo to pavairošana un citolo ģiskā izmek­
lēšana nerada īpašas grūtības. Var izmantot jebkuru pe ļu līniju. 
Tomēr ir svarīgi, lai vid ēji katrā metienā būtu vairāk nekā astoņi 
mazuļi, un šim skaitam j ābūt diezgan nemain īgam.  
Izmanto veselus un dzimumgatav ību sasniegušus dz īvniekus.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 396
 
D z ī v n i e k u s k a i t s  
Dzīvnieku skaits ir atkar īgs no spont āno translok āciju biežuma un no 
minimālā inducēto translok āciju skaita, kas vajadz īgs, lai ieg ūtu pozi­
tīvu rezultātu. 
Parasti analiz ē vīrišķos F  1 pēcnācējus. Katrā izmēģinājumu dzīvnieku 
grupā pārbauda vismaz 500 v īrišķo F  1 pēcnācēju. Ja pārbauda ar ī 
sievišķos F  1 pēcnācējus, ir jābūt 300 tēviņiem un 300 m ātītēm. 
N e g a t ī v ā u n p o z i t ī v ā k o n t r o l e  
Jābūt attiecīgiem kontroles datiem, kas ieg ūti tagad un iepriekš ējos 
izmēģinājumos. Ja taj ā pašā laboratorij ā ir pieejami atbilstoši pozi ­
tīvās kontroles rezult āti, kas ieg ūti nesen veiktos eksperimentos, tos 
var izmantot tagad ējās pozitīvās kontroles viet ā. 
I z m a n t o t ā s d e v a s  
Pārbauda vienu vielas devu, parasti t ā ir lielākā deva, kurai nov ēro 
minimālu toksisku iedarb ību un kura neietekm ē dzīvnieku reproduk ­
tīvo uzved ību vai izdz īvošanu. Lai noteiktu, k ā vielas iedarb ība 
mainās atkarībā no devas, papildus j ābūt divām mazākām devām. 
Ja vielas nav toksiskas, t ās jāizmanto p ēc iespējas lielākā devā. 
Testa norise  
V i e l a s a p l i k ā c i j a u n d z ī v n i e k u p ā r o š a n a  
Pastāv divas aplik ācijas shēmas. Pārbaudāmo vielu visbiež āk ievada 
vienreiz. P ārbaudāmo vielu var ar ī ievadīt 7 dienas ned ēļā 35 dienu 
laikā. Pārošanās reižu skaits p ēc aplikācijas ir atkar īgs no aplik ācijas 
shēmas, un tam j āaptver visas dzimumš ūnu attīstības stadijas. 
Beidzoties p ārošanās laikam, katru m ātīti ievieto atseviš ķā būrī. 
Pēc mātītes atnešan ās reģistrē dienu, metiena lielumu un p ēcnācēju 
dzimumu. Visus v īrišķos pēcnācējus atšķir no mātītes, bet sieviš ķos 
pēcnācējus tālāk neizmanto, ja nav paredz ēts citādi. 
T r a n s l o k ā c i j u h e t e r o z i g o t ā t e s t e s t s  
Var izvēlēties vienu no diviem iesp ējamiem pa ņēmieniem:  
— F  1 pēcnācēju auglības tests un iesp ējamo translok āciju nesēju 
citoģenētiskā analīze, 
— visu v īrišķo F  1 pēcnācēju citoģenētiskā analīze bez iepriekš ējas 
atlases pēc auglības. 
a) Auglības tests  
Par to, ka F  1 īpatņa auglība ir pazemin āta, var spriest p ēc 
metiena lieluma un/vai dzemdes satura anal īzes, ko veic m ātītēm 
pēc pārošanās ar šo īpatni.  
Izmantotajai pe ļu līnijai jānosaka norm ālas un pazemin ātas 
auglības kritēriji. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 397
 
Dati par metienu lielumu. F  1 tēviņus katru atseviš ķā būrī sapāro 
ar tajā pašā eksperiment ā iegūtām mātītēm vai ar m ātītēm no tās 
pašas dzīvnieku popul ācijas. Dz īvniekus apskata katru dienu, 
sākot no 18. dienas p ēc pārošanās. Atnešan ās brīdī reģistrē 
metiena lielumu un F  2 pēcnācēju dzimumu, tie vairs netiek 
izmantoti. J āpārbauda sieviš ķie F  1 pēcnācēji, F  2 pēcnācējus no 
maziem metieniem patur turpm ākai analīzei. Sieviš ķos translok ā­
ciju nesējus identific ē, veicot translok āciju citoģenētisko anal īzi 
vismaz kādam no v īrišķajiem pēcnācējiem. XO m ātītes var paz īt 
pēc tā, ka to pēcnācēju dzimumu (t ēviņi: mātītes) skaitlisk ā attie­
cība mainās no 1:1 uz 1:2. Ja izmanto sec īgo metodi, norm ālos 
F 1 dzīvniekus t ālāk nepārbauda, ja pirmais F  2 metiens atbilst vai 
pārsniedz iepriekš noteikto norm ālo lielumu, pret ējā gadījumā 
pārbauda otro vai trešo F  2 metienu.  
F 1 dzīvniekus, kurus pat p ēc triju F  2 metienu nov ērošanas nevar 
atzīt par norm āliem, pārbauda, veicot dzemdes satura anal īzi ar 
tiem sapārotajām mātītēm, vai tieš ā veidā, veicot tiem cito ģenē­
tisko anal īzi. 
Dzemdes satura p ārbaude. Metienu lieluma samazin āšanās dzīv­
niekiem ar translok ācijām ir izskaidrojama ar embriju boj āeju, 
tādējādi liels nedz īvu implantu skaits nor āda uz to, ka p ārbaudā­
mais dzīvnieks ir translok ācijas nes ējs. Katru analiz ējamo F  1 
tēviņu sapāro ar divām vai trim m ātītēm. Par aizmešanos liecina 
maksts embols, ja to konstat ē, ik rītu apskatot dz īvniekus. 
Mātītes nokauj p ēc 14–16 dien ām un reģistrē dzemdē atrasto 
dzīvo un nedz īvo implantu skaitu.  
b) Citoģenētiskā analīze 
No sēkliniekiem izgatavo gais ā žāvētus prepar ātus. Translok āciju 
nesējus identific ē pēc multivalentu konfigur ācijām, ko nov ēro 
primārajos spermatoc ītos diakin ēzes-metaf āzes I laik ā. Vismaz 
divas šūnas ar multivalentiem ir pietiekams pier ādījums tam, ka 
analizējamais dz īvnieks ir translok ācijas nesējs. 
Ja dzīvnieku pavairošana noris bez atlases, cito ģenētiski pārbauda 
visus F  1 tēviņus. Katram t ēviņam mikroskopiski izv ērtē vismaz 
25 šūnas, kas ieg ūtas diakin ēzes-metaf āzes I laik ā. F 1 tēviņiem, 
kam ir nelieli s ēklinieki vai kam mejoze apst ājusies pirms diaki ­
nēzes, kā arī F 1 mātītēm, ja ir aizdomas, ka t ām ir XO genotips, 
pārbauda spermatogoniju vai kaula smadze ņu šūnas mitozes 
metafāzē. Ja ikvien ā no 10 š ūnām novēro neierasti garu un/vai 
īsu hromosomu, tas nor āda uz to, ka ir notikusi īpaša translok ā­
cija, kas izraisa v īrišķo sterilitāti (c/t translok ācijas tips). Dažas 
translokācijas starp X hromosomu un autosomu, kas izraisa 
vīrišķo sterilitāti, var konstat ēt tikai pēc mitotisko hromosomu 
diferenciālās krāsošanas. Ja ikvien ā no 10 mitoz ēm novēro tikai 
39 hromosomas, tas liecina par to, ka m ātītei ir XO genotips.  
2. DATI  
Datus apkopo tabul ā. 
Ziņojumā norāda metienu vid ējo lielumu un dzimumu skaitlisko 
attiecību atnešan ās un mazu ļu atšķiršanas br īdī, ko nov ēro katrā 
pārošanās termiņā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 398
 
Pēc F 1 dzīvnieku augl ības pārbaudes nor āda metienu vid ējo lielumu 
pēc katras norm ālas pārošanās un katra atseviš ķa metiena lielumu F  1 
translokāciju nesējiem. Pēc dzemdes satura p ārbaudes nor āda dzīvo 
un nedzīvo implantu vid ējo skaitu norm āliem dzīvnieku pāriem un 
dzīvo un nedz īvo implantu skaitu p ēc katras F  1 translokāciju nesēju 
pārošanās. 
Pēc diakinēzes-metaf āzes I cito ģenētiskās analīzes katram translok ā­
ciju nesējam norāda multivalentu konfigur āciju tipu skaitu un kop ējo 
šūnu skaitu.  
Steriliem F  1 īpatņiem norāda kopējo pārošanās skaitu un p ārošanās 
perioda ilgumu. Nor āda arī sēklinieku svaru un pievieno cito ģenēti­
skās analīzes aprakstu.  
Ziņojumā iekļauj metienu vid ējo lielumu XO m ātītēm, F  2 pēcnācēju 
dzimumu skaitlisko attiec ību un cito ģenētiskās analīzes rezult ātus. 
Ja iepriekš veic varb ūtējo F  1 translokāciju nesēju atlasi, izmantojot 
auglības pārbaudi, tabul ās jāiekļauj ziņas par to, cik dz īvniekiem ir 
novērota translok ācijas heterozigot āte. 
Ziņojumā arī jāietver negat īvās un pozit īvās kontroles dati.  
3. ZI ŅOJUMA SAGATAVOŠANA  
3.1. TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā, ja iespējams, jānorāda šādas ziņas: 
— izmantot ā peļu līnija, dzīvnieku vecums, apstr ādāto dzīvnieku 
svars,  
— katra dzimuma vec ākdzīvnieku skaits izm ēģinājumu un kontroles 
grupās, 
— testa apst ākļi, aplikācijas shēma, izmantot ās devas, š ķīdinātāji, 
pārošanās shēma, 
— katras m ātītes pēcnācēju skaits un dzimums, to p ēcnācēju skaits 
un dzimums, kam veikta translok āciju analīze, 
— translok āciju analīzes termi ņi un kritēriji, 
— translok āciju nesēju skaits un padzi ļināts raksturojums, vaja ­
dzības gadījumā norādot datus par p ārošanu un dzemdes satura 
pārbaudi,  
— citoģenētikas metodes un s īks mikroskopisk ās analīzes apraksts, 
vēlams, pievienojot att ēlus, 
— statistiskais nov ērtējums,  
— rezult ātu iztirzājums,  
— rezult ātu interpret ācija. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 399
 
3.2. IZV ĒRTĒJUMS UN INTERPRET ĀCIJA  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 400
 
B.26.  SUBHRONISK ĀS ORĀLĀS TOKSICIT ĀTES TESTS – 
ATKĀRTOTO DEVU 90 DIENU OR ĀLĀS TOKSICIT ĀTES 
PĒTĪJUMS AR GRAUZ ĒJIEM  
1. METODE  
Šī subhronisk ās orālās toksicit ātes testa metode ir ESAO TG 408 
(1998) kopija.  
1.1. IEVADS  
Pārbaudot un nov ērtējot ķimikālijas toksisk ās īpašības, subhronisk ās 
orālās toksicitātes noteikšanu, izmantojot atk ārtotas devas, var izdar īt 
pēc tam, kad no ak ūtās vai atk ārtotās devas 28 dienu toksicit ātes 
testiem ir ieg ūta sākotnējā informācija. 90 dienu p ētījums sniedz 
informāciju par iesp ējamo vesel ības apdraud ējumu, kas var ētu rasties 
no atkārtotas iedarb ības ilgākā laika posm ā, ietverot laiku p ēc zīdī­ 
šanas pārtraukšanas l īdz pieauguša dz īvnieka vecuma sasniegšanai. 
Pētījums sniegs inform āciju par liel ākajām toksiskaj ām ietekm ēm, 
norādīs mērķa orgānus un akumul ācijas iesp ēju, un tas var aptuveni 
novērtēt iedarbības līmeni, pie kura nav nov ērojama negat īva 
ietekme un kurš b ūtu izmantojams, izv ēloties devu l īmeņus hronisk ās 
iedarbības pētījumiem un nosakot droš ības kritērijus iedarb ībai uz 
cilvēkiem.  
Šī metode turkl āt pievērš uzman ību neirolo ģiskajiem galapunktiem 
un norāda uz imunolo ģisko ietekmi un ietekmi uz reprodukt īvo funk­
ciju. Ir uzsv ērta arī vajadzība izdarīt rūpīgus dzīvnieku kl īniskos 
novērojumus, lai ieg ūtu iespējami vairāk informācijas. Šajā pētījumā 
būtu jāidentificē ķīmiskās vielas, kuras var ētu izraisīt uz orgāniem 
neirotoksisku, imunolo ģisku ietekmi vai ietekmi uz reprodukt īvajiem 
orgāniem, kas var ētu pamatot turpm ākus padzi ļinātus pētījumus.  
Skatīt arī vispārīgā ievada B da ļu. 
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Deva : ievadītais testa vielas daudzums. Devu izsaka k ā svaru (g, mg) 
vai kā testa vielas svaru uz izm ēģinājuma dzīvnieka svara vien ību 
(piemēram, mg/kg), vai k ā nemainīgu koncentr āciju barībā (milj. 
daļas). 
Dozēšana : vispārējs termins, kas ietver devu, t ās biežumu un 
došanas ilgumu.  
NOAEL : saīsinājums devai, pie kuras nav nov ērojama negat īva 
ietekme, un tas ir liel ākais devas l īmenis, pie kura nav nov ērojami 
ar iedarbību saistīti negatīvi rezultāti. 
1.3. TESTA METODES PRINCIPS  
Testa vielu daž ādu līmeņu devās katru dienu peror āli ievada 
vairākām eksperimenta dz īvnieku grup ām, vienu devas l īmeni katrai 
grupai 90 dienu ilg ā laika posm ā. Vielas ievad īšanas laik ā rūpīgi 
novēro, vai dz īvniekiem nepar ādās toksicit ātes pazīmes. Dzīvnie­
kiem, kas testa laik ā nobeidzas vai tiek nogalin āti, izdara autopsiju, 
un testa beig ās izdzīvojušos dz īvniekus ar ī nogalina, un tiem izdara 
autopsiju.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 401
 
1.4. TESTA METODES APRAKSTS  
1.4.1.  Dz īvnieku sagatavošana  
Būtu jāizmanto veseli dz īvnieki, kas ir aklimatiz ēti laboratorijas ap ­
stākļos vismaz piecas dienas un kas nav iepriekš pak ļauti eksperi ­
menta proced ūrām. Būtu jāapraksta testa dz īvnieku suga, š ķirne, 
izcelsme, dzimums, svars un/vai vecums. Dz īvnieki būtu jāiedala 
kontroles un vielas sa ņemšanas grup ās pēc nejaušās izvēles. Būrus 
izvieto tā, lai iesp ējami samazin ātu būru novietojuma varb ūtējo 
ietekmi. Katram dz īvniekam pieš ķir individu ālu identifik ācijas 
numuru.  
1.4.2.  Devu sagatavošana  
Testa vielu ievada, dz īvnieku m ākslīgi barojot vai ar bar ību vai ar 
dzeramo ūdeni. Peror ālās ievadīšanas metode ir atkar īga no pētījuma 
mērķa un testa materi āla fizikālajām/ķīmiskajām īpašībām. 
Vajadzības gadījumā testa vielu š ķīdina vai suspend ē piemērotā 
nesējā. Ir ieteicams, ja vien iesp ējams, vispirms apsv ērt ūdens 
šķīduma/suspensijas izmantošanu, p ēc tam eļļas (piemēram, kuku ­
rūzas eļļas) šķīduma/suspensijas izmantošanu un p ēc tam iesp ējamu 
šķīdināšanu citos nes ējos. Ja nes ējs nav ūdens, ir j āzina šā nesēja 
toksiskās īpašības. Jānosaka testa vielas stabilit āte ievadīšanas ap­
stākļos. 
1.4.3.  Testa apst ākļi 
1.4.3.1.  Izmēģinājuma dzīvnieki  
Testos galvenok ārt izmanto žurkas, lai gan var izmantot ar ī citas 
grauzēju sugas, piem ēram, peles. J āizmanto jauni, veseli, pieauguši 
parasti laboratorij ās izmantojamu l īniju dzīvnieki. M ātītēm jābūt 
nedzemdējušām un negr ūsnām. Devu došana j āsāk iespējami ātrāk 
tūlīt pēc zīdīšanas izbeigšanas un katr ā ziņā, pirms dz īvnieki sasniedz 
deviņu nedēļu vecumu. P ētījuma sākumā dzīvnieku masas atš ķirībām 
jābūt minimālām un tās nedrīkstētu pārsniegt ± 20 % no vid ējās 
masas, kas noteikta katram dzimumam atseviš ķi. Ja pētījumu veic 
kā ilgtermiņa hronisk ās toksicit ātes pētījuma iepriekš ēju pētījumu, 
abos pētījumos jāizmanto vienas l īnijas un izcelsmes dz īvnieki.  
1.4.3.2.  Skaits un dzimums  
Katrā devu līmenī jāizmanto vismaz 20 dz īvnieki (10 m ātītes un 10 
tēviņi). Ja ir pl ānota dzīvnieku nogalin āšana testa laik ā, kopējais 
dzīvnieku skaits ir j āpalielina par dz īvnieku skaitu, ko paredz ēts 
nogalināt pirms p ētījuma pabeigšanas. Pamatojoties uz iepriekš ējām 
zināšanām par ķīmisko vielu vai t ās tuvu analogu, b ūtu jāapsver 
papildu 10 dz īvnieku grupas (pa pieciem no katra dzimuma) iek ļau­ 
šana kontroles grup ā un visliel ākās devas grup ā toksisko ietekmju 
atgriezeniskuma vai notur ības novērošanai p ēc testa vielas sa ņem­ 
šanas laika posma. Š ā novērošanas laika posma ilgums j ānosaka 
atbilstīgi novērotajām ietekm ēm. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 402
 
1.4.3.3.  Devu lielums  
Izmanto vismaz tr īs devu l īmeņus un veic vienlaic īgu kontroles 
eksperimentu, iz ņemot gad ījumu, kad veic pie ļaujamā daudzuma 
testu (skat īt 1.4.3.4. punktu). Devu l īmeņus var noteikt, pamatojoties 
uz atkārtotās devas vai diapazona atrašanas p ētījumiem un ņemot 
vērā visus esošos toksikolo ģiskos un toksikokin ētiskos datus, kas ir 
pieejami par testa vielu vai radniec īgiem materi āliem. Ja vien liel āko 
devas līmeni neierobežo testa vielas fizik āli ķīmiskās īpašības vai 
bioloģiskā ietekme, šis l īmenis jāizvēlas ar mērķi izraisīt toksicitāti, 
bet ne nāvi vai smagas ciešanas. Devu l īmeņi samazin āšanās secībā 
jāizvēlas tā, lai parādītu atbildes reakcijas atkar ību no devu lieluma 
un lai maz ākais līmenis būtu līmenis, pie kura nav nov ērojama nega ­
tīva ietekme ( NOAEL ). Lai noteiktu interv ālus starp devu l īmeņiem 
samazināšanās secībā, bieži optim āli ir izmantot koeficientu 2 l īdz 4 
un bieži ir lab āk pievienot ceturto testa grupu nek ā izmantot starp 
devu līmeņiem ļoti lielus interv ālus (piem ēram, koeficientu, kas 
lielāks par 6–10).  
Kontroles grupa ir grupa, kas nesa ņem testa vielu, vai grupa, kas 
saņem nesēju, ja testa vielas ievad īšanā izmanto nes ēju. Izņemot testa 
vielas došanu, ar kontroles grupu dz īvniekiem r īkojas tieši t āpat kā ar 
testa vielu sa ņēmēju grupu dz īvniekiem. Ja izmanto nes ēju, kontroles 
grupa saņem nesēju lielākajā izmantotaj ā tilpumā. Ja testa vielu 
ievada ar bar ību un viela izraisa samazin ātu barības uzņemšanu, 
tad var b ūt noderīgas kontroles grupas, ko baro pa p āriem, lai 
izšķirtu, vai samazin ājums ir saist īts ar garšas īpašībām vai ar toksi ­
koloģiskajām pārmaiņām testa model ī. 
Vērība būtu jāvelta šādām nesēja un attiec īgi citu piedevu īpašībām: 
ietekmēm uz uzs ūkšanos, sadal ījumu, vielmai ņu vai testa vielas 
aizturi; ietekm ēm uz testa vielas ķīmiskajām īpašībām, kuras var 
mainīt tās toksiskās īpašības; un ietekmei uz bar ības un ūdens patē­
riņu vai dzīvnieku barojumu.  
1.4.3.4.  Pieļaujamā daudzuma tests  
Ja testā ar vienu vielas devas l īmeni, kas ir vismaz 1 000 mg/kg 
ķermeņa svara dien ā, izmantojot šim p ētījumam aprakst īto proce­
dūru, nav nov ērota negat īva ietekme un ja, pamatojoties uz datiem 
par strukt ūras ziņā līdzīgām vielām, var pamatoti uzskat īt, ka viela 
nav toksiska, pilnu p ētījumu ar trim devu l īmeņiem var uzskat īt par 
nevajadzīgu. Pieļaujamā daudzuma tests ir izmantojams, iz ņemot 
gadījumus, kad vielas iedarb ība uz cilv ēku norāda, ka jālieto lielāks 
devas līmenis.  
1.5. PROCED ŪRA 
1.5.1.  Devu ievad īšana  
Dzīvniekiem testa vielu dod ik dienu septi ņas dienas ned ēļā 90 dienu 
ilgā laika posm ā. Jebkuram citam devu došanas rež īmam, piem ēram, 
piecas dienas ned ēļā, jābūt pamatotam. Ja testa vielu ievada ar baro ­ 
šanas zondi, t ā ar kuņģa zondi vai piem ērotu intub ācijas cauruli 
dzīvniekiem j āievada vien ā devā. Maksim ālais šķidruma tilpums, 
ko vienā paņēmienā var ievad īt, ir atkar īgs no izm ēģinājumu dzīv­
nieka lieluma. Š ķīduma tilpumam nevajadz ētu pārsniegt 1 ml uz 
100 g ķermeņa svara, iz ņemot ūdens šķīduma gad ījumus, kad var 
lietot 2 ml uz 100 g ķermeņa svara. Iz ņemot kairinošas un kod īgas 
vielas, kuru iedarb ība lielākās koncentr ācijās parasti ir izteikt āka, 
testa tilpuma main ība būtu jāsamazina l īdz minimumam, piel āgojot 
koncentrāciju tā, lai pie visiem devu l īmeņiem tilpums b ūtu vienāds. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 403
 
Ir svarīgi nodrošin āt, lai viel ām, kuras ievada ar bar ību vai dzeramo 
ūdeni, test ā iesaistītās vielas īpašības neizjauktu parasto bar ības vai 
ūdens līdzsvaru. Ja testa vielu ievada ar bar ību, var izmantot nemai ­
nīgu koncentr āciju barībā (milj. da ļas) vai nemain īgu devas l īmeni, 
ņemot vērā dzīvnieka ķermeņa svaru; ir j ānorāda, kuru alternat īvu 
izmanto. Viel ām, kuras ievada ar barošanas zondi, devas j ādod vienā 
laikā katru dienu un p ēc vajadzības jāpielāgo, lai saglab ātu nemai­
nīgu devas l īmeni, ņemot vērā dzīvnieka ķermeņa svaru. Ja 90 dienu 
pētījumu veic k ā iepriekšēju pētījumu ilgtermi ņa hronisk ās toksici­
tātes pētījumam, tad t āda pati bar ība būtu jāizmanto abos p ētījumos.  
1.5.2.  Nov ērojumi  
Novērošanas laika posmam b ūtu jābūt vismaz 90 dienu ilgam. 
Papildu grupas dz īvniekus, kuri paredz ēti tālākai novērošanai, 
noteiktu laika posmu vajadz ētu turēt bez vielas sa ņemšanas, lai 
noteiktu toksisko ietekmju notur ību vai atvese ļošanos no t ām. 
Jāizdara visp ārēji klīniskie nov ērojumi vismaz reizi dien ā, vēlams 
vienā(-os) laik ā(-os) katru dienu, ņemot vērā gaidāmo ietekmju 
maksimuma laika posmu p ēc došanas. J āprotokolē dzīvnieku kl īni­
skais stāvoklis. Vismaz divas reizes dien ā, parasti dienas s ākumā un 
beigās, ir jāpārbauda, vai dz īvniekiem nepar ādās nāves tuvošan ās un 
nāves pazīmes. 
Vismaz vienu reizi pirms pirm ās pakļaušanas iedarb ībai (lai var ētu 
izdarīt salīdzināšanu vienam un tam pašam dz īvniekam) un p ēc tam 
vienu reizi ned ēļā jāveic detaliz ēti klīniskie nov ērojami visiem dz īv­
niekiem. Šie nov ērojumi b ūtu jāveic ārpus dzīvnieka tur ēšanas 
krātiņa, ieteicams – standartnožogojum ā katru reizi vien ā un tajā 
pašā laikā. Novērojumi rūpīgi jāprotokolē, vēlams izmantot v ērtē­ 
šanas sist ēmu, ko skaidri noteikusi test ēšanas laboratorija. Ir j ācenšas 
nodrošināt, lai pārmaiņas novērošanas apst ākļos būtu minim ālas. 
Protokolējamās pazīmēs būtu jāiekļauj pārmaiņas ādā, apmatojum ā, 
acīs, gļotādā, sekrēcijas izdal īšanās un ve ģetatīvā aktivitāte 
(piemēram, asarošana, piloarekcija, acs z īlītes diametrs un nerakstu ­
rīga elpošana), bet ar to neb ūtu jāaprobežojas. B ūtu jāprotokolē arī 
pārmaiņas gaitā, stājā un atbildes reakcij ās uz manipul ācijām, kā arī 
klonisko un tonisko kust ību klātesamība, pārmaiņas stereotipos 
(piemēram, pārmērīga kopšan ās, atkārtota riņķošana) vai sav āda 
uzvedība (piemēram, sakrop ļošanās, staigāšana atmuguriski) (1).  
Oftalmolo ģiskā apskate, izmantojot oftalmoskopu vai l īdzīgu piemē­
rotu ierīci, jāveic pirms testa vielas ievad īšanas un p ētījuma beig ās, 
vēlams visiem dz īvniekiem, bet vismaz liel ākās devas grupas un 
kontroles grupas dz īvniekiem. Ja atkl āj pārmaiņas acīs, jāpārbauda 
visi dzīvnieki.  
Uz iedarb ības laika posma beig ām un katr ā ziņā ne vēlāk kā 11. 
nedēļā ir jāpārbauda sensor ās reakcijas uz daž ādu veidu kairin ātājiem 
(1) (piem ēram, uz dzirdes, redzes un propriocept īvajiem kairin ātā­
jiem) (2) (3) (4), k ā arī jānovērtē tvēriena stiprums (5) un motorisk ā 
aktivitāte (6). Sīkāki dati par proced ūrām, kuras var ieviest, ir doti 
attiecīgajās norādēs. Tomēr var izmantot ar ī alternatīvas proced ūras, 
ne tikai t ās, kuras min ētas norādēs. 
Funkcion ālos novērojumus, kurus veic uz p ētījuma beig ām, var 
neveikt, ja funkcion ālo novērojumu dati ir pieejami no citiem p ētī­
jumiem un katras dienas kl īniskajos nov ērojumos nav atkl āti nekādi 
funkcionāli trūkumi.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 404
 
Izņēmuma gad ījumos funkcion ālos novērojumus var ar ī neveikt t ām 
dzīvnieku grup ām, kurām citādi atklātas toksicit ātes pazīmes tādā 
mērā, kas ievērojami trauc ētu funkcion ālā testa norisi.  
1.5.2.1.  Ķermeņa svars un bar ības/ūdens patēriņš 
Visi dzīvnieki jānosver vismaz vienu reizi ned ēļā. Barības patēriņa 
noteikšana j āizdara vismaz ik ned ēļu. Ja testa vielu ievada ar 
dzeramo ūdeni, ūdens pat ēriņš arī jānosaka vismaz ik ned ēļu. 
Ūdens patēriņu var ņemt vērā arī barošanas vai m ākslīgās barošanas 
pētījumos, kuru laik ā dzeršanas intensit āte var main īties. 
1.5.2.2.  Hematolo ģija un klīniskā bioķīmija 
Asins paraugi j āņem no noteiktas vietas un vajadz ības gadījumā 
jāglabā piemērotos apst ākļos. Testa laika posma beig ās paraugus 
noņem tieši pirms dz īvnieku nogalin āšanas proced ūras vai k ā daļu 
no tās. 
Testa laika posma beig ās un tad, kad asins paraugus ņem testa laika 
posma vid ū, jāizdara šādas hematolo ģiskās analīzes: hematokr ītu, 
hemoglob īna koncentr ācijas, eritroc ītu skaita, leikoc ītu skaita un leik ­
ocitārās formulas, tromboc ītu skaita un asins rec ēšanas laika/sp ējas 
noteikšana.  
Klīniskās bioķīmijas noteikšana, lai izp ētītu galven ās toksisk ās 
ietekmes audos, un jo īpaši ietekmes uz nier ēm un akn ām, jāveic 
ar tiem asins paraugiem, kuri pa ņemti no katra dz īvnieka tieši pirms 
dzīvnieku nogalin āšanas proced ūras vai kā daļa no tās (tas neattiecas 
uz dzīvniekiem, kuri atrasti mirstoši un/vai nogalin āti pētījuma vidū). 
Līdzīgi kā hematolo ģiskos pētījumos paraugus kl īniskajiem bio ķī­
mijas testiem var ņemt arī testa laika posma vid ū. Ir ieteicams 
nedot dzīvniekiem bar ību uz nakti pirms asins anal īžu ņemšanas (  1 ). 
Plazmā vai serum ā jānosaka nātrijs, kālijs, glikoze, kop ējais holeste ­
rīns, urīnviela, ur īnvielas sl āpeklis asin īs, kreatīns, kopējās olbaltum ­
vielas un album īns un vair āk par diviem fermentiem, kas nor āda uz 
hepatocelul ārajām ietekm ēm (piemēram, alan īna aminotransfer āze, 
aspartāta aminotransfer āze, alkal īnfosfatāze, gamma glutamiltran ­
speptidāze un sorb īta dehidrogen āze). Var iek ļaut arī papildu 
fermentu (aknu vai citas izcelsmes) un žultssk ābju noteikšanu, kas 
varētu sniegt noder īgu inform āciju pie dažiem nosac ījumiem.  
Pēc izvēles pēdējās pētījuma ned ēļas laikā, izmantojot ur īna tilpuma 
savākšanu noteikt ā laikā, var veikt š ādas urīna analīzes: izskata, 
daudzuma, osmolarit ātes vai īpatnējā svara, pH, olbaltumvielu, 
glikozes un asins/asins š ūnu analīzes. 
Turklāt būtu jāapsver iesp ēja veikt visp ārēju audu boj ājumu seruma 
marķieru izpēti. Citas noteikšanas, kuras b ūtu jāveic, ja testa vielas 
zināmās īpašības ietekm ē attiecīgās metabolisk ās īpašības vai ja ir 
aizdomas par t ādu ietekmi, iek ļauj kalciju, fosforu, tukšas d ūšas 
triglicerīdus, specifiskus hormonus, methemoglob īnu un hol īneste­
rāzi. Šīs noteikšanas ir j āizdara, ja ķīmiskās vielas pieder pie 
dažām klasēm vai atkar ībā no konkr ētā gadījuma.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 405  
( 1 ) Dažiem m ērījumiem serum ā un plazm ā, jo īpaši glikozes m ērījumiem, ir v ēlams dzīv­
niekiem pirms asins ņemšanas uz nakti nedot bar ību. Tas ir v ēlams galvenok ārt tāpēc, ka 
barības uzņemšana neizb ēgami izrais ītu palielin ātu datu izkliedi, kam b ūtu tendence 
maskēt smalkas ietekmes un kas padar ītu interpret āciju grūtu. No otras puses, bar ības 
nedošana uz nakti var trauc ēt dzīvnieku visp ārējo vielmai ņu un – jo īpaši barošanas 
pētījumos – var izjaukt testa vielas ikdienas iedarb ību. Ja ir pie ņemta barības nedošana 
uz nakti, kl īniskie bio ķīmiskie m ērījumi jāveic pēc pētījuma funkcion ālo novērojumu 
izdarīšanas.
 Visumā ir vajadz īga elastīga pieeja atkar ībā no sugām un nov ērotām 
un/vai paredzam ām attiecīgās vielas ietekm ēm. 
Ja vēsturiskie dati par normas robež ām ir nepietiekami, b ūtu jāap­
sver, vai pirms p ētījuma sākšanas neb ūtu jānosaka hematolo ģiskie un 
klīniskās bioķīmijas main īgie lielumi; visp ār šos datus ieg ūt pirms 
devu došanas nav ieteicams (7).  
1.5.2.3.  Autopsija  
Pētījumā visus dz īvniekus pak ļauj pilnai detaliz ētai autopsijai, kas 
iekļauj ķermeņa ārējās virsmas, visu atveru un galvaskausa dobuma, 
torakālā dobuma un v ēdera dobuma un šo dobumu satura r ūpīgu 
apskati. Visu dz īvnieku (tas neattiecas uz dz īvniekiem, kas atrasti 
mirstoši un/vai nogalin āti pētījuma laik ā) aknas, nieres, virsnieru 
dziedzeri, s ēklinieki, dzemde, oln īcas, aizkr ūts dziedzeris, liesa, 
smadzenes un sirds j āatbrīvo no attiec īgajiem apk ārtējiem audiem 
un iespējami drīz pēc secēšanas jānosver, lai izvair ītos no izž ūšanas.  
Šādi audi jāglabā vispiemērotākajā fiksācijas vidē audu veida izme ­
klēšanai un paredz ētai vēlākai histopatolo ģiskai izmekl ēšanai: visi 
audi ar makroskopiskiem boj ājumiem, smadzenes (reprezentat īvi 
apgabali, iek ļaujot liel ās smadzenes, smadzen ītes un iegaren ās 
smadzenes/smadze ņu tiltu), muguras smadzenes (trijos l īmeņos: 
kakla da ļā, torakālajā vidusda ļā un jostasvietas da ļā), hipofīze, 
vairogdziedzeris, epit ēlijķermenīši, aizkrūts dziedzeris, bar ības vads, 
siekalu dziedzeri, ku ņģis, tievās un resn ās zarnas (iek ļaujot kopu 
limfātiskos jeb Peijera mezgli ņus), aknas, aizku ņģa dziedzeris, nieres, 
virsnieru dziedzeri, liesa, sirds, traheja un plaušas (konserv ētas, 
piepūšot ar fiksatoru un p ēc tam iegremd ējot), aorta, dzimumdzie ­
dzeri, dzemde, akcesorie dzimumorg āni, piena dziedzeri, prostata, 
urīnpūslis, žultsp ūslis (pelēm), limfmezgli (v ēlams – viens limf ­
mezgls, kas ir uz ievad īšanas ceļa, un otrs, kas ir att ālu no ievad ī­ 
šanas ceļa, lai konstat ētu sistēmiskās ietekmes), perif ēriskais nervs 
(sēžas nervs vai tibi ālais nervs), v ēlams – tieš ā muskuļa tuvumā, 
kaulu smadze ņu izgriezums (un/vai svaigs kaulu smadze ņu aspirāts), 
āda un acis (ja oftalmolo ģiskās apskates laik ā novērotas pārmaiņas). 
No klīniskajiem un citiem nov ērojumiem var rasties doma papildus 
izmeklēt citus audus. J ākonservē arī orgāni, ko uzskata par iesp ēja­
miem m ērķa orgāniem, pamatojoties uz zin āmām testa vielas 
īpašībām. 
1.5.2.4.  Histopatolo ģija 
Visu kontroles grupas un liel ākās devas grupas dz īvnieku konserv ē­
tajiem org āniem un audiem j āizdara pilna histopatolo ģiskā izmek­
lēšana. Ja liel ākās devas grup ā ir novērotas ar vielas sa ņemšanu 
saistītas pārmaiņas, minētā izmeklēšana jāpaplašina uz visu citu 
devu grupu dz īvniekiem.  
1.5.2.5. J āizmeklē visi makroskopiskie boj ājumi.  
Ja izmanto papildu grupu, histopatolo ģiskā izmeklēšana jāizdara 
audiem un org āniem, kuros ietekmes konstat ētas vielu sa ņēmušajām 
grupām. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 406
 
2. DATI UN TO NOFORM ĒŠANA  
2.1. DATI  
Būtu jāsniedz dati par katru atseviš ķu dzīvnieku. Turkl āt visi dati 
jāapkopo tabul ā, katrai testa grupai par ādot dzīvnieku skaitu testa 
sākumā, dzīvnieku skaitu, kas testa laik ā ir nobeigušies vai hum ānu 
apsvērumu dēļ nogalināti, un katras nobeigšan ās vai hum ānas noga­
lināšanas laiku, dz īvnieku skaitu, kam nov ērotas toksicit ātes pazīmes, 
novēroto toksicit ātes pazīmju aprakstu, iek ļaujot toksisko ietekmju 
sākuma laiku, ilgumu un smagumu, dz īvnieku skaitu, kam nov ēroti 
audu boj ājumi, boj ājumu veidus un to dz īvnieku procentu ālo 
daudzumu, kuriem par ādījušies katra tipa boj ājumi.  
Attiecīgā gadījumā skaitliskie rezult āti būtu jānovērtē ar piemērotu 
un vispārpieņemtu statistisko metodi. Statistisk ās metodes un anali ­
zējamie dati b ūtu jāizvēlas, plānojot pētījumu.  
2.2. TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā jābūt šādai inform ācijai.  
2.2.1.  Testa viela:  
— fizikālais stāvoklis, tīrība un fizik āli ķīmiskās īpašības, 
— identific ēšanas dati,  
— nesējs (attiecīgā gadījumā): nesēja izvēles pamatojums, ja nes ējs 
nav ūdens.  
2.2.2.  Testa suga:  
— izmantot ā suga un l īnija, 
— dzīvnieku skaits, vecums un dzimums,  
— izcelsme, tur ēšanas apst ākļi, barība utt.,  
— atseviš ķo dzīvnieku svars testa s ākumā. 
2.2.3.  Testa apst ākļi: 
— devu izv ēles pamatojums,  
— sīki izstrādāts apraksts par testa vielas sagatavošanu/pievienošanu 
barībai, iegūto sagatavot ā maisījuma koncentr āciju, stabilit āti un 
homogenit āti, 
— sīki izstrādāts testa vielas ievad īšanas apraksts,  
— testa vielas faktisk ās devas (mg/kg ķermeņa masas dien ā) un – 
attiecīgā gadījumā – koeficients, lai testa vielas koncentr āciju 
(milj. da ļās) barībā/dzeramaj ā ūdenī pārrēķinātu faktiskaj ās 
devās, 
— sīki izstrādāts barības un ūdens kvalit ātes apraksts.  
2.2.4.  Rezult āti: 
— ķermeņa svars un ķermeņa svara p ārmaiņas, 
— attiecīgā gadījumā – barības patēriņš un ūdens patēriņš, 
— dati par jut ību pret toksicit āti pēc dzimuma un devu l īmeņa, 
iekļaujot toksicit ātes pazīmes, ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 407
 
— klīnisko nov ērojumu b ūtība, smagums un ilgums (vai tie ir vai 
nav atgriezeniski),  
— oftalmolo ģiskās apskates rezult āti, 
— sensor ās aktivitātes, tvēriena stipruma un motorisk ās aktivitātes 
novērtējums (attiec īgā gadījumā), 
— hematolo ģisko testu dati ar attiec īgajām normas robež ām, 
— klīniskās bioķīmijas testu dati ar attiec īgajām normas robež ām, 
— ķermeņa beigu svars, org ānu svars un org ānu/ķermeņa svara 
attiecība, 
— autopsijas rezult āti, 
— sīki izstrādāts visu histopatolo ģijas rezult ātu apraksts,  
— absorbcijas dati, ja ir pieejami,  
— attiecīgā gadījumā – statistisk ās apstrādes rezult āti. 
Rezultātu izvērtējums.  
Secinājumi.  
3. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) IPCS (1986). Principles and Methods for the Assessment of 
Neurotoxicity Associated with Exposure to Chemicals. Environ ­
mental Health Criteria Document No 60.  
(2) Tupper, D.E., Wallace, R.B. (1980). Utility of the Neurologic 
Examination in Rats. Acta Neurobiol. Exp., 40, p. 999–1003.  
(3) Gad, S.C. (1982). A Neuromuscular Screen for Use in Industrial 
Toxicology. J.Toxicol. Environ. Health, 9, p. 691–704.  
(4) Moser, V.C., Mc Daniel, K.M., Phillips, P.M. (1991). Rat Strain 
and Stock Comparisons Using a Functional Observational Battery: Baseline Values and Effects of Amitraz. Toxicol. Appl. Pharmacol., 108, p. 267–283.
 
(5) Meyer O.A., Tilson H.A., Byrd W.C., Riley M.T. (1979). A 
Method for the Routine Assesment of Fore- and Hind- limb 
grip Strength of Rats and Mice. Neurobehav. Toxivol., 1, p. 233–236.
 
(6) Crofton K.M., Howard J.L., Moser V.C., Gill M.W., Reiter 
L.W., Tilson H.A., MacPhail R.C. (1991). Interlaboratory Comparison of Motor Activity Experiments: Implication for 
Neurotoxicological Assessments. Neurotoxicol. Teratol., 13, 
p. 599–609.
 
(7) Weingand K., Brown G., Hall R. et al. (1996). “Harmonisation 
of Animal Clinic Pathology Testing in Toxicity and Safety Studies”, Fundam. & Appl. Toxicol., 29, p. 198–201.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 408
 
B.27.  SUBHRONISK ĀS ORĀLĀS TOKSICIT ĀTES TESTS – 
ATKĀRTOTO DEVU 90 DIENU OR ĀLĀS TOKSICIT ĀTES 
PĒTĪJUMS AR DZ ĪVNIEKIEM, KAS NAV GRAUZ ĒJI 
1. METODE  
Šī subhronisk ās orālās toksicit ātes testa metode ir ESAO TG 409 
(1998) kopija.  
1.1. IEVADS  
Pārbaudot un nov ērtējot ķimikālijas toksisk ās īpašības, subhronisk ās 
orālās toksicitātes noteikšanu, izmantojot atk ārtotas devas, var izdar īt 
pēc tam, kad no ak ūtās vai atk ārtotās devas 28 dienu toksicit ātes 
testiem ir ieg ūta sākotnējā informācija. 90 dienu p ētījums sniedz 
informāciju par iesp ējamo vesel ības apdraud ējumu, kas var ētu rasties 
no atkārtotas iedarb ības straujas augšanas laika posm ā līdz jauna 
pieauguša dz īvnieka att īstības posma sasniegšanai. P ētījums sniegs 
informāciju par liel ākajām toksiskaj ām ietekm ēm, norādīs mērķa 
orgānus un akumul ācijas iesp ēju, un tas var aptuveni nov ērtēt iedar­
bības līmeni, pie kura nav nov ērojama negat īva ietekme un kurš b ūtu 
izmantojams, izv ēloties devu l īmeņus hronisk ās iedarbības pētīju­
miem un nosakot droš ības kritērijus iedarb ībai uz cilv ēkiem.  
Testa metode ļauj identific ēt ķīmiskās iedarbības negat īvās ietekmes 
uz dzīvniekiem, kas nav grauz ēji, un tā būtu jāizmanto vien īgi: 
— ja citos p ētījumos nov ērotās ietekmes nor āda uz vajadz ību tās 
noskaidrot/raksturot, izmantojot citu sugu, kas nav grauz ēji, vai  
— ja toksikokin ētiskie pētījumi rāda, ka tādas sugas izmantošana, 
kas nav grauz ēji, ir vispiem ērotākā laboratorijas dz īvnieku izv ēle, 
vai 
— ja citi īpaši iemesli pamato t ādas sugas izmantošanu, kas nav 
grauzēji. 
Skatīt arī vispārīgā ievada B da ļu. 
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Deva : ievadītais testa vielas daudzums. Devu izsaka k ā svaru (g, mg) 
vai kā testa vielas svaru uz izm ēģinājuma dzīvnieka svara vien ību 
(piemēram, mg/kg) vai k ā nemainīgu koncentr āciju barībā (milj. 
daļas). 
Dozēšana : vispārējs termins, kas ietver devu, t ās biežumu un 
došanas ilgumu.  
NOAEL : saīsinājums devai, pie kuras nav nov ērojama negat īva 
ietekme, un tas ir liel ākais devas l īmenis, pie kura nav nov ērojami 
negatīvi ar iedarb ību saistīti rezultāti. 
1.3. TESTA METODES PRINCIPS  
Testa vielu daž ādu līmeņu devās katru dienu peror āli ievada 
vairākām eksperimenta dz īvnieku grup ām, vienu devas l īmeni katrai 
grupai 90 dienu ilg ā laikā. Vielas ievad īšanas laik ā rūpīgi novēro, vai 
dzīvniekiem nepar ādās toksicit ātes pazīmes. Dzīvniekiem, kas testa 
laikā nobeidzas vai tiek nogalin āti, izdara autopsiju un, testu nobei ­
dzot, izdz īvojušos dz īvniekus ar ī nogalina un tiem izdara autopsiju.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 409
 
1.4. TESTA METODES APRAKSTS  
1.4.1.  Dz īvnieku sugu izv ēle 
Parasti izmantojam ā tādu dzīvnieku suga, kas nav grauz ēji, ir suņi, 
kam būtu jābūt noteiktas š ķirnes; bieži izmanto b īglus. Var izmanto 
arī citas sugas, piem ēram, cūkas, pundurc ūkas. Izmantot prim ātus 
nav ieteicams, un to izmantošana b ūtu jāpamato. J āizmanto jauni, 
veseli dz īvnieki, un su ņu gadījumā devu došanu b ūtu vēlams sākt 
4–6 mēnešu vecum ā un ne v ēlāk kā deviņu mēnešu vecum ā. Ja 
pētījumu veic k ā ilgtermiņa hronisk ās toksicit ātes pētījuma iepriek ­ 
šēju pētījumu, abos p ētījumos jāizmanto viena un t ā pati suga/š ķirne. 
1.4.2.  Dz īvnieku sagatavošana  
Izmanto veselus, jaunus dz īvniekus, kas ir aklimatiz ēti laboratorijas 
apstākļos un kas nav iepriekš pak ļauti eksperimenta proced ūrām. 
Aklimatiz ācijas ilgums ir atkar īgs no izraudz ītās testa sugas un dz īv­
nieku izcelsmes. Tas su ņiem vai šim nol ūkam audz ētām cūkām no 
vietējas audzētavas ir ieteicams vismaz piecas dienas un šiem dz īv­
niekiem ar ārēju izcelsmi – vismaz divas ned ēļas. Jāapraksta testa 
dzīvnieku suga, š ķirne, izcelsme, dzimums, svars un/vai vecums. 
Dzīvnieki jāiedala kontroles un testa grup ās pēc nejaušās izvēles. 
Būri jāizvieto tā, lai būru novietojuma varb ūtējo ietekmi iesp ējami 
samazinātu. Katram dz īvniekam j āpiešķir individu āls identifik ācijas 
numurs.  
1.4.3.  Devu sagatavošana  
Testa vielu var ievad īt ar barību vai ar dzeramo ūdeni, caur ku ņģa 
zondi vai kapsul ās. Perorālās ievadīšanas metode ir atkar īga no pētī­
juma nolūka un testa materi āla fizikāli ķīmiskajām īpašībām. 
Vajadzības gadījumā testa vielu š ķīdina vai suspend ē piemērotā 
nesējā. Ir ieteicams, ja vien iesp ējams, vispirms apsv ērt ūdens 
šķīduma/suspensijas izmantošanu, p ēc tam eļļas (piemēram, kuku ­
rūzas eļļas) šķīduma/suspensijas izmantošanu un p ēc tam iesp ējamu 
šķīdināšanu citos nes ējos. Ja nes ējs nav ūdens, ir j āzina šā nesēja 
toksiskās īpašības. Jānosaka testa vielas stabilit āte ievadīšanas ap­
stākļos. 
1.5. PROCED ŪRA 
1.5.1.  Dz īvnieku skaits un dzimums  
Katrā devu līmenī jāizmanto vismaz asto ņi dzīvnieki (četras mātītes 
un četri tēviņi). Ja ir pl ānota dzīvnieku nogalin āšana eksperimenta 
laikā, skaits jāpalielina par dz īvnieku skaitu, ko paredz ēts nogalin āt 
pirms pētījuma pabeigšanas. Dz īvnieku skaitam p ētījuma beig ās jābūt 
pietiekamam, lai statistiski noz īmīgi novērtētu toksisk ās ietekmes. 
Pamatojoties uz iepriekš ējām zināšanām par vielu vai t ās tuvu 
analogu, b ūtu jāapsver papildu asto ņu dzīvnieku grupas (pa četriem 
no katra dzimuma) iek ļaušana kontroles un visliel ākās devas grup ā 
toksisko ietekmju atgriezeniskuma vai notur ības novērošanai laika 
posmā pēc testa vielas sa ņemšanas. Š ā novērošanas laika posma 
ilgumu nosaka atbilst īgi novērotajām ietekm ēm. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 410
 
1.5.2.  Doz ēšana  
Izmanto vismaz tr īs devu l īmeņus un veic vienlaic īgu kontroles 
eksperimentu, iz ņemot gad ījumu, kad veic pie ļaujamā daudzuma 
testu (skat īt 1.5.3. punktu). Devu l īmeņus var noteikt, pamatojoties 
uz atkārtotās devas vai diapazona atrašanas p ētījumiem un ņemot 
vērā visus esošos toksikolo ģiskos un toksikokin ētiskos datus, kas ir 
pieejami par testa vielu vai radniec īgiem materi āliem. Ja vien liel āko 
devas līmeni neierobežo testa vielas fizik āli ķīmiskās īpašības vai 
bioloģiskā ietekme, šis l īmenis jāizvēlas ar mērķi izraisīt toksicitāti, 
bet ne nāvi vai smagas ciešanas. Devu l īmeņi samazin āšanās secībā 
jāizvēlas tā, lai parādītu atbildes reakcijas atkar ību no devu lielu ­
miem un lai maz ākais devas l īmenis būtu līmenis, pie kura nav 
novērojama negat īva ietekme ( NOAEL ). Lai noteiktu interv ālus 
starp devu l īmeņiem samazin āšanās secībā, bieži optim āli ir izmantot 
koeficientu 2 l īdz 4 un bieži ir lab āk pievienot ceturto testa grupu 
nekā izmantot starp dev ām ļoti lielus interv ālus (piem ēram, koefi ­
cientu, kas liel āks par 6–10).  
Kontroles grupa ir grupa, kas nesa ņem testa vielu, vai grupa, kas 
saņem nesēju, ja testa vielas ievad īšanā izmanto nes ēju. Izņemot testa 
vielu došanu, ar kontroles grupas dz īvniekiem j ārīkojas tieši t āpat kā 
ar testa grupu dz īvniekiem. Ja izmanto nes ēju, kontroles grupa sa ņem 
lielāko izmantoto nes ēja tilpumu. Ja testa vielu ievada ar bar ību un 
viela izraisa samazin ātu barības uzņemšanu, tad var b ūt noderīgas 
kontroles grupas, ko baro pa p āriem, lai izš ķirtu, vai samazin ājums ir 
saistīts ar garšas īpašībām vai ar toksikolo ģiskajām pārmaiņām testa 
modelī. 
Jāņem vērā šādas nesēja un attiec īgi citu piedevu īpašības: ietekmes 
uz uzsūkšanos, sadal ījumu, vielmai ņu vai testa vielas aizturi; 
ietekmes uz testa vielas ķīmiskajām īpašībām, kuras var main īt tās 
toksiskās īpašības; un ietekme uz bar ības un ūdens patēriņu vai 
dzīvnieku barojumu.  
1.5.3.  Pie ļaujamā daudzuma tests  
Ja testā ar vienu vielas devas l īmeni, kas ir vismaz 1 000 mg/kg 
ķermeņa svara dien ā, izmantojot šim p ētījumam aprakst īto proce­
dūru, nav nov ērota negat īva ietekme un ja, pamatojoties uz datiem 
par strukt ūras ziņā līdzīgām vielām, var pamatoti uzskat īt, ka viela 
nav toksiska, pilnu p ētījumu ar trim devu l īmeņiem var uzskat īt par 
nevajadzīgu. Pieļaujamā daudzuma tests ir izmantojams, iz ņemot 
gadījumus, kad vielas iedarb ība uz cilv ēku norāda, ka jālieto lielāks 
devas līmenis.  
1.5.4.  Devu ievad īšana  
Dzīvniekiem testa vielu dod ik dienu septi ņas dienas ned ēļā 90 dienu 
ilgā laika posm ā. Jebkuram citam devu došanas rež īmam, piem ēram, 
piecas dienas ned ēļā, jābūt pamatotam. Ja testa vielu ievada ar zondi, 
viela ar ku ņģa zondi vai piem ērotu intub ācijas cauruli dz īvniekiem 
jāievada vien ā devā. Maksim ālais šķidruma tilpums, ko vien ā paņē­
mienā var ievad īt, ir atkar īgs no izm ēģinājumu dzīvnieka lieluma. 
Parasti tilpumam b ūtu jābūt iespējami mazam. Iz ņemot kairinošas un 
kodīgas vielas, kuru iedarb ība lielākās koncentr ācijās parasti ir izteik ­
tāka, testos lietot ā tilpuma main ības ietekmi samazina, kori ģējot 
tilpumu t ā, lai pie vis ām devām tas būtu vienāds. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 411
 
Ir svarīgi nodrošin āt, lai viel ām, kuras ievada ar bar ību vai dzeramo 
ūdeni, test ā iesaistītās vielas īpašības neizjauktu parasto bar ības vai 
ūdens līdzsvaru. Ja testa vielu ievada ar bar ību, var izmantot nemai ­
nīgu koncentr āciju barībā (milj. da ļas) vai nemain īgu devas l īmeni, 
ņemot vērā dzīvnieka ķermeņa svaru; ir j ānorāda, kuru alternat īvu 
izmanto. Viel ām, kuras ievada ar zondi vai ar kapsulu, devas j ādod 
vienā laikā katru dienu un p ēc vajadzības jāpielāgo, lai saglab ātu 
nemainīgu devas l īmeni, ņemot vērā dzīvnieka ķermeņa svaru. Ja 
90 dienu p ētījumu veic k ā iepriekšēju pētījumu ilgtermi ņa hronisk ās 
toksicitātes pētījumam, tad t āda pati bar ība jāizmanto abos p ētījumos.  
1.5.5.  Nov ērojumi  
Novērošanas laika posmam b ūtu jābūt vismaz 90 dienu ilgam. 
Papildu grupas dz īvnieki, kuri paredz ēti tālākai novērošanai, noteiktu 
laika posmu j ātur bez vielas sa ņemšanas, lai noteiktu toksisko 
ietekmju notur ību vai atvese ļošanos no t ām. 
Jāizdara visp ārēji klīniski nov ērojumi vismaz reizi dien ā, vēlams 
vienā(-os) laik ā(-os) katru dienu, ņemot vērā gaidāmo ietekmju 
maksimuma laika posmu p ēc vielas došanas. J āprotokolē dzīvnieku 
klīniskais st āvoklis. Vismaz divas reizes dien ā, parasti dienas s ākumā 
un beigās, ir jāpārbauda, vai dz īvniekiem nepar ādās nāves tuvošan ās 
un nāves pazīmes. 
Vismaz vienu reizi pirms pirm ās pakļaušanas iedarb ībai (lai var ētu 
izdarīt salīdzināšanu vienam un tam pašam dz īvniekam) un p ēc tam 
vienu reizi ned ēļā jāveic detaliz ēti klīniskie nov ērojami visiem dz īv­
niekiem. Šie nov ērojumi, ja tas ir praktiski izdar āms, būtu jāveic 
ārpus dzīvnieka tur ēšanas krātiņa standartnožogojum ā un, vēlams, 
katru reizi vien ā un tajā pašā laikā. Ir jācenšas nodrošin āt, lai 
pārmaiņas novērošanas apst ākļos būtu minim ālas. Toksicit ātes 
pazīmes rūpīgi jāprotokolē, iekļaujot sākšanās laiku, smagumu un 
ilgumu. Nov ērojumos j āiekļauj pārmaiņas ādā, apmatojum ā, acīs 
un gļotādās, sekrēcijas izdal īšanās un ve ģetatīvā aktivitāte 
(piemēram, asarošana, piloarekcija, acs z īlītes diametrs un nerakstu ­
rīga elpošana), bet ar to neb ūtu jāaprobežojas. B ūtu jāprotokolē arī 
pārmaiņas gaitā, stājā un atbildes reakcij ās uz rīkošanos, k ā arī 
klonisko un tonisko kust ību klātesamība, pārmaiņas stereotipos 
(piemēram, pārmērīga kopšan ās, atkārtota riņķošana) vai sav āda 
uzvedība. 
Oftalmolo ģiskā apskate, izmantojot oftalmoskopu vai l īdzīgu piemē­
rotu ierīci, jāveic pirms test ējamās vielas ievad īšanas un p ētījuma 
beigās, vēlams, visiem dz īvniekiem, bet vismaz liel ākās devas grupas 
un kontroles grupas dz īvniekiem. Ja atkl āj ar vielas sa ņemšanu sais ­
tītas pārmaiņas acīs, jāpārbauda visi dz īvnieki.  
1.5.5.1.  Ķermeņa svars un bar ības/ūdens patēriņš 
Visi dzīvnieki jānosver vismaz vienu reizi ned ēļā. Barības patēriņa 
mērījumi jāizdara vismaz ik ned ēļu. Ja testa vielu ievada ar dzeramo 
ūdeni, ūdens patēriņš arī jāmēra vismaz ik ned ēļu. Ūdens patēriņu 
var ņemt vērā arī barošanas vai m ākslīgās barošanas p ētījumos, kuru 
laikā dzeršanas aktivit āte var main īties. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 412
 
1.5.5.2.  Hematolo ģija un klīniskā bioķīmija 
Asins paraugi b ūtu jāņem no noteiktas vietas un vajadz ības gadījumā 
jāglabā piemērotos apst ākļos. Testa laika posma beig ās paraugus 
noņem tieši pirms dz īvnieku nogalin āšanas proced ūras vai k ā daļu 
no tās. 
Hematolo ģiskās analīzes, iek ļaujot hematokr ītu, hemoglob īna 
koncentrācijas, eritroc ītu skaita, leikoc ītu skaita un leikocit ārās 
formulas, tromboc ītu skaita un asins rec ēšanas spējas, piem ēram, 
recēšanas laika, protromb īna laika vai tromboplast īna laika noteik ­ 
šanu, jāizdara pētījuma sākumā un pēc tam reizi m ēnesī vai testa 
laika posma vid ū un, beidzot, testa laika posma beig ās. 
Klīniskās bioķīmijas anal īzes, lai izp ētītu galven ās toksiskās ietekmes 
audos, un jo īpaši ietekmes uz nier ēm un akn ām, jāizdara asins 
paraugiem, kas ieg ūti no visiem dz īvniekiem, testa s ākumā un pēc 
tam reizi m ēnesī vai testa laika posma vid ū un, beidzot, testa laika 
posma beig ās. Testa jomas, kas b ūtu jāņem vērā, ir elektrol ītu līdz­
svars, ogļhidrātu vielmai ņa un aknu un nieru darb ība. Konkr ēto testu 
izvēli ietekmēs novērojumi par testa vielas iedarb ības veidu. Pirms 
asins paraugu ņemšanas sugai atbilst īgā laika posm ā dzīvniekiem nav 
jādod barība. Ieteicam ās noteikšanas iek ļauj kalcija, fosfora, hlor īda 
jonu, nātrija, kālija, glikozes tukš ā dūšā, alanīna aminotransfer āzes, 
aspartāta aminotransfer āzes, ornit īna dekarboksil āzes, gamma gluta ­
miltranspeptid āzes, urīnvielas sl āpekļa, album īna, asins kreatin īna, 
kopējā bilirubīna un kop ējo serumolbaltumvielu m ērījumus.  
Urīna analīzes jāizdara vismaz testa s ākumā, pēc tam testa laika 
posma vid ū un, beidzot, testa laika posma beig ās, savācot urīnu 
noteiktā laikā. Urīna analīze iekļauj izskata, tilpuma, osmolalit ātes 
vai īpatnējā svara, pH, olbaltumvielu, glikozes un asins/asins š ūnu 
noteikšanu. Vajadz ības gadījumā, lai paplašin ātu novēroto ietekmju 
izpēti, var izmantot papildu parametrus.  
Turklāt būtu jāapsver iesp ēja veikt p ētījumu, kur ā izpētītu vispārēju 
audu boj ājumu seruma mar ķierus. Citas noteikšanas, kas var b ūt 
vajadzīgas adekv ātai toksikolo ģiskai nov ērtēšanai, iek ļauj tauku, 
hormonu, sk ābju/bāzu līdzsvara, methemoglob īna un hol īnesterāzes 
inhibēšanas anal īzes. Vajadz ības gadījumā, lai paplašin ātu novēroto 
ietekmju izp ēti, var izmantot papildu kl īniskās bioķīmijas anal īzes. 
Šīs noteikšanas ir j āizdara, ja ķīmiskās vielas pieder daž ām klasēm 
vai katrā konkrētā gadījumā. 
Visumā ir vajadz īga elastīga pieeja atkar ībā no sugām un nov ērotām 
un/vai paredzam ām attiecīgās vielas ietekm ēm. 
1.5.5.3.  Autopsija  
Pētījumā visus dz īvniekus pak ļauj pilnai detaliz ētai autopsijai, kas 
iekļauj ķermeņa ārējās virsmas, visu atveru un galvaskausa dobuma, 
torakālā dobuma, v ēdera dobuma un šo dobumu satura r ūpīgu 
apskati. Visu dz īvnieku (tas neattiecas uz dz īvniekiem, kas atrasti 
mirstoši un/vai nogalin āti pētījuma laik ā) aknas ar žultsp ūsli, nieres, 
virsnieru dziedzeri, s ēklinieki, dzemde, oln īcas, vairogdziedzeris (ar 
epitēlijķermenīšiem), aizkr ūts dziedzeris, liesa, smadzenes un sirds 
jāatbrīvo no attiec īgajiem apk ārtējiem audiem un iesp ējami drīz 
pēc secēšanas jānosver, lai izvair ītos no izž ūšanas.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 413
 
Šādi audi jāglabā vispiemērotākajā fiksācijas vidē audu veida izme ­
klēšanai un paredz ētai vēlākai histopatolo ģiskai izmekl ēšanai: visi 
audi ar makroskopiskiem boj ājumiem, smadzenes (reprezentat īvi 
apgabali, iek ļaujot liel ās smadzenes, smadzen ītes un iegaren ās 
smadzenes/smadze ņu tiltu), muguras smadzenes (trijos l īmeņos: 
kakla daļā, torakālajā vidusdaļā un jostasvietas da ļā), hipofīze, acis, 
vairogdziedzeris, epit ēlijķermenīši, aizkrūts dziedzeris, bar ības vads, 
siekalu dziedzeri, ku ņģis, tievās un resn ās zarnas (iek ļaujot kopu 
limfātiskos jeb Peijera mezgli ņus), aknas, žultsp ūslis, aizku ņģa dzie­
dzeris, nieres, virsnieru dziedzeri, liesa, sirds, traheja un plaušas, 
aorta, dzimumdziedzeri, dzemde, akcesorie dzimumorg āni, piena 
dziedzeri, prostata, ur īnpūslis, limfmezgli (v ēlams – viens limf ­
mezgls, kas ir uz ievad īšanas ceļa, un otrs, kas ir att ālu no ievad ī­ 
šanas ceļa, lai konstat ētu sistēmiskās ietekmes), perif ērais nervs 
(sēžas nervs vai tibi ālais nervs), v ēlams – tieš ā muskuļa tuvumā, 
kaulu smadze ņu izgriezums (un/vai svaigu kaulu smadze ņu aspirāts) 
un āda. Klīnisko un citu nov ērojumu d ēļ var rasties doma papildus 
izmeklēt citus audus. J āsaglabā arī orgāni, ko uzskata par iesp ēja­
miem m ērķa orgāniem, pamatojoties uz zin āmām testa vielas 
īpašībām. 
1.5.5.4.  Histopatolo ģija 
Vismaz visu kontroles grupas un liel ākās devas grupas dz īvnieku 
konservētajiem org āniem un audiem j āizdara pilna histopatolo ģiska 
izmeklēšana. Ja liel ākās devas grup ā ir novērotas ar vielas sa ņem­ 
šanu saist ītas pārmaiņas, minētās izmeklēšanas jāpaplašina uz visu 
citu dozēšanas grupu dz īvniekiem.  
Jāizmeklē visi makroskopiskie boj ājumi.  
Ja izmanto papildu grupu, histopatolo ģiskā izmeklēšana jāizdara 
audiem un org āniem, kuros ietekmes konstat ētas vielu sa ņēmušajām 
grupām. 
2. DATI UN TO NOFORM ĒŠANA  
2.1. DATI  
Jāsniedz dati par katru atseviš ķu dzīvnieku. Turkl āt visi dati j āap­
kopo tabul ā, katrai testa grupai par ādot dzīvnieku skaitu testa 
sākumā, dzīvnieku skaitu, kas testa laik ā ir nobeigušies vai hum ānu 
apsvērumu dēļ nogalināti, un katras nobeigšan ās vai hum ānas noga­
lināšanas laiku, dz īvnieku skaitu, kam nov ērotas toksicit ātes pazīmes, 
novēroto toksicit ātes pazīmju aprakstu, iek ļaujot toksisko ietekmju 
sākuma laiku, ilgumu un smagumu, dz īvnieku skaitu, kam nov ēroti 
audu boj ājumi, boj ājumu veidus un to dz īvnieku procentu ālo 
daudzumu, kuriem par ādījušies katra tipa boj ājumi.  
Attiecīgā gadījumā skaitliskie rezult āti būtu jānovērtē ar piemērotu 
un vispārpieņemtu statistisko metodi. Statistisk ās metodes un anali ­
zējamie dati b ūtu jāizvēlas, plānojot pētījumu.  
2.2. TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā jābūt šādai inform ācijai. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 414
 
2.2.1.  Testa viela:  
— fizikālais stāvoklis, tīrība un fizik āli ķīmiskās īpašības, 
— identific ēšanas dati,  
— nesējs (attiecīgā gadījumā): nesēja izvēles pamatojums, ja nes ējs 
nav ūdens.  
2.2.2.  Testa suga:  
— izmantot ā suga un l īnija, 
— dzīvnieku skaits, vecums un dzimums,  
— izcelsme, tur ēšanas apst ākļi, barība u. c.,  
— atseviš ķo dzīvnieku svars testa s ākumā. 
2.2.3.  Testa apst ākļi: 
— devu izv ēles pamatojums,  
— sīks apraksts par testa vielas sagatavošanu/pievienošanu bar ībai, 
iegūto sagatavot ā maisījuma koncentr āciju, stabilit āti un homo ­
genitāti, 
— sīks testa vielas ievad īšanas apraksts,  
— testa vielas faktisk ās devas (mg/kg ķermeņa masas dien ā) un – 
attiecīgā gadījumā – koeficients, lai testa vielas koncentr āciju 
(milj. da ļās) barībā/dzeramaj ā ūdenī pārrēķinātu faktiskaj ās 
devās, 
— sīkas ziņas par bar ības un ūdens kvalit āti. 
2.2.4.  Rezult āti: 
— ķermeņa svars/ķermeņa svara p ārmaiņas, 
— attiecīgā gadījumā barības patēriņš un ūdens patēriņš, 
— dati par toksisko iedarb ību pēc dzimuma un devu l īmeņa, 
iekļaujot toksicit ātes pazīmes, 
— klīnisko nov ērojumu b ūtība, smagums un ilgums (vai tie ir vai 
nav atgriezeniski),  
— oftalmolo ģiskās izmeklēšanas dati,  
— hematolo ģisko testu dati ar attiec īgajiem normas robežu lielu ­
miem,  
— klīniskās bioķīmijas testu dati ar attiec īgajiem normas robežu 
lielumiem,  
— ķermeņa beigu svars, org ānu svars un org ānu/ķermeņa svara 
attiecība, 
— autopsijas rezult āti, 
— sīki izstrādāts visu histopatolo ģijas rezult ātu apraksts,  
— dati par absorbciju, ja pieejami,  
— attiecīgā gadījumā – statistisk ās apstrādes rezult āti. 
Rezultātu izvērtējums.  
Secinājumi. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 415
 
B.28.  SUBHRONISK ĀS TOKSICIT ĀTES NOTEIKŠANA P ĒC 
ĀRĪGAS APLIK ĀCIJAS – ATK ĀRTOTA ĀRĪGA 
APLIKĀCIJA GRAUZ ĒJIEM (90 DIENAS)  
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
1.3. STANDARTVIELAS  
Nav.  
1.4. METODES B ŪTĪBA 
Pārbaudāmo vielu daž ādās devās katru dienu 90 dienu laik ā uztriepj 
uz ādas izmēģinājumu dzīvniekiem, kas sadal īti vairākās grupās, un 
vienas grupas dz īvnieki saņem vienādu devu. Aplik ācijas laikā dzīv­
niekus katru dienu nov ēro un reģistrē toksiskuma paz īmes. Dzīv­
niekus, kas miruši izm ēģinājuma laik ā, secē un, beidzoties izm ēģi­
nājumam, sec ē arī izdzīvojušos dz īvniekus.  
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Nav.  
1.6. METODES APRAKSTS  
1.6.1.  Sagatavošanas darbi  
Vismaz piecas dienas pirms izm ēģinājuma dzīvniekus pieradina pie 
dzīvošanas un barošanas apst ākļiem, kādi būs izmēģinājuma laik ā. 
Veselus, jaunus dz īvniekus pirms izm ēģinājuma pēc nejaušības prin­
cipa sadala apstr ādes un kontroles grup ās. Neilgi pirms izm ēģinā­
juma dzīvniekiem uz muguras noc ērp apmatojumu. Ādu var ar ī 
noskūt, bet tas j ādara 24 stundas pirms izm ēģinājuma. Parasti ik 
pēc nedēļas cirpšanu vai sk ūšanu atkārto. Cērpot vai skujot apmato ­
jumu, jāuzmanās, lai nenobr āztu ādu. Pārbaudāmās vielas aplik ācijai 
jāsagatavo ne maz āk kā 10 % no ķermeņa virsmas. Lemjot par to, 
cik lielai ādas virsmai j ābūt brīvai no apmatojuma, lai to apstr ādātu 
ar vielu, ņem vērā dzīvnieku svaru. P ārbaudot cietas vielas, kuras 
vajadzības gadījumā var saberzt pulver ī, pārbaudāmā viela jāsami­
trina ar pietiekamu daudzumu ūdens vai, ja nepieciešams, ar piem ē­
rotu šķīdinātāju, lai tai b ūtu laba saskare ar ādu. Šķidrumus parasti 
pārbauda neatš ķaidītā vaidā. Parasti aplik āciju veic vienreiz dien ā 
piecas līdz septiņas dienas ned ēļā. 
1.6.2. Testa apst ākļi 
1.6.2.1. I z m ē ģ i n ā j u m u d z ī v n i e k i  
Var izmantot pieaugušas žurkas, trušus vai j ūrascūciņas. Var 
izmantot ar ī citas sugas dz īvniekus, bet tad š ī izvēle ir jāpamato. 
Uzsākot izmēģinājumu, svara sv ārstību diapazonam j ābūt ± 20 % 
no vidējā svara. Ja subhronisk ās toksicit ātes testu, izmantojot ārīgu 
aplikāciju, veic pirms ilglaic īga testa, abos p ētījumos jāizmanto t ās 
pašas sugas un l īnijas dzīvnieki.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 416
 
1.6.2.2. D z ī v n i e k u s k a i t s u n d z i m u m s  
Vienu un to pašu devu izm ēģina vismaz uz 20 (10 sieviešu un 10 
vīriešu kārtas) dzīvniekiem ar veselu ādu. Mātītes nedrīkst būt 
iepriekš dzemd ējušas vai gr ūsnas. Ja dz īvnieku non āvēšana paredz ēta 
arī izmēģinājuma laik ā, to skaits ir j āpalielina par to dz īvnieku 
skaitu, kuri tiks nokauti izm ēģinājuma gait ā. Bez tam var izveidot 
papildu grupu no 20 dz īvniekiem (pa 10 no katra dzimuma), kas 90 
dienas saņem lielāko devu, un 28 dienu laik ā pēc aplikācijas novēro, 
vai toksiskie simptomi ir atgriezeniski, notur īgi vai nov ēloti. 
1.6.2.3. I z m a n t o t ā s d e v a s  
Jāizmanto vismaz tr īs dažādas devas, k ā arī jābūt kontroles grupai 
un, ja lieto š ķīdinātāju, jābūt vēl vienai kontroles grupai, kur ā dzīv­
nieki saņem tikai š ķīdinātāju. Ekspoz īcijas laiks ir vismaz sešas 
stundas dien ā. Pārbaudāmās vielas aplik āciju katru dienu veic 
vienādā laikā, un vajadz īgais vielas daudzums ik pa laikam j āpielāgo 
(ik pēc nedēļas vai div ām nedēļām), lai tās deva b ūtu nemain īga 
attiecībā pret dzīvnieku ķermeņa svaru. Ar kontroles grupas dz īvnie­
kiem rīkojas tieši t āpat kā ar pārējiem dzīvniekiem, tie tikai nesa ņem 
pārbaudāmo vielu. Ja izmanto š ķīdinātāju, kas atvieglo p ārbaudāmās 
vielas ievad īšanu vajadz īgajā devā, kontroles dz īvnieki sa ņem tādu 
pašu daudzumu š ķīdinātāja kā dzīvnieki, kas sa ņem lielāko vielas 
devu. Jāizvēlas tāda lielākā deva, kas ir toksiska, bet kas neizraisa 
vai reti izraisa dz īvnieku n āvi. Vielas maz ākā deva nedr īkst būt 
toksiska. Ja ir pieejami aptuveni dati par to, ar k ādām devām 
saskaras cilv ēki, vismaz ākajai devai j ābūt lielākai par t ām. Būtu 
vēlams, ka vid ēji lielās devas toksiskums izpaužas minim āli. Ja 
izmanto vair ākas vidējā intervāla devas, to toksiskajai iedarb ībai 
jābūt manāmi atšķirīgai. To dz īvnieku grup ās, kas saņem mazo un 
vidēji lielo devu, j ābūt zemam mirst ības līmenim, lai var ētu statis­
tiski izvērtēt rezultātus. 
Ja pārbaudāmās vielas aplik ācija izraisa smagu ādas iekaisumu, t ās 
koncentrācija jāsamazina, un t ādēļ var samazin āties vai neizpausties 
citi toksicit ātes simptomi, lietojot lielo devu. Ja ādai ir nopietni 
bojājumi, var gad īties, ka izm ēģinājums ir j āpārtrauc, un jauna 
pārbaude jāveic ar maz āku koncentr āciju. 
1.6.3. N o v ē r o š a n a s p e r i o d s  
Ja sākotnējā pārbaudē izmanto 1 000 mg/kg devu vai pat liel āku 
devu, kas atbilst devai, ar k ādu parasti saskaras cilv ēki (ja tā ir 
zināma), un tai nenov ēro toksisku iedarb ību, var uzskat īt, ka turp ­
māka testēšana nav nepieciešama.  
1.6.4. N o v ē r o š a n a s p e r i o d s  
Izmēģinājumu dz īvniekiem katru dienu p ārbauda toksiskuma 
pazīmes. Tiem re ģistrē nāves iestāšanās brīdi, kā arī laiku, kad 
parādās vai izzūd toksiskuma paz īmes. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 417
 
1.6.5. T e s t a n o r i s e  
Katru dzīvnieku tur atseviš ķā būrī. Dzīvniekus parasti apstr ādā ar 
pārbaudāmo vielu 7 dienas ned ēļā 90 dienu laik ā. 
Dzīvnieki papildu grup ās, kas paredz ētas tālākai novērošanai, turp ­
mākās 28 dienas nesa ņem pārbaudāmo vielu, lai var ētu izsekot, k ā 
tie atvese ļojas un cik ilgi saglab ājas toksisk ā iedarbība. Ekspoz īcijas 
ilgums ir vismaz 6 stundas dien ā. 
Pārbaudāmā viela vienm ērīgi jāuztriepj uz ādas virsmas, kas veido 
aptuveni 10 % no kop ējās ķermeņa virsmas. Ja vielas ir ļoti toksi­
skas, apstr ādājamo ādas virsmu var samazin āt, bet tai vienalga j ābūt 
pēc iespējas lielākai, un viela j āuztriepj cik iesp ējams plānāk un 
vienmērīgāk. 
Pārbaudāmās vielas saskari ar ādu ekspoz īcijas laik ā nodrošina ar 
poraina marles p ārsēja un nekairinoša pl ākstera pal īdzību. Apstr ādātā 
vieta vēl papildus pien ācīgi jāpārklāj, lai nostiprin ātu marles p ārsēju 
ar pārbaudāmo vielu un lai dz īvnieki nevar ētu norīt pārbaudāmo 
vielu. Lai p ārbaudāmā viela nenon āktu barības vadā, var daļēji iero­
bežot dzīvnieku kust ību, taču pilnīga imobiliz ācija nebūtu vēlama.  
Beidzoties ekspoz īcijas laikam, p ārbaudāmās vielas atlikums no ādas 
jānoņem, ja iesp ējams, izmantojot ūdeni vai citu piem ērotu ādas 
mazgāšanas līdzekli.  
Dzīvniekus katru dienu nov ēro, reģistrējot toksiskuma paz īmes, kā 
arī to parādīšanās brīdi, pakāpi un ilgumu. Nov ērojot dzīvniekus, 
jāpievērš uzman ība izmaiņām, kas skar ādu, acis un g ļotādas, kā 
arī elpošanas org ānus, asinsriti, ve ģetatīvo un centr ālo nervu sist ēmu, 
somatomotoriku un uzved ības reakcijas Katru ned ēļu jānosaka 
barības patēriņš, un katru ned ēļu dzīvnieki jānosver. Past āvīga dzīv­
nieku nov ērošana ļauj novērst dzīvnieku zudumus izm ēģinājuma 
laikā kanibālisma, audu autol īzes vai nepareizu tur ēšanas apst ākļu 
dēļ. Beidzoties izm ēģinājumam, visus izdz īvojušos dz īvniekus, 
izņemot papildu grupas dz īvniekus, sec ē. Pamanot mirstošus dz īv­
niekus, tos uzreiz noš ķir no pārējiem un sec ē. 
Visus dz īvniekus, tostarp ar ī kontroles dz īvniekus, parasti pak ļauj 
šādām pārbaudēm: 
a) pirms p ārbaudāmās vielas aplik ācijas un testa beig ās jāveic ja ne 
visu dzīvnieku, tad vismaz to, kas ir sa ņēmuši lielāko devu, un 
kontroles dz īvnieku oftalmolo ģiskā izmeklēšana, izmantojot oftal ­
moskopu vai piem ērotu līdzvērtīgu aparātu. Ja nov ēro izmaiņas 
acīs, ir jāpārbauda visi dz īvnieki;  
b) beidzoties izm ēģinājumam, j āveic hematolo ģiskā izmeklēšana, 
kas ietver hematokr īta, hemoglob īna koncentr ācijas, eritroc ītu 
skaita, leikoc ītu skaita un leikoc ītu formulas, k ā arī asins rec ē­ 
šanas spēju, piemēram, recēšanas laika, protromb īna laika, trom ­
boplastīna laika vai tromboc ītu skaita noteikšanu;  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 418
 
c) beidzoties izm ēģinājumam, j āveic arī asins kl īniskās bioķīmijas 
izmeklējumi. Šie izmekl ējumi visos gad ījumos attiecas uz elektro ­
lītu sastāvu, ogļhidrātu metabolismu, aknu un nieru darb ību. Atse­
višķu analīžu izvēle ir atkar īga no konkr ētās vielas iedarb ības 
veida. Ieteikt ās analīzes ietver kalcija, fosfora, hlor īdu, nātrija, 
kālija, glikozes p ēc badošan ās (badošan ās ilgums ir atkar īgs no 
dzīvnieku sugas), seruma glutam ātpiruvāttransamin āzes (  1 ), 
seruma glutam ātoksalacet āttransamin āzes (  2 ), ornitīndekarboksi ­
lāzes, gamma-glutamiltranspeptid āzes, urīnvielas sl āpekļa, albu­
mīna, plazmas kreatin īna, kopējā bilirubīna un kop ējo seruma 
olbaltumvielu noteikšanu. Citas anal īzes, kas j āveic, lai g ūtu 
vispusīgu toksikolo ģisko novērtējumu, paredz lip īdu, hormonu, 
skābju/bāzu līdzsvara, methemoglob īna un hol īnesterāzes aktivi ­
tātes noteikšanu. Vajadz ības gadījumā var veikt ar ī citus klīniskās 
bioķīmijas izmekl ējumus, lai padzi ļināti izpētītu vielas iedarb ību; 
d) urīnanalīze parasti nav j āveic, ja vien nepast āv varbūtība, ka viela 
var būt toksiska, vai to apstiprina nov ērojumi.  
Ja agrāk iegūtie dati ir nepietiekami, pirms uzs ākt izmēģinājumu, 
jāapsver iesp ēja jau iepriekš noteikt hematolo ģiskos un kl īniskās 
bioķīmijas rādītājus. 
A u t o p s i j a  
Visiem dz īvniekiem veic pilnu autopsiju, kas paredz ķermeņa ārējās 
virsmas, visu atveru, k ā arī galvaskausa, kr ūškurvja un v ēdera 
dobuma un to satura apskati. Aknas, nieres, virsnieru dziedzerus 
un sēkliniekus nosver uzreiz p ēc sekcijas, kam ēr tie ir mitri un 
nesažuvuši. Piem ērotā vidē jāsaglabā šādi orgāni un audi, lai 
turpmāk būtu iespējama to histopatolo ģiskā izmeklēšana: visi org āni 
ar makroskopiskiem boj ājumiem, smadzenes, ieskaitot iegaren ās 
smadzenes/tiltu, smadzen īšu garozu un smadze ņu garozu, hipof īze, 
vairogdziedzeris/epit ēlijķermenīši, aizkrūts dziedzera audi, (traheja), 
plaušas, sirds, aorta, siekalu dziedzeri, aknas, liesa, nieres, virsnieru 
dziedzeri, aizku ņģa dziedzeris, gon ādas, dzemde, papildu dzimumor ­
gāni, žultsp ūslis (ja ir), bar ības vads, ku ņģis, divpadsmitpirkstu 
zarna, tukš ā zarna, l īkumainā zarna, akl ā zarna, lokzarna, taisn ā 
zarna, urīnpūslis, limfmezglu paraugi, (sieviš ķais piena dziedzeris), 
(augšstilba muskulat ūra), perif ērās nervu sist ēmas nervi, (acis), 
(krūšu kauls ar kaula smadzen ēm), (augšstilba kauls ar loc ītavas 
virsmu), (triju l īmeņu muguras smadzenes – no kakla, vid ējā torakālā 
un gurnu rajona) un ( ārpusorbītas asaru dziedzeri). Iekav ās iekļautie 
audi jāpārbauda tikai tad, ja nov ēro toksiskuma paz īmes vai viela 
iedarbojas tieši uz šo org ānu. 
H i s t o p a t a l o ģ i s k ā i z m e k l ē š a n a  
a) Vispus īgu normālas un apstr ādātas ādas, orgānu un audu histopa ­
toloģisko izmekl ēšanu veic visiem kontroles dz īvniekiem un dz īv­
niekiem, kas ir sa ņēmuši lielāko devu.  
b) Jāizpēta visi org āni ar makroskopiskiem boj ājumiem.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 419  
( 1 ) Pašreizējais nosaukums – seruma alan īnaminotransfer āze. 
( 2 ) Pašreizējais nosaukums – seruma aspart āmaminotransfer āze.
 c) Jāizpēta iedarbības skartie org āni arī pārējās dzīvnieku grup ās. 
d) Ja izmanto žurkas, histopatolo ģiski jāizmeklē infekcijas kl ātbūtne 
dzīvnieku plauš ās pēc mazās un vidēji lielās devas aplik ācijas, jo 
šādi var ērti novērtēt dzīvnieku vesel ības stāvokli. Turpm āko 
histopatolo ģisko izmekl ēšanu šaj ās dzīvnieku grup ās parasti 
neveic, bet to oblig āti veic dz īvniekiem p ēc lielās devas aplik ā­
cijas, un t ā attiecas uz org āniem, kuriem ir nov ēroti bojājumi.  
e) Ja izmanto papildu grupu, histopatolo ģiski jāizmeklē audi un 
orgāni, uz kuriem iedarbojas p ārbaudāmā viela pēc aplikācijas 
pārējās grupās. 
2. DATI  
Dati jāapkopo tabul ā, norādot dzīvnieku skaitu katr ā izmēģinājumu 
grupā testa sākumā, to dzīvnieku skaitu, kam nov ēroti bojājumi, 
bojājumu tipus un dz īvnieku procentu ālo īpatsvaru ar katru boj ājuma 
tipu. Ieg ūtie rezult āti jānovērtē, izmantojot piem ērotu statistikas 
metodi. Var izmantot jebkuru atz ītu statistikas metodi.  
3. ZI ŅOJUMA SAGATAVOŠANA  
3.1. TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā, ja iespējams, jānorāda šādas ziņas: 
— dzīvnieku suga, l īnija, izcelsme, tur ēšanas apst ākļi, uzturs,  
— testa apst ākļi, 
— izmantot ās devas (j ānorāda arī šķīdinātājs, ja tādu izmanto) un 
koncentrācijas,  
— toksisk ās reakcijas atkar ībā no dzimuma un devas,  
— netoksiska deva, ja var noteikt,  
— nāves iestāšanās brīdis izmēģinājuma laik ā vai norāde, ka dz īv­
nieki ir izdz īvojuši,  
— toksisk ās iedarbības vai citas iedarb ības raksturojums,  
— atseviš ķu saindēšanās simptomu par ādīšanās brīdis un to t ālākā 
attīstība, 
— barības patēriņš un ķermeņa svara izmai ņas, 
— oftalmolo ģijas dati,  
— hematolo ģiskie izmekl ējumi un to rezult āti, 
— klīniskās bioķīmijas izmekl ējumi un to rezult āti (arī urīnanalīzes 
rezultāti, ja tādi ir),  
— autopsijas rezult āti, ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 420
 
— sīks histopatolo ģisko izmekl ējumu apraksts,  
— rezult ātu statistisk ā apstrāde, ja iesp ējams,  
— rezult ātu iztirzājums,  
— rezult ātu interpret ācija. 
3.2. IZV ĒRTĒJUMS UN INTERPRET ĀCIJA  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 421
 
B.29.  SUBHRONISK Ā INHAL ĀCIJAS TOKSICIT ĀTE: 90 DIENU 
PĒTĪJUMS  
KOPSAVILKUMS  
Šī B.29. pārskatītā testēšanas metode ir izstr ādāta, lai piln ībā raksturotu test ē­
jamās ķīmiskās vielas inhal ācijas toksicit āti pēc subhroniska perioda (90 dienas) 
un lai nodrošin ātu uzticamus datus kvantitat īviem inhal ācijas riska nov ērtēju­
miem. Desmit t ēviņu un 10 m ātīšu grauzēju grupas sešas stundas dien ā 90 dienas 
(13 nedēļas) tiek pak ļautas a) test ējamās ķīmiskās vielas iedarb ībai trīs vai 
vairākos koncentr ācijas līmeņos; b) filtr ēta gaisa (negat īva kontrole) iedarb ībai; 
un/vai c) nes ējvielas iedarb ībai (nesējvielas kontrole). Dz īvniekus iedarb ībai 
parasti pak ļauj piecas dienas ned ēļā, bet ir at ļauta arī ekspozīcija septiņas dienas 
nedēļā. Testā vienmēr ietver gan t ēviņus, gan m ātītes, bet tos var pak ļaut dažā­
diem koncentr ācijas līmeņiem, ja ir zin āms, ka viens dzimums pret attiec īgo 
testējamo ķīmisko vielu ir uz ņēmīgāks. Šī metode p ētījuma vad ītājam nodrošina 
iespēju, lai lab āk raksturotu test ējamās ķīmiskās vielas toksiskumu, paredz ēt 
satelītgrupas (atgriezeniskuma grupas), dz īvnieku non āvēšanu testa laik ā, bron­
hoalveolāru lavāžu (BAL), neirolo ģiskos testus un papildu kl īniski patolo ģiskos 
un histopatolo ģiskos izvērtējumus.  
IEVADS  
1. Šī testēšanas metode ir l īdzvērtīga ESAO Test ēšanas nor ādījumiem 413 
(2009. gads). Subhroniskai inhal ācijas toksicit ātei veltīto Testēšanas nor ādī­
jumu 413 ( TG 413 ) sākotnējā versija tika pie ņemta 1981. gad ā (1). Šī B.29. 
testēšanas metode (kas ir l īdzvērtīga pārskatītajiem  TG 413  (2009. gads)) ir 
atjaunināta, lai atspogu ļotu zinātniskos atkl ājumus un lai nodrošin ātu atbil­
stību pašreiz ējām un turpm ākām regulat īvajām vajadz ībām. 
2. Subhronisk ās inhalācijas toksicit ātes pētījumus galvenok ārt izmanto, lai 
izstrādātu regulat īvas koncentr ācijas un nov ērtētu darba ņēmēju risku 
darba vid ē. Tos arī izmanto, lai nov ērtētu risku, kam cilv ēki ir pak ļauti 
mājās, transport ā, kā arī vides risku. Š ī metode ļauj raksturot nelabv ēlīgo 
ietekmi p ēc katru dienu atk ārtotas inhalat īvas ekspoz īcijas testējamajai ķīmi­
skajai vielai 90 dienu laik ā (apmēram 10 % no žurkas m ūža). Datus, ko 
iegūst šādos subhronisk ās inhalācijas toksicit ātes pētījumos, var izmantot 
kvantitatīvajiem riska nov ērtējumiem un koncentr āciju izvēlei hronisk ās 
toksicitātes pētījumiem. Š ī testēšanas metode nav īpaši paredz ēta nanomate ­
riālu testēšanai. Šīs testēšanas metodes kontekst ā izmantot ās definīcijas ir 
sniegtas š īs nodaļas beigās un Norādījumu dokument ā Nr. 39 ( GD 39 ) (2).  
SĀKOTNĒJIE APSV ĒRUMI  
3. Lai uzlabotu p ētījuma kvalit āti un līdz minimumam samazin ātu dzīvnieku 
izmantošanu, test ēšanas laboratorijai pirms p ētījuma veikšanas ir j āizskata 
visa pieejam ā informācija par test ējamo ķīmisko vielu. Inform ācija, kas 
palīdzēs izvēlēties piem ērotas testa koncentr ācijas, var ietvert test ējamās 
ķīmiskās vielas identit āti, ķīmisko strukt ūru un fizik ālķīmiskās īpašības; 
jebkādu in vitro  vai in vivo  toksicitātes testu rezult ātus; paredz ētos lietošanas 
veidus un iesp ējamo cilv ēka ekspoz īciju; pieejamos  (Q)SAR  datus un toksi ­
koloģiskos datus par struktur āli radniec īgām vielām; kā arī datus, kas ieg ūti 
citos atkārtotas ekspoz īcijas testos. Ja tiek paredz ēta vai pētījuma gait ā tiek 
novērota neirotoksicit āte, pētījuma vad ītājs var izv ēlēties ietvert attiec īgu 
izvērtēšanu, piem ēram, funkcion ālu novērojumu sēriju ( FOB ) un motorisk ās 
aktivitātes mērījumus. Lai gan ekspoz īciju laika pieska ņošanai konkr ētiem 
izmeklējumiem var b ūt izšķiroša noz īme, šo papilddarb ību īstenošana 
nedrīkst traucēt pamatpētījuma plānam. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 422
 
4. Kairinošu vai kod īgu testējamo ķīmisko vielu atš ķaidījumus var test ēt 
koncentrācijās, kas nodrošin ās vajadzīgo toksicit ātes pakāpi. Papildu infor ­
māciju sk.  GD 39  (2). Pak ļaujot dzīvniekus šo materi ālu iedarbībai, mērķ­
koncentrācijām jābūt pietiekami zem ām, lai nerad ītu izteiktas s āpes un 
ciešanas, tom ēr tām jābūt pietiekam ām, lai koncentr ācijas un atbildes reak ­
cijas līknes pagarin ātu līdz līmeņiem, kas sasniedz testa regulat īvo un zin āt­
nisko mērķi. Šīs koncentr ācijas ir jāizvēlas katrā gadījumā atsevišķi, vēlams, 
pamatojoties uz attiec īgi izplānotu diapazona noteikšanas p ētījumu, kas 
sniedz inform āciju par kritisko beigupunktu, kairin ājuma slieksni un 
ietekmes s ākumu (sk. 11.–13. punktu). Izraudz ītās koncentr ācijas jāpamato.  
5. Mirstoši dz īvnieki, k ā arī dzīvnieki, kas ac īm redzami cieš s āpes vai 
pārdzīvo stipras un ilgstošas ciešanas, ir hum āni jānonāvē. Mirstošos dz īv­
niekus ņem vērā tāpat kā testa laik ā mirušos dz īvniekus. Krit ēriji, pēc 
kuriem pie ņem lēmumu non āvēt mirstošus dz īvniekus un dz īvniekus, kam 
ir smagas ciešanas, k ā arī norādījumi par paredzamu vai neizb ēgamu nobeig ­ 
šanos ir sniegti ESAO  Guidance Document on Humane Endpoints  (3). 
METODES APRAKSTS  
Dzīvnieku sugas izv ēle 
6. Ir jāizmanto jauni un veseli pieauguši grauz ēji, kas pieder pie laboratorij ās 
parasti izmantotaj ām līnijām. Ieteicam ā suga ir žurka. Ja tiek izmantotas 
citas sugas, tas j āpamato.  
Dzīvnieku sagatavošana  
7. Mātītes nedrīkst būt iepriekš dzemd ējušas vai gr ūsnas. Dien ā, kad veic 
nejaušinātu izvēli, dzīvniekiem j ābūt jauniem pieaugušiem dz īvniekiem 
(7–9 ned ēļu vecumā). Ķermeņa svaram j ābūt ± 20 % no katra dzimuma 
vidējā ķermeņa svara. Dz īvniekus ņem nejaušin āti, marķē individuālai iden­
tificēšanai un l īdz testa s ākumam vismaz piecas dienas tur b ūros, lai tie 
aklimatizētos laboratorijas apst ākļos. 
Dzīvnieku tur ēšana  
8. Dzīvniekus ir v ēlams individu āli identific ēt, ieteicams, ar zem ādas retransla ­
toriem, lai atvieglotu nov ērojumu veikšanu un izvair ītos no pārpratumiem. 
Temperat ūrai eksperimenta dz īvnieku tur ēšanas telp ā jābūt 22 ± 3 °C. Rela ­
tīvo mitrumu v ēlams uztur ēt 30–70 % diapazon ā, lai gan tas var b ūt neie­
spējami, ja par nes ējvielu izmanto ūdeni. Pirms un p ēc ekspozīcijām dzīv­
nieki parasti ir j ātur būros grupās pēc dzimuma un koncentr ācijas, bet dz īv­
nieku skaits b ūrī nedrīkst traucēt katra dz īvnieka nov ērošanu, k ā arī dzīv­
nieku skaitam ir j ābūt tādam, lai iesp ējami maz āki būtu zudumi kanib ālisma 
un kaušan ās dēļ. Ja tiek izmantota vien īgi dzīvnieku deguna ekspoz īcija, var 
būt vajadzīgs dzīvniekus aklimatiz ēt fiksācijas caurul ēm. Fiksācijas caurules 
nedrīkst dzīvniekiem rad īt nevajadz īgu fizisku, termisku vai ar imobiliz āciju 
saistītu stresu. Fiks ācija var ietekm ēt fizioloģiskos beigupunktus, piem ēram, 
ķermeņa temperat ūru (hipertermija) un/vai plaušu min ūtes tilpumu. Ja ir 
pieejami visp ārīgi dati, kas apliecina, ka nek ādas šādas pārmaiņas nerodas 
vērā ņemamā apmērā, iepriekšēja pielāgošanās fiksācijas caurul ēm nav vaja ­
dzīga. Ja tiek izmantota visa ķermeņa ekspoz īcija aerosolam, dz īvnieki 
ekspozīcijas laikā ir jātur atseviš ķi, lai tie nevar ētu uzņemt testējamo aero ­
solu no citu b ūra dzīvnieku apmatojuma. Iz ņemot ekspoz īcijas laiku, var 
izmantot tradicion ālu un sertific ētu laboratorijas uzturu, ko papildina ar 
neierobežotu daudzumu kr āna dzeram ā ūdens. Dzīvniekus 12 stundas dien ­
naktī tur mākslīgā apgaismojum ā, bet 12 stundas – tums ā. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 423
 
Inhalācijas kameras  
9. Izvēloties inhal ācijas kameru, j āņem vērā testējamās ķīmiskās vielas veids 
un testa priekšmets. Visieteicam ākā metode ir dz īvnieka deguna ekspoz īcija 
(šis termins aptver dz īvnieka galvas, deguna vai snu ķa ekspozīciju). Dzīv­
nieka deguna ekspoz īcija ir parasti ieteicama š ķidro vai cieto aerosolu p ētī­
jumiem un tvaikiem, kas var kondens ēties un veidot aerosolu. P ētījuma 
konkrētos mērķus, iespējams, var lab āk sasniegt, izmantojot visa ķermeņa 
ekspozīciju, bet tas ir j āpamato p ētījuma ziņojumā. Lai nodrošin ātu atmo­
sfēras stabilit āti, izmantojot visa ķermeņa kameru, testa dz īvnieku kop ējais 
apjoms nedr īkst pārsniegt 5 % no kameras tilpuma. Deguna un visa ķermeņa 
ekspozīcijas paņēmienu principi un to konkr ētās priekšroc ības un trūkumi ir 
aprakstīti GD 39  (2). 
TOKSICIT ĀTES PĒTĪJUMI  
Robežkoncentr ācijas  
10. Pretēji akūtās toksicit ātes pētījumiem subhronisk ās inhalācijas toksicit ātes 
pētījumiem nav noteiktu robežkoncentr āciju. Nosakot maksim ālās testa 
koncentrācijas, jāņem vērā: 1) maksim ālā sasniedzam ā koncentr ācija; 2) 
cilvēka ekspoz īcijas līmeņa “sliktākais scenārijs”; 3) nepieciešam ība saglab āt 
pietiekamu sk ābekļa padevi; un/vai 4) dz īvnieku labtur ības apsvērumi. Ja 
nav pieejami ar datiem pamatoti ierobežojumi, var izmantot Regul ā (EK) 
Nr. 1272/2008 (13) noteikt ās akūtās toksicit ātes robežkoncentr ācijas (t. i., 
līdz maksim ālajai koncentr ācijai 5 mg/l aerosoliem, 20 mg/l tvaikiem un 
20 000 ppm g āzēm) (sk.  GD 39  (2)). Ja, test ējot gāzes vai ļoti gaistošas 
testējamās ķīmiskās vielas (piem ēram, aukstuma ģentus), ir nepieciešams 
pārsniegt šīs robežkoncentr ācijas, tas j āpamato. Robežkoncentr ācijai ir jāiz­
raisa nep ārprotama toksicit āte, neradot nevajadz īgu stresu dz īvniekiem un 
neskarot to m ūža ilgumu (3).  
Diapazona noteikšanas p ētījums  
11. Pirms galven ā pētījuma sākšanas parasti ir nepieciešams veikt diapazona 
noteikšanas p ētījumu. Diapazona noteikšanas p ētījums ir vispus īgāks par 
devu diapazona p ētījumu, jo tas neattiecas tikai uz koncentr āciju izvēli. 
Diapazona noteikšanas p ētījumā iegūtās zināšanas var pal īdzēt sekmīgi 
īstenot galveno p ētījumu. Piem ēram, diapazona noteikšanas p ētījuma rezul ­
tātā var ieg ūt tehnisku inform āciju par anal ītiskajām metod ēm, daļiņu 
lieluma noteikšanu un toksisku meh ānismu atkl āšanu, klīniskās patoloģijas 
un histopatolo ģijas datus, k ā arī aplēses par to, k ādas varētu būt galvenā 
pētījuma  NOAEL  un MTC  koncentr ācijas. Pētījuma vad ītājs var izv ēlēties 
izmantot diapazona noteikšanas p ētījumu, lai noteiktu elpošanas sist ēmas 
kairinājuma slieksni (piem ēram, ar elpošanas sist ēmas histopatolo ģiju, 
plaušu funkcijas test ēšanu vai bronhoalveol āru lavāžu), augst āko koncentr ā­
ciju, kas ir panesama, neradot dz īvniekiem nevajadz īgu stresu, un parame ­
trus, kuri vislab āk raksturos test ējamās ķīmiskās vielas toksiskumu.  
12. Diapazona noteikšanas p ētījumā var aplūkot vienu vai vair ākus koncentr ā­
cijas līmeņus. Atkarībā no izraudz ītajiem beigupunktiem katra koncentr ācijas 
līmeņa iedarbībai jāpakļauj 3–6 t ēviņi un 3–6 m ātītes. Diapazona noteik ­ 
šanas pētījumam jāilgst vismaz piecas dienas un parasti ne vair āk kā 28 
dienas. P ētījuma ziņojumā tas jāpamato galven ā pētījuma koncentr āciju 
izvēlei. Galven ā pētījuma mērķis ir parādīt koncentr ācijas un atbildes reak ­
cijas sakar ību, pamatojoties uz prognoz ēto jutīgāko beigupunktu. Par 
zemāko koncentr āciju ieteicams izv ēlēties koncentr āciju, kuras gad ījumā 
nav novērojama nelabv ēlīga ietekme, savuk ārt augstākajai koncentr ācijai ir 
jāizraisa nep ārprotama toksicit āte, neradot nevajadz īgu stresu dz īvniekiem 
un neskarot to m ūža ilgumu (3).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 424
 
13. Izvēloties koncentr ācijas līmeņus diapazona noteikšanas p ētījumam, j āņem 
vērā visa pieejam ā informācija, tostarp strukt ūras un aktivit ātes sakarības un 
dati par līdzīgām ķīmiskajām vielām (sk. 3. punktu). Diapazona noteikšanas 
pētījumā var verific ēt/atspēkot viedok ļus par jut īgākajiem meh āniskajiem 
beigupunktiem, t ādiem kā holīnesterāzes inhib ēšana ar organofosf ātiem, 
methemoglob īna veidošana ar eritroc ītiem toksiskiem prepar ātiem, vairog ­
dziedzerim toksisku vielu ietekme uz vairogdziedzera hormoniem (T  3 , T 4 ), 
bronhoalveol ārā lavāžā konstatētas olbaltumvielas,  LDH  vai neitrof īli attie­
cībā uz inertām mazšķīstošām daļiņām vai plaušas kairinošiem aerosoliem.  
Galvenais p ētījums  
14. Subhronisk ās toksicit ātes galvenais p ētījums parasti aptver tr īs koncentr ā­
cijas līmeņus, kā arī pēc vajadzības vienlaic īgas negat īvas (gaisa) un/vai 
nesējvielas kontroles (sk. 18. punktu). Izv ēloties attiec īgus ekspoz īcijas 
līmeņus, ir jāizmanto visi pieejamie dati, tostarp sist ēmiskās toksicit ātes 
pētījumu, metabolisma un kin ētikas rezult āti (īpaši jācenšas izvair īties no 
augstiem koncentr ācijas līmeņiem, kas pies ātina kinētiskos procesus). 
Katrā testa grup ā ir 10 grauz ēju tēviņi un 10 grauz ēju mātītes, ko pak ļauj 
testējamās ķīmiskās vielas iedarb ībai sešas stundas dien ā piecas dienas 
nedēļā 13 nedēļas pēc kārtas (kopējais pētījuma ilgums ir vismaz 90 dienas). 
Dzīvniekus var iedarb ībai pakļaut arī septiņas dienas ned ēļā (piemēram, 
testējot ieelpojamus farmaceitiskos prepar ātus). Ja ir zin āms, ka k āds no 
dzimumiem pret attiec īgo testējamo ķīmisko vielu ir uz ņēmīgāks, dzimumus 
var pakļaut dažādu koncentr ācijas līmeņu iedarbībai, lai optimiz ētu koncen ­
trācijas un atbildes reakcijas sakar ību, kā aprakstīts 15. punkt ā. Ja deguna 
ekspozīcijai tiek pak ļauti grauz ēji, kas nav žurkas, maksim ālos ekspoz īcijas 
ilgumus var kori ģēt tā, lai iespējami mazin ātu attiecīgajai sugai rakstur īgās 
ciešanas. Ja ekspoz īcijas ilgums dien ā ir mazāks par seš ām stundām vai ja ir 
jāveic liela ilguma (piem ēram, 22 stundas dien ā) visa ķermeņa ekspozīcijas 
pētījums, tas j āpamato (sk.  GD 39 ) (2). Ekspoz īcijas period ā dzīvniekus 
nevajadzētu barot, ja vien ekspoz īcija neilgst vair āk par seš ām stundām. 
Visa ķermeņa ekspozīcijas laikā var pastāvīgi nodrošin āt ar ūdeni.  
15. Ar izraudz ītajām mērķkoncentrācijām ir jānoskaidro m ērķorgāns(-i) un j āpa­
rāda skaidra koncentr ācijas un atbildes reakcijas sakar ība: 
— augstākajam koncentr ācijas līmenim ir j āizraisa toksiska ietekme, bet tas 
nedrīkst radīt ilgstošas paz īmes vai mirst ību, kuras d ēļ nebūtu iespējama 
lietderīga izvērtēšana,  
— vidējiem koncentr ācijas līmeņiem ir jābūt pakāpeniskiem, lai nodrošin ātu 
pakāpenisku toksisko ietekmi starp zem ākās un augst ākās koncentr ācijas 
iedarbību, 
— zemākajā koncentr ācijas līmenī toksicitātei ir jāizpaužas maz vai visp ār 
nav jāizpaužas.  
Dzīvnieku non āvēšana testa laik ā 
16. Ja ir pl ānota dzīvnieku non āvēšana testa laik ā, dzīvnieku skaits katram 
ekspozīcijas līmenim ir j āpalielina par to dz īvnieku skaitu, kurus l īdz pētī­
juma beig ām plānots nonāvēt. Dzīvnieku non āvēšana testa laik ā jāpamato, 
un šie dz īvnieki pien ācīgi jāatspoguļo statistikas anal īzēs. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 425
 
Satelītgrupas (atgriezeniskuma grupas) p ētījums  
17. Satel ītgrupas (atgriezeniskuma grupas) p ētījumu var izmantot, lai nov ērotu 
toksicitātes atgriezeniskumu, notur ību vai aizkav ētu parādīšanos attiec īgā 
laikā (bet ne maz āk kā 14 dienas) p ēc vielas ievad īšanas. Satel ītgrupās 
(atgriezeniskuma grup ās) ir 10 tēviņi un 10 m ātītes, ko vienlaikus ar galven ā 
pētījuma eksperiment ālajiem dz īvniekiem pak ļauj ekspoz īcijai. Satel ītgrupas 
(atgriezeniskuma grupas) ir j āpakļauj testējamās ķīmiskās vielas iedarb ībai 
augstākajā koncentr ācijas līmenī, kā arī pēc vajadzības līdztekus jāveic gaisa 
un/vai nes ējvielas kontrole (sk. 18. punktu).  
Kontroldz īvnieki  
18. Ar līdztekus veiktaj ā negatīvajā (gaisa) kontrol ē izmantotajiem dz īvniekiem 
rīkojas tieši t āpat kā ar testa grupas dz īvniekiem, iz ņemot to, ka tos pak ļauj 
filtrēta gaisa, nevis test ējamās ķīmiskās vielas iedarb ībai. Ja testa atmosf ēras 
ģenerēšanā izmanto ūdeni vai citu vielu, p ētījumā negatīvas (gaisa) kontroles 
grupas viet ā ir jāizmanto nes ējvielas kontroles grupa. Kad vien iesp ējams, 
par nesējvielu ir j āizmanto ūdens. Ja par nes ējvielu izmanto ūdeni, kontrol ­
dzīvniekus pak ļauj tāda gaisa iedarb ībai, kura relat īvais mitrums atbilst 
ekspozīcijas gaisa mitrumam. Piem ērota nesējviela jāizvēlas, balstoties uz 
pienācīgi veiktu priekšizp ēti vai vēsturiskiem datiem. Ja nes ējvielas toksi ­
skums nav droši zin āms, pētījuma vad ītājs dažkārt izvēlas izmantot gan 
negatīvas (gaisa) kontroles grupu, gan nes ējvielas kontroles grupu, bet tas 
nekādā ziņā nav ieteicams. Ja v ēsturiskie dati nor āda, ka nes ējviela nav 
toksiska, negat īvas (gaisa) kontroles grupa nav nepieciešama un ir j āizmanto 
vienīgi nesējvielas kontroles grupa. Ja k ādā nesējvielā iestrādātas testējamās 
ķīmiskās vielas priekšizp ētē toksicitāti neatklāj, secina, ka š ī nesējviela test ē­
tajā koncentr ācijā nav toksiska, un kontrolgrupai j āizmanto tieši š ī nesēj­
viela.  
EKSPOZ ĪCIJAS APST ĀKĻI 
Koncentr āciju ievad īšana  
19. Dzīvnieki tiek pak ļauti testējamās ķīmiskās vielas iedarb ībai gāzes, tvaiku, 
aerosola vai to sajaukuma veid ā. Testējamais agreg ātstāvoklis ir atkar īgs no 
testējamās ķīmiskās vielas fizik ālķīmiskajām īpašībām, izraudz ītajām 
koncentrācijām un/vai fizik ālās formas, kas test ējamās ķīmiskās vielas 
apstrādes un izmantošanas laik ā ir visvarb ūtīgākā. Higroskopiskas un 
ķīmiski reaģējošas testējamās ķīmiskās vielas ir j ātestē sausa gaisa apst ākļos. 
Jāraugās, lai nerastos spr ādzienbīstamas koncentr ācijas. Lai samazin ātu 
daļiņu lielumu, to materi ālus var pak ļaut mehāniskiem procesiem. Papildu 
norādījumi ir sniegti  GD 39  (2). 
Daļiņu sadalījums pēc lieluma  
20. Daļiņu lieluma noteikšana j āveic visiem aerosoliem un tvaikiem, kas var 
kondensēties un veidot aerosolu. Lai nodrošin ātu visu elpošanas sist ēmas 
attiecīgo rajonu ekspoz īciju, ir ieteicami aerosoli ar masas vid ējo aerodina ­
misko diametru ( MMAD ) diapazon ā no 1 līdz 3 μm ar ģeometrisko stan ­
dartnovirzi ( σ g ) diapazon ā no 1,5 l īdz 3 (4). Iesp ēju robežās ir jācenšas 
nodrošināt atbilstību šim standartam, bet, ja tas nav iesp ējams, ir j āsniedz 
eksperta atzinums. Piem ēram, metālu izgarojumu da ļiņas būs mazākas par šo 
standartu, savuk ārt lādētas daļiņas un šķiedrmateri āli šo standartu var p ār­
sniegt.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 426
 
Testējamās ķīmiskās vielas sagatavošana nes ējvielā 
21. Testu ar test ējamo ķīmisko vielu ir v ēlams veikt bez nes ējvielas. Ja ir 
nepieciešams izmantot nes ējvielu, lai ieg ūtu testējamās ķīmiskās vielas attie ­
cīgu koncentr āciju un da ļiņu lielumu, priekšroka dodama ūdenim. Ja test ē­
jamo ķīmisko vielu izš ķīdina nesējvielā, ir jāpierāda tās stabilitāte. 
EKSPOZ ĪCIJAS APST ĀKĻU UZRAUDZ ĪBA 
Gaisa plūsma caur kameru  
22. Katras ekspoz īcijas laik ā ir rūpīgi jākontrolē, nepārtraukti j āmonitorē un 
vismaz reizi stund ā jāreģistrē gaisa pl ūsma caur ekspoz īcijas kameru. 
Testa atmosf ēras koncentr ācijas (vai laicisk ās stabilitātes) reāllaika monito ­
rings ir visu dinamisko parametru integr āla mērīšana, kas dod iesp ēju netieši 
kontrolēt visus attiec īgos dinamiskos inhal ācijas parametrus. Ja koncentr ācija 
tiek uzraudz īta reāllaikā, gaisa plūsmu mērījumu biežumu var samazin āt līdz 
vienam m ērījumam katr ā ekspozīcijas dien ā. Īpaši jāraugās, lai deguna 
ekspozīcijas kamer ās nenotiktu izelpot ā gaisa ieelpošana. Sk ābekļa koncen­
trācijai jābūt vismaz 19 %, un oglek ļa dioksīda koncentr ācija nedrīkst pār­
sniegt 1 %. Ja ir pamats uzskat īt, ka nav iesp ējams nodrošin āt atbilstību šim 
standartam, sk ābekļa un oglek ļa dioksīda koncentr ācijas ir j āizmēra. Ja 
pirmās dienas m ērījumi parāda, ka šo g āzu līmeņi ir attiec īgi, turpm āki 
mērījumi nav vajadz īgi. 
Temperat ūra un relat īvais mitrums kamer ā 
23. Temperat ūra kamerā jāuztur 22 ± 3 °C robež ās. Relatīvais mitrums dz īv­
nieku inhal ācijas zonā gan deguna, gan visa ķermeņa ekspozīciju gadījumā 
ir nepārtraukti jāmonitorē un jāreģistrē reizi stund ā katras ekspoz īcijas laikā, 
kad tas ir iesp ējams. Relat īvo mitrumu v ēlams uztur ēt 30–70 % diapazon ā, 
bet tas var neb ūt izdarāms (piem ēram, kad tiek test ēti maisījumi uz ūdens 
bāzes) vai izm ērāms, jo test ējamā ķīmiskā viela interfer ē ar testēšanas 
metodi.  
Testējamā ķīmiskā viela: nomin ālā koncentr ācija 
24. Kad vien iesp ējams, ir j āaprēķina un j āreģistrē nominālā koncentr ācija 
ekspozīcijas kamer ā. Nominālā koncentr ācija ir ģenerētās testējamās ķīmis­
kās vielas masa, ko dala ar inhal ācijas kameras sist ēmai cauri izlaist ā gaisa 
kopējo tilpumu. Nomin ālo koncentr āciju neizmanto, lai raksturotu dz īvnieku 
ekspozīciju, taču nominālās koncentr ācijas un faktisk ās koncentr ācijas salī­
dzinājums sniedz nor ādes par testa sist ēmas ģenerēšanas efektivit āti, tādējādi 
to var izmantot, lai atkl ātu ģenerēšanas probl ēmas. 
Testējamā ķīmiskā viela: faktisk ā koncentr ācija 
25. Faktisk ā koncentr ācija ir test ējamās ķīmiskās vielas koncentr ācija, kas 
noteikta dz īvnieku inhal ācijas zonā inhalācijas kamer ā. Faktiskās koncentr ā­
cijas var uzzin āt vai nu ar specifisk ām metodēm (piemēram, tiešo paraugu 
ņemšanu, adsorbcijas vai ķīmiskās reaģēšanas metod ēm un turpm āku analī­
tisko raksturošanu), vai ar t ādām nespecifisk ām metodēm kā gravimetrisk ā 
filtra anal īze. Gravimetrisk ās analīzes izmantošana ir pie ņemama tikai attie ­
cībā uz vienas sast āvdaļas pulvera aerosoliem vai aerosoliem ar zemas gais ­
tamības šķidrumiem, turkl āt šī analīze ir jābalsta uz attiec īgiem test ējamās 
ķīmiskās vielas raksturojumiem pirms p ētījuma veikšanas. Koncentr ācijas 
noteikšanu ar gravimetrisko anal īzi var veikt ar ī vairāku sastāvdaļu pulvera  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 427
 
aerosoliem. Tom ēr tam ir vajadz īgi analītiskie dati, kas pier āda, ka gais ā 
pārnestajam materi ālam sastāvs ir tāds pats k ā sākotnējam materi ālam. Ja 
šāda inform ācija nav pieejama, p ētījuma laik ā var būt nepieciešams ar regu ­
lāriem interv āliem atkārtoti analiz ēt testējamo ķīmisko vielu (v ēlams, kad t ā 
tiek pārnēsāta gaisā). Attiecībā uz aerosola prepar ātiem, kas var iztvaikot vai 
sublimēties, ir jāpierāda, ka ar izraudz īto metodi tikušas iev āktas visas f āzes. 
26. Ja iesp ējams, visa p ētījuma laik ā jāizmanto vienas s ērijas testējamā ķīmiskā 
viela, un test ējamais paraugs ir j āglabā apstākļos, kas uztur t ā tīrību, homo ­
genitāti un stabilit āti. Pirms p ētījuma sākšanas ir jau j ābūt aprakstam par 
testējamās ķīmiskās vielas īpašībām, arī par tās tīrību un, ja tehniski iesp ē­
jams, identit āti un konstat ēto piesārņotāju un piemais ījumu daudzumu. To 
var pierādīt ar šādiem datiem (bet ne tikai): aiztures laiks un relat īvā maksi­
muma zona, molekulmasa no masspektrometrijas vai g āzhromatogr āfijas 
analīzes, vai cit ām aplēsēm. Lai gan test ēšanas laboratorija nav atbild īga 
par testējamā parauga identit āti, tai būtu ieteicams vismaz zin āmā mērā 
pārliecināties par sponsora sniegto raksturojumu (piem ēram, krāsa, fizikālās 
īpašības utt.)  
27. Ekspoz īcijas atmosf ēra ir jāuztur iesp ējami nemain īga. Lai pier ādītu ekspo­
zīcijas apst ākļu stabilit āti, var izmantot re āllaika monitoringa ier īci, 
piemēram, aerosolu fotometru aerosoliem vai kop ējo ogļūdeņražu analiza ­
toru tvaikiem. Faktisk ā koncentr ācija kamer ā ir jāmēra vismaz tr īs reizes 
katrā ekspozīcijas dien ā katram ekspoz īcijas līmenim. Ja sakar ā ar ierobe ­ 
žotu gaisa caurpl ūdumu vai zemu koncentr āciju tas nav iesp ējams, var 
pietikt ar vienu paraugu katras ekspoz īcijas laikā. Vēlams šo paraugu iev ākt 
visu ekspoz īcijas laiku. Atseviš ķiem kameras koncentr ācijas paraugiem 
nevajadzētu atšķirties no kameras vid ējās koncentr ācijas vair āk kā par 
± 10 % g āzēm un tvaikiem un ± 20 % š ķidriem vai cietiem aerosoliem. 
Ir jāaprēķina un jāreģistrē laiks, kas vajadz īgs, līdz kamer ā iestājas līdzsvara 
stāvoklis (t  95 ). Ekspoz īcijas ilgums atbilst visam laikam, kad test ējamā 
ķīmiskā viela tiek ģenerēta. Tajā ieskaita laiku, kas vajadz īgs, lai kamer ā 
sasniegtu l īdzsvara st āvokli (t  95 ) un koncentr ācijas samazin āšanos. Nor ādī­
jumi par t  95 aplēsēm ir sniegti  GD 39  (2). 
28. Ļoti sarežģītiem mais ījumiem, kas sast āv no gāzēm/tvaikiem, un aerosoliem 
(piemēram, degšanas atmosf ērām un test ējamām ķīmiskām vielām, kuru 
izplūde notiek no konkr ētam galalietojumam paredz ētiem izstr ādājumiem/ie ­
rīcēm) katra f āze inhalācijas kamer ā var iztur ēties atšķirīgi. Tāpēc katrai 
fāzei (gāze/tvaiki un aerosols) ir j āizvēlas vismaz viena indikatorviela 
(analīts), kas parasti ir galven ā aktīvā sastāvdaļa maisījumā. Ja testējamā 
ķīmiskā viela ir mais ījums, anal ītiskā koncentr ācija ir jānorāda kopējam 
maisījumam, nevis tikai akt īvajai sast āvdaļai vai indikatorvielai (anal ītam). 
Papildu inform ācija par faktiskaj ām koncentr ācijām ir pieejama  GD 39  (2). 
Testējamā ķīmiskā viela: da ļiņu sadalījums pēc lieluma  
29. Aerosolu da ļiņu sadalījums pēc lieluma j ānosaka vismaz reizi ned ēļā katram 
koncentrācijas līmenim, izmantojot kask ādes impaktoru vai alternat īvu 
instrumentu, piem ēram, aerodinamisko da ļiņu mērītāju ( APS). Ja var 
pierādīt, ka ar kask ādes impaktoru vai alternat īvo instrumentu ieg ūtie rezul­
tāti ir līdzvērtīgi, alternat īvo instrumentu var izmantot vis ā pētījumā. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 428
 
30. Lai ieg ūtu apstiprin ājumu, ka galvenais iev ākšanas instruments nodrošina 
pietiekamu v ākšanas efektivit āti, paralēli šim galvenajam instrumentam ir 
jāizmanto otra iek ārta, piem ēram, gravimetriskais filtrs vai atsit ējs / gāzes 
barbotieris. Da ļiņu lieluma anal īzē iegūtajai masas koncentr ācijas vērtībai 
jābūt saprātīgās robežās salīdzinājumā ar filtra anal īzē iegūto masas koncen ­
trācijas vērtību (sk.  GD 39  (2)). Ja p ētījuma agr īnā posmā visu test ēto 
koncentrāciju gadījumā var pierādīt līdzvērtību, turpm āki apstiprinoši m ērī­
jumi nav vajadz īgi. Dzīvnieku labtur ības nolūkos jāveic pasākumi, kas 
iespējami mazin ātu nepārliecinošu datu ieguvi, kuru d ēļ var būt nepiecie ­ 
šams atkārtot pētījumu.  
31. Ir jānosaka da ļiņu lielums t ādiem tvaikiem, kuru kondens āts varētu izveidot 
aerosolu vai kuru veidot ā atmosfērā tiek konstat ētas daļiņas, kas liek dom āt 
par jauktu f āžu iespējamību. 
NOVĒROJUMI  
32. Dzīvnieki ir kl īniski jānovēro pirms un p ēc ekspozīcijas perioda, k ā arī tā 
laikā. Atkarībā no dzīvnieku atbildes reakcijas ekspoz īcijas laikā var noteikt 
biežākus novērojumus. Ja dz īvnieku nov ērošanu trauc ē dzīvnieku fiks ācijas 
cauruļu izmantošana, v āji apgaismotas visa ķermeņa ekspozīcijas kameras 
vai neizgaismota atmosf ēra, dzīvnieki ir uzman īgi jānovēro pēc ekspozīcijas. 
Novērojumos pirms n ākamās dienas ekspoz īcijas var nov ērtēt toksiskās 
ietekmes atgriezeniskumu vai saasin āšanos.  
33. Visus nov ērojumus re ģistrē, par katru dz īvnieku glab ājot atseviš ķus pierak ­
stus. Ja dz īvnieki ir non āvēti humānu apsvērumu dēļ vai atrasti miruši, 
iespējami prec īzi ir jāreģistrē nāves iestāšanās laiks.  
34. Novērojot dzīvniekus b ūros, ir jāpievērš uzmanība ādas un apmatojuma, acu 
un gļotādas, kā arī elpošanas, asinsrites un nervu sist ēmas, somatomotorikas 
un uzved ības reakciju p ārmaiņām. Jāpievērš uzman ība novērojumiem attie ­
cībā uz drebu ļiem, krampjiem, siekalošanos, caureju, letar ģiju, miegu un 
komu. Rekt āli temperat ūras mērījumi var nodrošin āt papildu liec ības par 
reflektorisku bradipnoju vai hipotermiju/hipertermiju, kas saist īta ar vielas 
saņemšanu vai kust ību ierobežošanu. P ētījuma protokol ā var ietvert papildu 
novērtējumus, piem ēram, par kin ētiku, biomonitoringu, plaušu funkciju, 
aizturētiem mazš ķīstošiem materi āliem, kas uzkr ājas plaušu audos, un uzve ­
dības maiņām. 
ĶERMEŅA SVARS  
35. Katra dz īvnieka svars ir j āreģistrē drīz pēc pirmās ekspozīcijas (0. diena), 
pēc tam divreiz ned ēļā (piemēram, piektdien ās un pirmdien ās, lai par ādītu 
atveseļošanos ned ēļas nogalē, kurā nenotiek ekspoz īcija, vai ar laika inter ­
vāliem, kas ļauj novērtēt sistēmisko toksicit āti) un nāves iestāšanās vai 
eitanāzijas brīdī. Ja pirmo 4 ned ēļu laikā netiek nov ērota nekāda ietekme, 
pārējā pētījuma laik ā ķermeņa svaru var noteikt reizi ned ēļā. Satelītgrupas 
(atgriezeniskuma grupas) dz īvniekus (ja tos izmanto) ir j āturpina sv ērt reizi 
nedēļā visā atveseļošanās periodā. Beidzot p ētījumu, visi dz īvnieki neilgi 
pirms non āvēšanas ir j ānosver, lai nodrošin ātu orgānu un ķermeņa svara 
attiecību objekt īvu aprēķinu. 
BARĪBAS UN ŪDENS PAT ĒRIŅŠ 
36. Barības patēriņš ir jānosaka reizi ned ēļā. Var noteikt ar ī ūdens patēriņu. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 429
 
KLĪNISKĀ PATOLO ĢIJA 
37. Klīniskās patoloģijas novērtējumi ir jāveic visiem dz īvniekiem, ar ī kontroles 
un satelītgrupas (atgriezeniskuma grupas) dz īvniekiem, kad šos dz īvniekus 
nonāvē. Jāreģistrē laika interv āls starp ekspoz īcijas beig ām un asins parauga 
ņemšanu, it seviš ķi, ja attiec īgais beigupunkts strauji atjaunojas. Parame ­
triem ar īsu pussabrukšanas periodu plazm ā (piemēram, COHb , CHE  un 
MetHb ) ir ieteicama paraugu ņemšana p ēc ekspozīcijas pabeigšanas.  
38. Turpm āk 1. tabul ā ir uzskait īti klīniskās patoloģijas parametri, kas parasti ir 
vajadzīgi visiem toksikolo ģijas pētījumiem. Ur īnanalīze parasti nav j āveic, 
bet to var veikt, ja to uzskata par lietder īgu, jo tiek prognoz ēta vai nov ērota 
toksicitāte. Lai lab āk raksturotu test ējamās ķīmiskās vielas toksicit āti, pētī­
juma vad ītājs var izv ēlēties novērtēt papildu parametrus (piem ēram, holīnes­
terāzi, lipīdus, hormonus, sk ābju/bāzu līdzsvaru, methemoglob īnu vai 
Heinca ķermenīšus, kreat īnkināzi, mielo īdu/eritroīdu attiecību, tropon īnus, 
arteriālo asiņu gāzes, laktātdehidrogen āzi, sorbitāldehidrogen āzi, glutam ātde­
hidrogenāzi un gamma glutamiltranspeptid āzi). 
1. tabula  
Klīniskās patoloģijas standartparametri  
Hematolo ģija 
Eritrocītu skaits 
Hematokr īts 
Hemoglob īna koncentr ācija 
Vidējais korpuskul ārais hemoglob īns 
Vidējais korpuskul ārais tilpums 
Vidējā korpuskul ārā hemoglob īna 
koncentrācija 
Retikuloc īti Kopējais leikoc ītu skaits 
Diferenci ālais leikoc ītu skaits 
Trombocītu skaits 
Asins rec ētspēja (izv ēlieties 
vienu): 
— protromb īna laiks 
— recēšanas laiks 
— daļējais tromboplast īna laiks  
Klīniskā ķīmija 
Glikoze (*) 
Kopējais holester īns 
Triglicerīdi 
Asins urīnvielas sl āpeklis 
Kopējais bilirub īns 
Kreatinīns 
Kopējais olbaltums 
Albumīns 
Globulīns Alanīna aminotransfer āze 
Aspartāta aminotransfer āze 
Alkalīnfosfatāze 
Kālijs 
Nātrijs 
Kalcijs 
Fosfors Hlorīds
 
Urīnanalīze (pēc izvēles) 
Izskats (kr āsa un duļķainība) 
Tilpums 
Īpatnējais svars vai osmolalit āte 
pH Kopējais olbaltums 
Glikoze 
Asinis / asins š ūnas 
(*) Tā kā ilgstošs nebarošanas periods var apdraud ēt testa dz īvnieku glikozes m ērī­
jumu objektivit āti salīdzinājumā ar kontroldz īvnieku glikozes m ērījumiem, p ētī­
juma vad ītājam ir jānosaka, vai dz īvnieku nebarošana ir piem ērota pieeja. Ja tiek 
izmantots nebarošanas periods, tam ir j ābūt piemērotam izmantotaj ām sugām. 
Žurkai tas var ētu būt 16 stundas (nebarošana uz nakti). Glikozi tukš ā dūšā var 
noteikt p ēc nakts nebarošanas perioda p ēdējā ekspozīcijas ned ēļā vai pēc nakts 
nebarošanas perioda pirms autopsijas (ja to nosaka pirms autopsijas, tas j ādara 
kopā ar visiem p ārējiem klīniskās patoloģijas parametriem).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 430
 
39. Ja past āv liecības, ka galven ā nogulsnēšanās un aiztures vieta ir elpošanas 
sistēmas lejasda ļa (t. i., alveolas), bronhoalveol āra lavāža (BAL) var būt 
piemērots paņēmiens, ar ko kvantitat īvi analiz ēt uz hipot ēzi pamatotus 
devas un ietekmes parametrus, koncentr ējot uzman ību uz alveol ītu, plaušu 
iekaisumu un fosfolipidozi. Tas ļauj attiec īgi analizēt atbildes reakciju uz 
devu un alveol āro bojājumu pārmaiņas laika gait ā. BAL  šķidrumu var 
analizēt, lai noteiktu leikoc ītu kopējo un diferenci ālo skaitu, kop ējo olbal­
tumu un lakt ātdehidrogen āzi. Vēl var apl ūkot parametrus, kas liecina par 
lizosomu boj ājumiem, fosfolipidozi, fibrozi un kairinošu vai aler ģisku iekai ­
sumu, sakar ā ar kuru var noteikt ar ī iekaisuma reakciju veicin ātājus citokī­
nus/hemok īnus. BAL  mērījumi parasti papildina histopatolo ģijas izmekl ē­
jumu rezult ātus, bet nevar tos aizst āt. Norādījumi par plaušu lav āžas veik­ 
šanu pieejami  GD 39  (2). 
OFTALMOLO ĢISKĀ IZMEKL ĒŠANA  
40. Ar oftalmoskopu vai l īdzvērtīgu ierīci visiem dz īvniekiem pirms test ējamās 
ķīmiskās vielas ievad īšanas, kā arī visām augstu koncentr āciju grup ām un 
kontrolgrup ām, pētījumu pabeidzot, ir j āveic acs dibena, acs optisk ā aparāta, 
varavīksnenes un konjunkt īvas oftalmolo ģiskā izmeklēšana. Ja tiek konsta ­
tētas pārmaiņas acīs, jāizmeklē visi dzīvnieki pārējās grupās, tostarp satel īt­
grupā (atgriezeniskuma grup ā). 
SMAGA PATOLO ĢIJA UN ORG ĀNU SVARS  
41. Visiem testa dz īvniekiem, ar ī tiem, kas testa laik ā nobeigušies vai kas dz īv­
nieku labtur ības apsvērumu dēļ izņemti no p ētījuma, ir j āveic pilna atasi ņo­ 
šana (ja iesp ējams) un pilna autopsija. Ir j āreģistrē laiks starp katra dz īvnieka 
pēdējās ekspozīcijas beig ām un eitan āziju. Ja autopsiju nevar izdar īt tūlīt pēc 
mirušā dzīvnieka atkl āšanas, dz īvnieks ir j āievieto ledusskap ī (bez sasald ē­ 
šanas) temperat ūrā, kas ir pietiekami zema, lai iesp ējami mazin ātu autolīzi. 
Autopsija j āveic iespējami drīz, parasti dienas vai divu dienu laik ā. Visas 
smagās patoloģiskās pārmaiņas ir jāreģistrē par katru dz īvnieku, īpašu uzma ­
nību pievēršot jebkādām elpošanas sist ēmas pārmaiņām. 
42. Turpm āk 2. tabul ā ir uzskait īti orgāni un audi, kas piln ās autopsijas laik ā ir 
jāuzglabā piemērotā līdzeklī histopatolo ģisko izmekl ējumu veikšanai. 
Lēmums par [iekav ās] norādīto orgānu un audu uzglab āšanu, kā arī jebkādu 
citu orgānu un audu uzglab āšanu ir p ētījuma vad ītāja ziņā. Treknrakst ā 
uzskaitītie orgāni ir jāatbrīvo no audiem un j ānosver uzreiz p ēc sekcijas, 
kamēr tie ir mitri un nesažuvuši. Vairogdziedzeris un s ēklinieku pied ēkļi 
jānosver tikai t ādā gadījumā, ja tas vajadz īgs, jo atbr īvošana no artefaktiem 
var traucēt histopatolo ģisko izvērtēšanu. Audu un org ānu fiksācija ir jāveic 
10 % bufervielas formal īnā vai citā piemērotā fiksācijas šķīdumā tūlīt pēc 
autopsijas un ne maz āk kā 24–48 stundas pirms atbr īvošanas no audiem 
atkarībā no izmantot ā fiksācijas šķīduma.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 431
 
2. tabula  
Orgāni un audi, ko saglab ā pilnas autopsijas laik ā 
Virsnieru dziedzeri  
Aorta  
Kaulu smadzenes (un/vai svaigs aspir āts) 
Smadzenes  (tostarp galveno smadze ņu, 
smadzenīšu un iegareno smadze ņu / 
smadzeņu tilta izgriezumi)  
Aklā zarna  
Lokzarna  
Divpadsmitpirkstu zarna  
[Sēklinieku pied ēkļi] 
[Acis (tīklene, acs nervs) un plaksti ņi] 
Augšstilbs un paka ļkājas ceļa locītava 
Žultspūslis (ja ir)  
[Hardera dziedzeri]  
Sirds  
Līkumainā zarna  
Tukšā zarna  
Nieres  
[Asaru dziedzeri ( ārpusorbītas)] 
Balsene (tr īs līmeņi, ieskaitot uzg āmura 
pamatni)  
Aknas  
Plauša  (visas daivas vien ā līmenī ar galvena ­
jiem bronhiem)  
Plaušas v ārtu limfmezgli, seviš ķi testējamām 
ķīmiskām vielām no mazš ķīstošām daļiņām. 
Padziļinātiem izmekl ējumiem un/vai p ētīju­
miem, kuros uzman ība pievērsta imunolo ģi­
skajiem aspektiem, var apsv ērt, vai ne ņemt 
papildu limfmezglus, piem ēram, limfmezglus 
no mediastin ālā, kakla/zemžok ļu un/vai auri ­
kulārā apvidus.  
Limfmezgli (dist ālie no vārtiem)  
Piena dziedzeris (sieviš ķais) 
Muskulis (augšstilba)  
Aizdegunes audi (vismaz četri līmeņi; viens 
līmenis, kur ā ietilpst aizdegunes kan āls un ar 
degunu saist ītie limfātiskās sistēmas audi 
(NALT )). Barības vads  
[Ožas sīpols]  
Olnīcas 
Aizkuņģa dziedzeris  
Epitēlijķermenīši 
Perifērais nervs (s ēžas nervs vai tibi ālais 
nervs, vēlams, musku ļa tuvumā) 
Hipofīze 
Prostata  
Taisnā zarna  
Siekalu dziedzeri  
Sēklas pūslīši 
Āda 
Muguras smadzenes (kakla, vid ējā torakālā 
un gurnu rajona smadzenes)  
Liesa  
Krūšu kauls  
Kuņģis 
Zobi  
Sēklinieki  
Tīms 
Vairogdziedzeris  
[Mēle] 
Traheja (vismaz divi l īmeņi, ieskaitot vienu 
garengriezumu caur elpvada ķīli elpvada 
dakšas viet ā un vienu š ķērsgriezumu)  
[Urīnvads]  
[Urīnizvadkan āls] 
Urīnpūslis 
Dzemde  
Mērķorgāni 
Visi makroskopiskie boj ājumi un masas 
rādījumi ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 432
 
43. Lai saglab ātu plaušu strukt ūru, plaušas j āizņem neskartas, j ānosver un j āap­
strādā ar piemērotu fiksācijas šķīdumu spiedien ā, ko rada 20–30 cm dzi ļš 
ūdens (5). Visu daivu, ar ī galveno bronhu, izgriezumi j āievāc vienā līmenī, 
bet, ja veic plaušu lav āžu, neskalot ā daiva ir j āizgriež trijos l īmeņos (tās 
nedrīkst būt sēriju sekcijas).  
44. Aizdegunes audi ir j āizmeklē vismaz četros līmeņos, no kuriem vienam ir 
jāaptver aizdegunes kan āls (5) (6) (7) (8) (9), lai var ētu pienācīgi izmekl ēt 
plakano epit ēliju, pārejas epit ēliju (elpce ļu bezskropsti ņepitēliju), elpce ļu 
epitēliju (elpce ļu skropsti ņepitēliju) un ožas epit ēliju, un dren ējošos limf āti­
skos audus ( NALT ) (10) (11). Balsene ir j āizmeklē trijos līmeņos, no kuriem 
vienam ir j āaptver uzg āmura pamatne (12). Ir j āizmeklē vismaz divi trahejas 
līmeņi, ieskaitot vienu garengriezumu caur elpvada ķīli elpvada dakšas viet ā 
un vienu š ķērsgriezumu.  
HISTOPATOLO ĢIJA 
45. Visu 2. tabul ā uzskaitīto orgānu un audu histopatolo ģiska izvērtēšana jāiz­
dara kontrolgrupai, augst ākās koncentr ācijas grupai, k ā arī visiem dz īvnie­
kiem, kas nobeidzas vai tiek non āvēti pētījuma laik ā. Īpaša uzman ība ir 
jāpievērš elpošanas sist ēmai, mērķorgāniem un makroskopiskiem boj āju­
miem. Tie org āni un audi, kuriem augst ākās koncentr ācijas grup ā ir novēroti 
bojājumi, ir j āizmeklē visām grupām. Lai pier ādītu nepārprotamu atbildes 
reakciju uz koncentr āciju, pētījuma vad ītājs var izv ēlēties veikt histopatolo ­ 
ģisku izvērtēšanu papildu grup ām. Ja izmanto satel ītgrupu (atgriezeniskuma 
grupu), histopatolo ģiska izvērtēšana ir jāizdara visiem audiem un org āniem, 
uz kuriem vielu sa ņēmušajās grupās ir konstat ēta ietekme. Ja augst ākās 
koncentrācijas grup ā ir novērots pārmērīgi daudz agr īnas nobeigšan ās gadī­
jumu vai citas probl ēmas, kas mazina datu b ūtiskumu, ir histopatolo ģiski 
jāizmeklē nākamā zemāka koncentr ācijas līmeņa grupa. J āmēģina rast kore ­
lāciju starp pilnas autopsijas datiem un mikroskopijas rezult ātiem.  
DATI UN ZI ŅOJUMU SAGATAVOŠANA  
Dati 
46. Ir jāsniedz dati par katra dz īvnieka ķermeņa svaru, bar ības patēriņu, klīnisko 
patoloģiju, smagu patolo ģiju, orgānu svaru un histopatolo ģiju. Klīnisko 
novērojumu dati j āapkopo tabul ā, par katru testa grupu nor ādot to dzīvnieku 
skaitu, kuri izmantoti, to dz īvnieku skaitu, kuriem par ādījušās noteiktas 
toksicitātes pazīmes, to dz īvnieku skaitu, kuri testa laik ā atrasti nobeigušies 
vai ir non āvēti humānu apsvērumu dēļ, atsevišķu dzīvnieku nāves iestāšanās 
laiku, toksisk ās ietekmes raksturu, norisi laik ā un atgriezeniskumu, k ā arī 
autopsijas atradi. Gan kvantitat īvie, gan papildu rezult āti ir jānovērtē ar 
attiecīgu statistikas metodi. Var izmantot jebkuru visp ārpieņemtu statistikas 
metodi. Statistikas metodes ir j āizvēlas pētījuma plānošanas laik ā. 
Testēšanas pārskats  
47. Testēšanas pārskatā jāiekļauj šāda inform ācija: 
Testa dzīvnieki un dz īvnieku tur ēšana:  
— apraksts par apst ākļiem būros, arī dzīvnieku skaits (vai skaita mai ņa) 
katrā būrī, pakaiši, temperat ūra un relat īvais mitrums, apgaismojuma 
ilgums un inform ācija par uzturu,  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 433
 
— izmantot ās sugas/līnija un pamatojums, k ādēļ ir izmantota cita suga, kas 
nav žurka. Var nor ādīt avotu un v ēsturiskos datus, ja tie ir par dz īvnie­
kiem, kas pak ļauti tādai pašai ekspoz īcijai, turēšanas apst ākļiem un 
nebarošanas periodiem,  
— dzīvnieku skaits, vecums un dzimums,  
— nejaušin āšanas metode,  
— jebkāda pirmstesta sagatavošana, ieskaitot uzturu, karant īnu un slim ības 
ārstēšanu.  
Testējamā ķīmiskā viela:  
— fizikālā daba, tīrība un attiec īgos gadījumos arī fizikālķīmiskās īpašības 
(ieskaitot izomeriz āciju),  
— identifik ācijas dati un re ģistrācijas numurs Ķīmijas referat īvajā žurnālā 
(CAS), ja zināms. 
Nesējviela:  
— nesējvielas izmantošanas pamatojums un nes ējvielas izv ēles pamatojums 
(ja tā nav ūdens),  
— vēsturiski vai vienlaic īgi dati, kas pier āda, ka nes ējviela neietekm ē pētī­
juma rezult ātu. 
Inhalācijas kamera:  
— inhalācijas kameras s īks apraksts, ieskaitot tilpumu un sh ēmu, 
— dzīvnieku ekspoz īcijai un atmosf ēras ģenerēšanai izmantot ā aprīkojuma 
izcelsme un apraksts,  
— temperat ūras, mitruma, da ļiņu lieluma un faktisk ās koncentr ācijas mērī­ 
šanas apr īkojums,  
— kondicion ēšanai izmantotai gaisa avots un sist ēma, 
— metodes, ko izmanto homog ēnas testa atmosf ēras nodrošin āšanas apr ī­
kojuma kalibr ēšanai,  
— spiediena starp ība (pozitīva vai negat īva), 
— ekspoz īcijas portu skaits kamer ā (deguna ekspoz īcija); dzīvnieku atra ­ 
šanās vieta kamer ā (visa ķermeņa ekspozīcija),  
— testa atmosf ēras stabilit āte, 
— temperat ūras un mitruma sensoru atrašan ās vieta un testa atmosf ēras 
paraugu ņemšana kamer ā, 
— pievad ītā un aizvad ītā gaisa apstr āde, 
— gaisa caurpl ūduma rādītāji, gaisa caurpl ūdums uz vienu ekspoz īcijas 
portu (deguna ekspoz īcija) vai dz īvniekslodze/kamera (visa ķermeņa 
ekspozīcija),  
— laiks, kas vajadz īgs, lai inhal ācijas kamer ā sasniegtu l īdzsvaru (t  95 ), 
— tilpuma nomai ņu skaits stund ā, 
— mērīšanas ierīces (attiec īgā gadījumā). 
Ekspozīcijas dati:  
— pamatojums par m ērķkoncentrācijas izvēli galvenajam p ētījumam,  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 434
 
— nomin ālās koncentr ācijas (inhal ācijas kamer ā ģenerētās testējamās ķīmis­
kās vielas kop ējā masa, kas dal īta ar kamerai caurpl ūdušā gaisa tilpumu),  
— testējamās ķīmiskās vielas faktisk ās koncentr ācijas, kas iev āktas no dz īv­
nieka inhal ācijas zonas. Mais ījumiem, kas veido heterog ēnas fizikālās 
formas (g āzes, tvaiki, aerosoli), katru var analiz ēt atsevišķi, 
— visas gaisa koncentr ācijas pārskatā ir jānorāda masas vien ībās (mg/l, 
mg/m  3 utt.), nevis tilpuma vien ībās (ppm, ppb utt.),  
— daļiņu sadalījums pēc lieluma, masas vid ējais aerodinamiskais diametrs 
(MMAD ) un ģeometrisk ā standartnovirze ( σ g ), tostarp to apr ēķināšanas 
metodes. Zi ņojumā jāietver atseviš ķas daļiņu lieluma anal īzes. 
Testēšanas apst ākļi: 
— sīka inform ācija par test ējamās ķīmiskās vielas prepar ātu, arī par visām 
procedūrām, kas izmantotas cietu materi ālu daļiņu lieluma samazin āšanai 
vai testējamās ķīmiskās vielas š ķīdumu sagatavošanai,  
— apraksts (v ēlams, kop ā ar shēmu) par iek ārtu, ko izmanto, lai ģenerētu 
testa atmosf ēru un dzīvniekus pak ļautu tās iedarbībai, 
— apraksts par apr īkojumu, ko izmanto, lai uzraudz ītu kameras tempera ­
tūru, mitrumu un gaisa pl ūsmu (t. i., kalibr ēšanas līknes attīstība), 
— apraksts par apr īkojumu, ko izmanto, lai pa ņemtu paraugus nol ūkā 
noteikt koncentr āciju kamer ā un daļiņu sadalījumu pēc lieluma,  
— sīka inform ācija par izmantoto ķīmiski anal ītisko metodi un metodes 
validēšanu (ieskaitot to, cik efekt īva ir testējamās ķīmiskās vielas atg ū­ 
šana no paraugu ņemšanas vides),  
— nejaušin āšanas metode, ar k ādu dzīvniekus iedala testa un kontroles 
grupās, 
— sīkas ziņas par bar ības un ūdens kvalit āti (ieskaitot uztura veidu/avotu, 
ūdens avotu),  
— testa koncentr āciju izvēles pamatojums.  
Rezultāti: 
— tabula ar kameras temperat ūru, mitrumu un gaisa pl ūsmu,  
— tabula ar datiem par kameras nomin ālo un faktisko koncentr āciju, 
— tabula ar datiem par da ļiņu lielumu, ieskaitot anal ītisko paraugu 
ņemšanas datus, da ļiņu sadalījumu pēc lieluma un  MMAD  un σ g aprē­ 
ķinus,  
— tabula ar datiem par katra dz īvnieka atbildes reakciju un koncentr ācijas 
līmeni (t. i., dz īvnieki, kam izpauduš ās toksicitātes pazīmes, arī mirstība; 
ietekmes veids, ietekmes smagums, s ākumpunkts un ilgums),  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 435
 
— tabula ar datiem par katra dz īvnieka svaru,  
— tabula ar datiem par bar ības patēriņu, 
— tabula ar kl īniskās patoloģijas datiem,  
— katra dz īvnieka autopsijas atrade un histopatolo ģiskās izmekl ēšanas 
rezultāti, ja pieejami.  
Rezultātu interpret ācija un koment āri: 
— īpaši svarīgi ir aprakst īt metodes, kas izmantotas, lai nodrošin ātu, ka ir 
apmierināti šīs testa metodes krit ēriji, piem ēram, attiec ībā uz robežkon ­
centrācijām vai da ļiņu lielumu,  
— ir jāapspriež da ļiņu ieelpojam ība, ņemot vērā kopējos konstat ējumus, it 
sevišķi, ja nav izdevies nodrošin āt atbilstību daļiņu lieluma krit ērijiem,  
— pētījuma kop ējā novērtējumā ir jānorāda nomin ālās un faktisk ās koncen­
trācijas noteikšanai izmantoto metožu saska ņotība, kā arī faktiskās 
koncentrācijas attiec ība pret nomin ālo, 
— jāapspriež, k āds varētu būt nāves cēlonis un galvenais iedarb ības veids 
(sistēmisks vai viet ējs), 
— jāsniedz paskaidrojums, ja, pamatojoties uz ESAO  Guidance Document 
on Humane Endpoints  (3) kritērijiem, bija hum āni jānonāvē dzīvnieki, 
kas cieta s āpes vai izr ādīja smagu un ilgstošu ciešanu paz īmes, 
— jānorāda mērķorgāns(-i),  
— jānosaka  NOAEL  un LOAEL . 
LITERAT ŪRA 
(1) OECD (1981).  Subchronic Inhalation Toxicity Testing , Original Test 
Guideline No 413, Environment Directorate, OECD, Paris.  
(2) OECD (2009). Guidance Document on Acute Inhalation Toxicity Testing, 
Environmental Health and Safety Monograph Series on Testing and Asses ­
sment No. 39, ENV/JM/MONO(2009)28, OECD, Paris.  
(3) OECD (2000). Guidance Document on the Recognition, Assessment and 
Use of Clinical Signs as Humane Endpoints for Experimental Animals 
Used in Safety Evaluation, Environmental Health and Safety Monograph Series on Testing and Assessment No. 19, ENV/JM/MONO(2000)7, 
OECD, Paris.
 
(4) Whalan E and Redden JC (1994). Interim Policy for Particle Size and Limit 
Concentration Issues in Inhalation Toxicity Studies. Office of Pesticide 
Programs, United States Environmental Protection Agency.  
(5) Dungworth DL, Tyler WS, Plopper CE (1985. gads). Morphological 
Methods for Gross and Microscopic Pathology (Chapter 9) in  Toxicology 
of Inhaled Material , Witschi, H.P. and Brain, J.D. (eds), Springer Verlag 
Heidelberg, pp. 229-258.  
(6) Young JT (1981). Histopathological examination of the rat nasal cavity. 
Fundam. Appl. Toxicol. 1: 309-312.  
(7) Harkema JR (1990). Comparative pathology of the nasal mucosa in labo ­
ratory animals exposed to inhaled irritants. Environ. Health Perspect. 85: 
231-238.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 436
 
(8) Woutersen RA, Garderen-Hoetmer A, van Slootweg PJ, Feron VJ (1994). 
Upper respiratory tract carcinogenesis in experimental animals and in 
humans. In: Waalkes MP and Ward JM (eds) Carcinogenesis. Target Organ Toxicology Series, Raven Press, New York, 215-263.
 
(9) Mery S, Gross EA, Joyner DR, Godo M, Morgan KT (1994). Nasal 
diagrams: A tool for recording the distribution of nasal lesions in rats 
and mice. Toxicol. Pathol. 22: 353-372.  
(10) Kuper CF, Koornstra PJ, Hameleers DMH, Biewenga J, Spit BJ, Duijves ­
tijn AM, Breda Vriesman van PJC, Sminia T (1992). The role of nasop ­
haryngeal lymphoid tissue. Immunol. Today 13: 219-224.  
(11) Kuper CF, Arts JHE, Feron VJ (2003). Toxicity to nasal-associated lymp ­
hoid tissue. Toxicol. Lett. 140-141: 281-285.  
(12) Lewis DJ (1981). Mitotic Indices of Rat Laryngeal Epithelia. Journal of 
Anatomy 132(3): 419-428.  
(13) Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Regula (EK) 
Nr. 1272/2008 par vielu un mais ījumu klasific ēšanu, mar ķēšanu un iepa ­
košanu un ar ko groza un atce ļ Direktīvas 67/548/EEK un 1999/45/EK un 
groza Regulu (EK) Nr. 1907/2006, OV L 353, 31.12.2008., 1. lpp.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 437
 
1. papildin ājums  
DEFINĪCIJA  
Testējamā ķīmiskā viela:  jebkāda viela vai mais ījums, ko test ē, izmantojot šo 
testēšanas metodi.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 438
 
B.30.  HRONISK ĀS TOKSICIT ĀTES PĒTĪJUMI  
IEVADS  
1. Šī testēšanas metode ir l īdzvērtīga Ekonomisk ās sadarbības un att īstības 
organizācijas (ESAO) Test ēšanas nor ādījumiem 452 ( TG) (2009. gads). 
Sākotnējos TG 452 pie ņēma 1981. gad ā. Šīs pārskatītās B.30. test ēšanas 
metodes izstr ādi uzskatīja par nepieciešamu, lai atspogu ļotu jaunāko attīstību 
dzīvnieku labtur ības un regulat īvo prasību jomā (1) (2) (3) (4). Š īs B.30. 
testēšanas metodes atjaunin āšana ir veikta paral ēli šā pielikuma B.32. 
nodaļas “Kancerogenit ātes pētījumi” pārskatīšanai un š ā pielikuma B.33. 
nodaļas “Apvienotie hronisk ās toksicit ātes un kancerogenit ātes pētījumi” 
pārskatīšanai, lai no p ētījumā izmantotajiem dz īvniekiem ieg ūtu papildu 
informāciju un sniegtu detaliz ētāku inform āciju par devu izv ēli. Šī testēšanas 
metode ir izstr ādāta, lai to var ētu izmantot daudzu daž ādu ķīmisko vielu, 
tostarp pestic īdu un rūpniecisko ķīmisko vielu, test ēšanai.  
2. Lielāko daļu hronisk ās toksicitātes pētījumu veic ar grauz ēju sugām, tādēļ šī 
testēšanas metode ir pirm ām kārtām paredz ēta pētījumiem ar š īm sugām. Ja 
šādos pētījumos ir vajadz īgs izmantot sugas, kas nav grauz ēji, ar attiec īgiem 
grozījumiem var piem ērot arī šajā testēšanas metod ē noteiktos principus un 
procedūras kopā ar principiem un proced ūrām, kuras noteiktas š ā pielikuma 
B.27. noda ļā “Subhronisk ās orālās toksicit ātes tests – atk ārtoto devu 90 
dienu orālās toksicit ātes pētījums ar dz īvniekiem, kas nav grauz ēji” (5), 
kā noteikts ESAO  Guidance Document No. 116 on the Design and Conduct 
of Chronic Toxicity and Carcinogenicity Studies  (6). 
3. Trīs galvenie ievad īšanas ceļi, ko izmanto hronisk ās toksicitātes pētījumos, 
ir orālais ceļš, ārīga aplikācija un inhal ācija. Ievad īšanas ceļu izvēlas atka­
rībā no testējamās ķīmiskās vielas fizik ālajām un ķīmiskajām īpašībām, kā 
arī no tā, kādā ceļā cilvēks galvenok ārt nonāk saskarē ar šo vielu. Papildu 
informācija par ekspoz īcijas ceļa izvēli ir sniegta ESAO Nor ādījumu doku ­
mentā Nr. 116 (6).  
4. Šajā testēšanas metod ē galvenā uzmanība pievērsta orālajam ceļam, kas ir 
hroniskās toksicitātes pētījumos visbiež āk izmantot ā pieeja. Lai gan cilv ēku 
veselības riska nov ērtēšanai un/vai saska ņā ar konkr ētiem tiesiskajiem regu ­
lējumiem var b ūt nepieciešami ar ī ilgtermiņa hronisk ās toksicitātes pētījumi 
ar ārīgas aplikācijas vai inhal ācijas ekspoz īciju, abi min ētie ekspoz īcijas ceļi 
tehniski ir diezgan sarež ģīti. Šādus pētījumus plāno individu āli, lai gan šeit 
izklāstīto testēšanas metodi hronisk ās toksicit ātes novērtēšanai un izv ērtē­ 
šanai ar or ālu ievadīšanu varētu būt pamatā inhalācijas un/vai ārīgas aplikā­
cijas pētījumu protokola ieteikumiem par ievad īšanas periodiem, kl īniska­
jiem un patolo ģijas parametriem utt. Ir pieejami ESAO nor ādījumi par 
testējamo ķīmisko vielu ievad īšanu inhal ācijas (6) (7) un ārīgas aplik ācijas 
ceļā (6). Plānojot ilgtermi ņa pētījumus ar inhal ācijas ekspoz īciju, ir jāiz­
manto šā pielikuma B.8. noda ļa (8) un B.29. noda ļa (9), kā arī ESAO  
Guidance Document on acute inhalation testing  (7). Ja veic testus ar 
ārīgu aplikāciju, jāizmanto š ā pielikuma B.9. noda ļa (10).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 439
 
5. Hronisk ās toksicit ātes pētījums nodrošina inform āciju par iesp ējamo vese ­
lības apdraud ējumu, ko varb ūtīgi radīt atkārtotai ekspoz īcijai, kura ilgst 
būtisku izmantoto sugu m ūža daļu. Pētījums nodrošin ās informāciju par 
testējamās ķīmiskās vielas toksisko ietekmi, k ā arī norādīs mērķorgānus 
un akumul ācijas iesp ējamību. Pētījumā var arī iegūt aplēses par l īmeni, 
kurā nav novērojama nelabv ēlīga ietekme un kuru var izmantot, lai noteiktu 
cilvēka ekspoz īcijas drošuma krit ērijus. Ir uzsv ērta arī vajadzība izdarīt 
rūpīgus dzīvnieku kl īniskos nov ērojumus, lai ieg ūtu iespējami vairāk infor­
mācijas.  
6. Pēc šīs testēšanas metodes veicamo p ētījumu mērķi ir citu starp ā šādi: 
— noteikt test ējamās ķīmiskās vielas hronisko toksicit āti, 
— noteikt m ērķorgānus, 
— raksturot devas un atbildes reakcijas sakar ību, 
— noteikt l īmeni, kur ā nav nov ērojama nelabv ēlīga ietekme ( NOAEL ), vai 
etalondevas ( BMD ) noteikšanas s ākumpunktu,  
— prognoz ēt hronisk ās toksicit ātes ietekmi l īmeņos, kādos paredzama 
cilvēka ekspoz īcija, 
— sagādāt datus testa hipot ēzēm attiecībā uz iedarb ības veidu (6).  
SĀKOTNĒJIE APSV ĒRUMI  
7. Lai p ētījuma izstr ādi vērstu uz efekt īvāku hronisk ās toksicit ātes potenci āla 
testēšanu un lai l īdz minimumam samazin ātu dzīvnieku izmantošanu, nov ēr­
tējot un izv ērtējot testējamās ķīmiskās vielas toksisk ās īpašības, testēšanas 
laboratorijai pirms p ētījuma veikšanas ir j āizskata visa pieejam ā informācija 
par testējamo ķīmisko vielu. Inform ācija, kas pal īdzēs pētījuma plāna 
izstrādē, aptver test ējamās ķīmiskās vielas identit āti, ķīmisko strukt ūru un 
fizikālķīmiskās īpašības; jebkādu inform āciju par iedarb ības veidu; jebk ādu 
in vitro  vai in vivo  toksicitātes testu rezult ātus; paredz ētos lietošanas veidus 
un iespējamo cilv ēka ekspoz īciju; pieejamos  (Q)SAR  datus un toksikolo ģi­
skos datus par struktur āli radniec īgām vielām; pieejamos toksikokin ētiskos 
datus (vienreiz ējas devas, k ā arī atkārtotas devas kin ētika, ja š ādi dati ir 
pieejami) un datus, kas ieg ūti citos atk ārtotas ekspoz īcijas testos. Hronisk ās 
toksicitātes noteikšana j āveic tikai p ēc tam, kad atk ārtotas devas 28 dienu 
un/vai 90 dienu toksicit ātes testos ir ieg ūta sākotnējā informācija par toksi ­
citāti. Novērtējot konkrētas testējamās ķīmiskās vielas iesp ējami nelabv ēlīgo 
ietekmi uz vesel ību, par šā procesa sast āvdaļu jāuzskata ar ī hroniskās toksi­
citātes testēšana ar vair ākposmu pieeju (11) (12) (13) (14).  
8. Pirms p ētījuma sākšanas ir j ānosaka rezult ātu analiz ēšanai piem ērotākās 
statistikas metodes, ņemot vērā eksperimenta pl ānu un mērķus. Ir arī jāap­
sver, vai statistikas dati neb ūtu jākoriģē attiecībā uz izdzīvošanu un vai tajos 
nebūtu jāietver anal īze, ko izmanto gad ījumiem, kuros attiec ībā uz vienu vai 
vairākām grupām testu izbeidz priekšlaic īgi. Norādījumi par attiec īgām 
statistikas anal īzēm un galven ās atsauces uz starptautiski pie ņemtām statis­
tikas metod ēm ir sniegti Nor ādījumu dokument ā Nr. 116 (6), k ā arī 
Guidance Document No. 35 on the analysis and evaluation of chronic 
toxicity and carcinogenicity studies  (15).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 440
 
9. Veicot hronisk ās toksicit ātes pētījumu, vienm ēr jāievēro pamatprincipi un 
apsvērumi, kas sniegti  ESAO Guidance Document No. 19 on the recogni ­
tion, assessment, and use of clinical signs as humane endpoints for experi ­
mental animals used in safety evaluation  (16), it seviš ķi šā dokumenta 62. 
punkts. Šaj ā punktā ir noteikts, ka:  “Pētījumos ar atk ārtotām devām, ja 
dzīvnieks uzr āda klīniskas progres īvas pazīmes, kas noved pie st āvokļa 
turpmākas pasliktin āšanās, ir jāpieņem inform ēts lēmums par to, vai š āds 
dzīvnieks ir hum āni jānonāvē vai ne. Pie ņemot lēmumu, jāapsver tās infor­
mācijas vērtība, ko var ētu sniegt konkr ētā dzīvnieka turpm āka uzturēšana 
pētījumā, attiecībā pret šā dzīvnieka visp ārīgo stāvokli. Ja tiek pie ņemts 
lēmums dzīvnieku patur ēt testā, pēc vajadzības novērojumi ir j āveic biežāk. 
Var arī būt iespējams (negat īvi neietekm ējot testa m ērķi) uz laiku p ārtraukt 
devas ievad īšanu, ja tas mazin ās sāpes vai ciešanas, vai samazin āt testa 
devu.”  
10. Detaliz ēti norādījumi un diskusija par devas izv ēles principiem hronisk ās 
toksicitātes un kancerogenit ātes pētījumiem ir pieejami Nor ādījumu doku ­
mentā Nr. 116 (6), k ā arī divās International Life Sciences Institute  publi­
kācijās (17) (18). Devas izv ēles pamatstrat ēģija ir atkar īga no pētījuma 
galvenā mērķa vai mērķiem (6. punkts). Izv ēloties attiec īgus devu l īmeņus, 
ir jāpanāk līdzsvars starp riska nov ērtēšanu, no vienas puses, un atbildes 
reakciju uz zemu devu raksturošanu un šo reakciju b ūtiskumu, no otras 
puses. Tas ir seviš ķi būtiski situācijā, kad ir j āveic apvienotais hronisk ās 
toksicitātes un kancerogenit ātes pētījums (šā pielikuma B.33. noda ļa) (11. 
punkts).  
11. Jāapsver ar ī iespēja veikt apvienoto hronisk ās toksicit ātes un kancerogeni ­
tātes pētījumu (šā pielikuma B.33. noda ļa), nevis atseviš ķu hronisk ās toksi­
citātes pētījumu (šī B.30. test ēšanas metode) un atseviš ķu kancerogenit ātes 
pētījumu (šā pielikuma B.32. noda ļa). Salīdzinājumā ar divu atseviš ķu pētī­
jumu veikšanu apvienotais tests laika un izmaksu zi ņā ir efektīvāks, un ne 
hroniskajā posmā, ne kancerogenit ātes posmā nav pazemin āta datu kvalit āte. 
Tomēr, ja veic apvienoto hronisk ās toksicitātes un kancerogenit ātes pētījumu 
(šā pielikuma B.33. noda ļa), ir rūpīgi jāapsver devu izv ēles principi (9. un 
20.–25. punkts), un tiek ar ī atzīts, ka saska ņā ar konkr ētiem tiesiskajiem 
regulējumiem var b ūt vajadzīgi atseviš ķi pētījumi.  
12. Šīs testēšanas metodes kontekst ā izmantot ās definīcijas ir sniegtas š īs 
nodaļas beigās un Nor ādījumu dokument ā Nr. 116 (6).  
TESTA PRINCIPS  
13. Testējamo ķīmisko vielu ievada pak āpeniskās devās katru dienu vair ākām 
eksperiment ālo dzīvnieku grup ām, parasti 12 m ēnešus, lai gan var izraudz ī­
ties arī garākus vai īsākus periodus atkar ībā no regulat īvajām prasībām (sk. 
33. punktu). Izv ēlas periodu, kas ir pietiekami ilgs, lai jebk āda kumulat īvas 
toksicitātes ietekme k ļūtu paman āma bez geriatrisku p ārmaiņu maldinošaj ām 
sekām. Ja izraug ās ekspozīcijas periodu, kas nav 12 m ēneši, tas j āpamato, it 
sevišķi, ja šis periods ir maz āks. Testējamo ķīmisko vielu parasti ievada 
orāli, lai gan var b ūt piemērota arī testēšana ar inhal āciju vai ārīgu aplikā­
ciju. Pētījuma plāns var ietvert ar ī vienu vai vair ākas dzīvnieku non āvēšanas 
testa laikā, piemēram, trešaj ā un sestaj ā mēnesī, un var tikt ietvertas papildu 
dzīvnieku grupas, lai šim apst āklim piel āgotos (sk. 19. punktu). Vielas 
ievadīšanas laik ā rūpīgi novēro, vai dz īvniekiem nepar ādās toksicit ātes 
pazīmes. Dzīvniekiem, kuri testa laik ā nobeidzas vai kurus t ā laikā nonāvē, 
izdara autopsiju, un testa beig ās izdzīvojušos dz īvniekus non āvē un tiem 
izdara autopsiju.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 441
 
METODES APRAKSTS  
Dzīvnieku sugas izv ēle 
14. Šī testēšanas metode galvenok ārt attiecas uz hronisk ās toksicitātes novērtē­ 
šanu un izv ērtēšanu grauz ējos (sk. 2. punktu), lai gan tiek atz īts, ka daži 
tiesiskā regulējuma režīmi var pras īt tādus pašus p ētījumus ar sug ām, kas 
nav grauz ēji. Sugu izv ēle ir jāpamato. Ja j āveic hronisk ās toksicitātes pētī­
jumi ar sug ām, kas nav grauz ēji, šie pētījumi jāplāno un jāīsteno, balstoties 
uz principiem, kuri izkl āstīti šajā testēšanas metod ē, kā arī šā pielikuma 
B.27. noda ļā “Subhronisk ās orālās toksicit ātes tests – atk ārtoto devu 90 
dienu orālās toksicit ātes pētījums ar dz īvniekiem, kas nav grauz ēji” (5). 
Papildu inform ācija par sugu un l īnijas izvēli ir sniegta ESAO Nor ādījumu 
dokument ā Nr. 116 (6).  
15. Šajā testēšanas metod ē ieteicamā suga ir žurka, lai gan var izmantot ar ī citas 
grauzēju sugas, piem ēram, peles. Žurkas un peles ir bijuši ieteicamie ekspe ­
rimentu mode ļi, jo tām ir relat īvi īss mūžs, tās plaši izmanto farmakolo ģi­
skos un toksikolo ģiskos pētījumos, tām viegli induc ēt audzēju, un tām ir 
pietiekami daudz l īniju ar izp ētītām īpašībām. Pateicoties š īm īpašībām, ir 
pieejama plaša inform ācija par šo sugu fiziolo ģiju un patolo ģiju. Ir jāiz­
manto jauni, veseli pieauguši dz īvnieki, kas pieder pie laboratorij ās parasti 
izmantotaj ām līnijām. Hronisk ās toksicit ātes pētījums jāveic ar t ās pašas 
līnijas un izcelsmes dz īvniekiem, k ādas izmantotas īsākā(-os) provizo ­
riskā(-os) toksicit ātes pētījumā(-os). Mātītes nedrīkst būt iepriekš dzemd ē­
jušas vai gr ūsnas.  
Turēšanas un barošanas apst ākļi 
16. Dzīvniekus b ūros var tur ēt atsevišķi vai neliel ās viendzimuma grup ās. Turē­ 
šana atseviš ķi ir jāapsver tikai tad, ja tas ir zin ātniski pamatoti (19) (20) 
(21). Būrus izvieto t ā, lai iesp ējami mazin ātu būru novietojuma varb ūtējo 
ietekmi. Temperat ūrai eksperiment ālo dzīvnieku tur ēšanas telp ā jābūt 22 °C 
(± 3 °C). Lai gan relat īvajam mitrumam j ābūt vismaz 30 % un, iz ņemot 
telpu uzkopšanas laiku, v ēlams, ne vair āk kā 70 %, j ācenšas nodrošin āt 
mitrumu 50–60 % robež ās. Dzīvniekus 12 stundas diennakt ī tur mākslīgā 
apgaismojum ā, bet 12 stundas – tums ā. Var izmantot parasto laboratorijas 
barību ar neierobežotu piek ļuvi dzeramajam ūdenim. Uzturam ir j āatbilst 
visām testā izmantot ās sugas uzturvajadz ībām, un tādu uztura pies ārņotāju, 
arī pesticīdu atlieku, notur īgu organisko pies ārņotāju, fitoestrog ēnu, smago 
metālu un mikotoks īnu, kas var ētu ietekm ēt testa rezult ātu, saturam j ābūt 
iespējami zem ākam. Periodiski, vismaz p ētījuma sākumā un tad, kad main ās 
izmantotā sērija, ir jāsagatavo un galazi ņojumā jāietver anal ītiska inform ā­
cija par uzturvielu un uztura pies ārņojuma līmeņiem. Tāpat ir arī jāsniedz 
analītiska inform ācija par p ētījumā izmantoto dzeramo ūdeni. Ja test ējamo 
ķīmisko vielu ievada ar uzturu, uztura izv ēli var ietekm ēt nepieciešam ība 
nodrošināt gan piem ērotu testējamās ķīmiskās vielas piejaukumu, gan ar ī 
nodrošināt dzīvnieku uzturvajadz ības. 
Dzīvnieku sagatavošana  
17. Ir jāizmanto veseli dz īvnieki, kuri ir aklimatiz ēti laboratorijas apst ākļos 
vismaz septi ņas dienas un ar kuriem iepriekš nav veiktas eksperiment ālas 
procedūras. Grauz ēju gadījumā devu došana dz īvniekiem ir j āsāk iespējami 
drīz tūlīt pēc zīdīšanas un aklimatiz ācijas, kā arī, vēlams, pirms dz īvnieki 
sasniedz asto ņu nedēļu vecumu. Testa dz īvniekiem nor āda sugu, l īniju, 
izcelsmi, dzimumu, svaru un vecumu. P ētījuma sākumā dzīvnieku svara  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 442
 
atšķirībām jābūt minimālām un tās nedrīkst pārsniegt ± 20 % no visu p ētī­
jumā iesaistīto dzīvnieku vid ējā svara, kas noteikts katram dzimumam atse ­
višķi. Dzīvnieki kontroles un testa grup ās ir jāiedala nejaušin āti. Kad ir 
veikta nejaušin āta izvēle, katra dzimuma grup ās vidējais ķermeņa svars 
nedrīkst būtiski atšķirties. Ja past āv statistiski b ūtiskas atšķirības, nejaušin āta 
izvēle ir jāatkārto, ja tas ir iesp ējams. Katram dz īvniekam j āpiešķir unikāls 
identifikācijas numurs, k ā arī šis dzīvnieks ir notur īgi jāmarķē ar šo numuru, 
izdarot tetov ējumu, implant ējot mikro čipu vai izmantojot citu piem ērotu 
metodi.  
PROCED ŪRA 
Dzīvnieku skaits un dzimums  
18. Jāizmanto abi dzimumi. J āizmanto pietiekams skaits dz īvnieku, lai p ētījuma 
beigās katrā grupā būtu pieejams pietiekami daudz dz īvnieku rūpīgas biolo ­ 
ģiskas un statistiskas izv ērtēšanas veikšanai. Grauz ēju gadījumā katrā grupā 
jāizmanto vismaz 20 katra dzimuma dz īvnieki katram devas l īmenim, savu ­
kārt tādu dzīvnieku gad ījumā, kas nav grauz ēji, katrā grupā ieteicams 
izmantot vismaz četriem katra dzimuma dz īvniekus. P ētījumos ar pel ēm 
var būt nepieciešami papildu dz īvnieki katras devas grup ā, lai varētu veikt 
visus vajadz īgos hematolo ģiskos izmekl ējumus.  
Dzīvnieku non āvēšana testa laik ā, satelītgrupas un indikatordz īvnieki  
19. Lai ieg ūtu inform āciju par toksikolo ģisko pārmaiņu norisi un meh ānistisku 
informāciju, ja tas ir zin ātniski pamatoti, p ētījumā var paredz ēt dzīvnieku 
nonāvēšanu testa laik ā (vismaz 10 dz īvnieki no katra dzimuma katr ā grupā), 
piemēram, sestaj ā mēnesī. Ja šāda inform ācija jau ir pieejama no iepriekš ē­
jiem atkārtotas devas toksicit ātes pētījumiem par test ējamo ķīmisko vielu, 
dzīvnieku non āvēšana testa laik ā var nebūt zinātniski pamatota. Var ietvert 
arī satelītgrupas, lai p ārraudzītu jebkādu pētītās testējamās ķīmiskās vielas 
radīto toksikolo ģisko pārmaiņu atgriezeniskumu; š īs grupas parasti nodro ­ 
šina tikai p ētījuma augst ākajam devas l īmenim un kontrolgrupai. Ja vaja ­
dzīgs, var izmantot papildu indikatordz īvnieku grupu (parasti 5 dz īvnieki no 
katra dzimuma), lai p ētījuma laik ā pārraudzītu slimības stāvokli (22). Ja ir 
plānota dzīvnieku non āvēšana testa laik ā vai satel ītgrupu vai indikatorgrupu 
izmantošana, p ētījuma plānā paredzētais dzīvnieku skaits ir j āpalielina par to 
skaitu, ko pl ānots nonāvēt pirms pētījuma beig ām. Šiem dz īvniekiem parasti 
ir jāveic tādi paši nov ērojumi – tostarp j ānovēro ķermeņa svars, bar ības/ū­
dens patēriņš, jāveic hematolo ģiskie un kl īniski bioķīmiskie m ērījumi, kā arī 
patoloģiskie izmekl ējumi – k ā dzīvniekiem galven ā pētījuma hronisk ās 
toksicitātes posm ā, lai gan var ar ī paredzēt (grupām, ko pl ānots nonāvēt 
testa laikā), ka mērījumi jāveic tikai attiec ībā uz tādiem īpašiem, svar īgiem 
parametriem k ā neirotoksicit āte vai im ūntoksicitāte. 
Devu grupas un doz ējums  
20. Norādījumi par devu izv ēli un interv āliem starp devu l īmeņiem visos 
aspektos ir sniegti Nor ādījumu dokument ā Nr. 116 (6). J āizmanto vismaz 
trīs devu līmeņi, un jānodrošina paral ēla kontrole, iz ņemot gad ījumu, ja veic 
pieļaujamā daudzuma testu (sk. 27. punktu). Devu l īmeņus parasti nosaka, 
pamatojoties uz īsākiem atkārtotas devas vai diapazona noteikšanas p ētīju­
miem un ņemot vērā visus esošos toksikolo ģiskos un toksikokin ētiskos 
datus, kas ir pieejami par test ējamo ķīmisko vielu vai radniec īgajām ķīmi­
skajām vielām. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 443
 
21. Ja test ējamās ķīmiskās vielas fizik ālķīmiskās īpašības vai biolo ģiskā iedar­
bība to neierobežo, augst ākais devas l īmenis parasti j āizvēlas ar nol ūku 
noskaidrot galvenos m ērķorgānus un toksisko ietekmi, vienlaikus izvairoties 
radīt ciešanas, smagas toksicit āti, saslimst ību un mirst ību. Vienlaikus ņemot 
vērā turpmāk 22. punkt ā izklāstītos faktorus, augst ākais devas l īmenis ir 
jāizvēlas tāds, lai tas izrais ītu toksicit ātes pazīmes, kuras, piem ēram, aplie ­
cina ķermeņa svara pieauguma samazin ājums (apm. 10 %).  
22. Tom ēr atkarībā no pētījuma mērķiem (sk. 6. punktu) var izv ēlēties augst āko 
devas līmeni, kas ir zem āks par devu, kura nodrošina toksicit ātes pazīmes, 
piemēram, ja deva izraisa b ūtisku nelabv ēlīgu ietekmi, kas tom ēr īpaši neie­
tekmē mūža ilgumu vai ķermeņa svaru. Augst ākais devas l īmenis nedr īk­
stētu pārsniegt 1 000 mg uz kg ķermeņa svara dien ā (robeždeva; sk. 27. 
punktu).  
23. Devu l īmeņus un interv ālus starp devu l īmeņiem var izv ēlēties tādus, lai 
varētu noteikt devas un atbildes reakcijas sakar ību un  NOAEL  vai citus 
paredzamos p ētījuma rezult ātus, piem ēram, BMD  (sk. 25. punktu) zem ākā 
devas līmeņa gadījumā. No faktoriem, kas ir j āapsver, nosakot maz ākās 
devas, minams gaid āmais devas un atbildes reakcijas sakar ības līknes 
slīpums un devas, kuru gad ījumā var notikt svar īgas metabolisma vai toksi ­
skās iedarbības veida p ārmaiņas, ja ir gaid āms kāds slieksnis vai ja ir 
gaidāms sākumpunkts zemu devu ekstrapol ācijai.  
24. Izraudz ītie intervāli starp devu l īmeņiem būs atkarīgi no test ējamās ķīmiskās 
vielas īpašībām, un šaj ā testēšanas metodes aprakst ā tos nevar nor ādīt, taču 
lejupejošu devu l īmeņu noteikšan ā labus testa rezult ātus nereti nodrošina 
divkārtīgi līdz četrkārtīgi intervāli, un nereti ir ieteicams pievienot 4. testa 
grupu, nevis izmantot ļoti lielus interv ālus starp doz ējumiem (piem ēram, 
pārsniedzot koeficientu 6–10). Parasti j āizvairās no tādu koeficientu izman ­
tošanas, kas p ārsniedz 10, un, ja tie tiek izmantoti, tas j āpamato.  
25. Kā plašāk izklāstīts Norādījumu dokument ā Nr. 116 (6), izv ēloties devas, ir 
jāņem vērā šādi aspekti:  
— devas un atbildes reakcijas sakar ības zināmās vai prognoz ētās nelineari ­
tātes vai liekuma punkti,  
— toksikokin ētika un tādu devu diapazoni, kuru gad ījumā ir vai nav v ēro­
jama metabolisk ā inducēšanās, piesātināšanās vai nelinearit āte starp ārēji 
un iekšēji uzņemtām devām, 
— jau esoši boj ājumi, ietekmes mar ķieri vai svar īgu, pamat ā esošu biolo ­ 
ģisko procesu norises r ādītāji, 
— iedarb ības veida svar īgākie (vai paredz ētie) aspekti, piem ēram, devas, 
kuru gad ījumā sākas citotoksicit āte, main ās hormonu l īmeņi, tiek 
nomākti homeostatiskie meh ānismi utt.,  
— devas un atbildes reakcijas sakar ības līknes reģioni, kuros vajadz īgas 
sevišķi pamatīgas aplēses, piem ēram, paredzam ās BMD  vai prognoz ētā 
sliekšņa diapazon ā, 
— apsvērumi par paredzamajiem cilv ēka ekspoz īcijas līmeņiem. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 444
 
26. Kontrolgrupa ir vielu nesa ņēmusi grupa vai nes ējvielas kontroles grupa, ja 
testējamās ķīmiskās vielas ievad īšanai izmanto nes ējvielu. Iz ņemot test ē­
jamās ķīmiskās vielas ievad īšanu, ar kontrolgrupas dz īvniekiem j ārīkojas 
tieši tāpat kā ar testa grupu dz īvniekiem. Ja izmanto nes ējvielu, kontrolgrupa 
saņem lielāko devu grup ām izmantoto nes ējvielas tilpumu. Ja test ējamo 
ķīmisko vielu ievada ar uzturu un ja uztura garšas d ēļ būtiski samazin ās 
tā patēriņš, par piem ērotāku kontrolgrupu var b ūt lietderīgi izmantot papildu 
grupu, ko baro tieši t āpat. 
27. Ja, pamatojoties uz provizoriskos p ētījumos ieg ūto inform āciju, var prog ­
nozēt, ka testā ar vienu vielas devas l īmeni, kas ir vismaz 1 000 mg uz kg 
ķermeņa svara dien ā, izmantojot šim p ētījumam aprakst ītās proced ūras, 
netiks nov ērota nelabv ēlīga ietekme, un ja, pamatojoties uz datiem par 
strukturāli radniec īgām ķīmiskām vielām, var uzskat īt, ka viela neb ūs 
toksiska, pilnu p ētījumu ar tr īs devu līmeņiem var atz īt par nevajadz īgu. 
Var piem ērot ierobežojumu 1 000 mg uz kg ķermeņa svara dien ā, izņemot 
gadījumu, ja cilv ēka ekspoz īcija liecina, ka j āizmanto augst āks devas 
līmenis.  
Devu sagatavošana un test ējamās ķīmiskās vielas ievad īšana  
28. Testējamo ķīmisko vielu parasti ievada or āli ar uzturu vai dzeramo ūdeni vai 
ar mākslīgo barošanu. Papildu inform ācija par ievad īšanas ce ļiem un 
metodēm ir sniegta Nor ādījumu dokument ā Nr. 116 (6). Ievad īšanas ceļš 
un metode ir atkar īgi no pētījuma mērķa, testējamās ķīmiskās vielas fizik āl­ 
ķīmiskajām īpašībām, tās biopieejam ības un cilv ēka ekspoz īcijas galven ā 
ceļa un metodes. Izraudz ītais ievad īšanas ceļš un metode ir j āpamato. Dz īv­
nieku labtur ības apsvērumu dēļ ievadīt ar mākslīgo barošanu parasti izv ēlas 
tikai tādus prepar ātus, attiec ībā uz kuriem š āds ievadīšanas ceļš un paņē­
miens pamatoti raksturo iesp ējamo cilv ēka ekspoz īciju (piem ēram, farmacei ­
tiskie prepar āti). Uztur ā vai vidē sastopamas ķīmiskās vielas, ar ī pesticīdus, 
parasti ievada ar uzturu vai dzeramo ūdeni. Tom ēr dažos gad ījumos, 
piemēram, ekspoz īcija darbaviet ā, piemērotāki var būt citi ievad īšanas ceļi. 
29. Ja vajadz īgs, testējamo ķīmisko vielu izš ķīdina vai suspend ē piemērotā 
nesējvielā. Pēc vajadzības ir jāņem vērā šādas nesējvielas un citu piedevu 
īpašības: ietekme uz test ējamās ķīmiskās vielas absorbciju, izplat īšanos, 
metabolismu vai aizturi; ietekme uz test ējamās ķīmiskās vielas ķīmiskajām 
īpašībām, kuras var main īt tās toksiskās īpašības; kā arī ietekme uz bar ības 
un ūdens patēriņu vai dzīvnieku barojumu. Ir ieteicams, ja vien iesp ējams, 
vispirms apsv ērt ūdens šķīduma/suspensijas izmantošanu, p ēc tam eļļas 
(piemēram, kukur ūzas eļļas) šķīdumu/emulsiju un p ēc tam iesp ējamu šķīdi­
nāšanu citās nesējvielās. Ja nes ējviela nav ūdens, ir j āzina šīs nesējvielas 
toksiskās īpašības. Ir jābūt pieejamai inform ācijai par to, k ā ievadīšanas 
metode (piem ēram, ar uzturu) ietekm ē testējamās ķīmiskās vielas stabilit āti 
un attiecīgi devu š ķīduma vai uztura homogenit āti. 
30. Ir svar īgi nodrošin āt, lai ķīmiskajām vielām, kuras ievada ar uzturu vai 
dzeramo ūdeni, test ējamās ķīmiskās vielas daudzumi neizjauktu parasto 
uztura vai ūdens līdzsvaru. Ilgtermi ņa toksicit ātes pētījumos, kuros veic 
ievadīšanu ar uzturu, test ējamās ķīmiskās vielas koncentr ācija barībā parasti 
nedrīkstētu pārsniegt augš ējo robežu 5 % apm ērā no kopējā uztura, lai 
nepieļautu uztura nel īdzsvarotību. Ja test ējamo ķīmisko vielu ievada ar 
uzturu, var izmantot vai nu nemain īgu koncentr āciju uztur ā (mg uz kg 
uztura vai ppm), vai nemain īgu devas l īmeni attiec ībā pret dz īvnieka 
ķermeņa svaru (mg uz kg ķermeņa svara), ko apr ēķina reizi ned ēļā. Izman­
totās alternat īvas ir jānorāda. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 445
 
31. Orālas ievad īšanas gad ījumā dzīvniekiem test ējamās ķīmiskās vielas devu 
ievada katru dienu (septi ņas dienas ned ēļā), parasti 12 m ēnešus (sk. ar ī 33. 
punktu), lai gan var b ūt vajadzīgs ilgāks periods atkar ībā no regulat īvajām 
prasībām. Jebkuram citam devu došanas rež īmam, piem ēram, piecas dienas 
nedēļā, jābūt pamatotam. Ārīgas aplikācijas gadījumā dzīvniekus test ējamās 
ķīmiskās vielas iedarb ībai parasti pak ļauj vismaz sešas stundas dien ā 
septiņas dienas ned ēļā, kā noteikts š ā pielikuma B.9. noda ļā (10), un tas 
ilgst 12 m ēnešus. Inhal ācijas ekspoz īciju veic sešas stundas dien ā septiņas 
dienas ned ēļā, bet var izmantot ar ī ekspozīciju piecas dienas ned ēļā, ja tas ir 
pamatoti. Ekspoz īcijas periods parasti b ūs 12 mēneši. Ja deguna ekspoz īcijai 
tiek pakļauti grauz ēji, kas nav žurkas, maksim ālos ekspoz īcijas ilgumus var 
koriģēt tā, lai iesp ējami mazin ātu sugai rakstur īgās ciešanas. Ja izmanto 
ekspozīcijas ilgumus, kas ir maz āki par seš ām stundām dienā, tas jāpamato. 
Sk. arī šā pielikuma B.8. noda ļu (8).  
32. Ja test ējamo ķīmisko vielu dz īvniekiem ievada ar m ākslīgo barošanu, tas 
jādara ar ku ņģa zondi vai piem ērotu intub ācijas cauruli vienos un tajos pašos 
laikos katru dienu. Parasti reizi dien ā ievada vienreiz ēju devu; ja, piem ēram, 
ķīmiskā viela ir lok āls kairinātājs, ikdienas devu var nodrošin āt, to ievadot 
kā dalītu devu (divreiz dien ā). Maksim ālais šķidruma tilpums, ko vien ā 
paņēmienā var ievad īt, ir atkar īgs no test ējamā dzīvnieka lieluma. Tilpumam 
jābūt iespējami maz ākam, un grauz ējiem tas parasti nedr īkstētu pārsniegt 1 
ml uz 100 g ķermeņa svara (22). Testa tilpuma main ība ir jāsamazina l īdz 
minimumam, koncentr āciju koriģējot tā, lai visos devu l īmeņos tilpums b ūtu 
vienāds. Izņēmums ir iesp ējami kairinošas vai kod īgas ķīmiskās vielas, kas 
ir jāatšķaida, lai izvair ītos no smagas lok ālas iedarb ības. Ir jāizvairās no tādu 
koncentrāciju testēšanas, kas, visticam āk, būs kodīgas vai kairinošas ku ņģa 
un zarnu traktam.  
Pētījuma ilgums  
33. Lai gan š ī testēšanas metode pirm ām kārtām ir paredz ēta kā 12 mēnešu 
hroniskās testēšanas pētījums, pētījuma plāns pieļauj (un to var izmantot, 
lai veiktu) īsākus (piem ēram, 6 vai 9 m ēnešu) vai gar ākus (piem ēram, 18 vai 
24 mēnešu) pētījumus atkar ībā no konkr ētu tiesisko regul ējumu pras ībām 
vai konkr ētiem meh ānistiskiem m ērķiem. Ja izraug ās ekspozīcijas periodu, 
kas nav 12 m ēneši, tas j āpamato, it seviš ķi, ja šis periods ir maz āks. Sate­
lītgrupas, kas ir ietvertas, lai uzraudz ītu jebkādu testā ietvertās testējamās 
ķīmiskās vielas rad īto toksikolo ģisko pārmaiņu atgriezeniskumu, vismaz 4 
nedēļas un ne ilg āk kā vienu trešda ļu kopējā pētījuma laika p ēc ekspozīcijas 
pārtraukšanas ir j ātur bez devu ievad īšanas. Papildu nor ādījumi, tostarp 
apsvērumi par izdz īvošanu p ētījumā, ir sniegti Nor ādījumu dokument ā 
Nr. 116 (6).  
NOVĒROJUMI  
34. Visi dz īvnieki ir j āpārbauda, lai konstat ētu saslimst ību vai mirst ību, parasti 
katras dienas s ākumā un beigās, arī nedēļas nogalēs un brīvdienās. Jāizdara 
vispārīgi klīniski nov ērojumi vismaz reizi dien ā, vēlams vien ā(-os) laikā(-os) 
katru dienu, ņemot vērā gaidāmo ietekmju maksimuma periodu p ēc devas 
ievadīšanas, ja ir izmantota m ākslīgā barošana.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 446
 
35. Visiem dz īvniekiem vismaz vienreiz pirms pirm ās ekspozīcijas (lai vienam 
un tam pašam dz īvniekam var ētu izdarīt salīdzināšanu), pētījuma pirm ās 
nedēļas beigās un reizi m ēnesī pēc tam ir j āveic detaliz ēti klīniskie nov ēro­
jumi. Nov ērojumu protokols ir j āparedz tāds, lai iesp ējami samazin ātos 
variācijas starp atseviš ķiem novērotājiem un lai t ās nebūtu atkarīgas no 
testa grupas. Šie nov ērojumi ir j āveic ārpus dzīvnieka tur ēšanas būra, ietei­
cams, standartnožogojum ā un visos gad ījumos vienos un tajos pašos laikos. 
Novērojumi ir r ūpīgi jāreģistrē, vēlams, izmantojot v ērtēšanas sist ēmu, ko 
skaidri noteikusi test ēšanas laboratorija. Ir j ācenšas nodrošin āt, lai nov ēro­ 
šanas apst ākļu variācijas būtu minimālas. Protokol ējamās pazīmēs cita starp ā 
jāiekļauj ādas, apmatojuma, acu, g ļotādas, sekrēcijas un izdal ījumu, kā arī 
veģetatīvās aktivitātes pārmaiņas (piem ēram, asarošana, piloarekcija, acs 
zīlītes diametra p ārmaiņas un nerakstur īga elpošana). J āreģistrē arī 
pārmaiņas gaitā, stājā un atbildes reakcij ās uz manipul ācijām, kā arī kloni­
skas vai toniskas kust ības, stereotipiska (piem ēram, pārmērīga apmatojuma 
laizīšana, atkārtota riņķošana) vai sav āda uzvedība (piemēram, pašsakrop ļo­ 
šanās, staigāšana atmuguriski) (24).  
36. Ar oftalmoskopu vai citu piem ērotu ierīci visiem dz īvniekiem pirms test ē­
jamās ķīmiskās vielas pirm ās ievadīšanas ir jāveic oftalmolo ģiska izmekl ēša­
na. Pētījuma beig ās šo izmekl ēšanu ieteicams veikt visiem dz īvniekiem vai 
vismaz dz īvniekiem liel āko devu un kontroles grup ās. Ja atkl āj ar vielas 
saņemšanu saist ītas pārmaiņas acīs, jāpārbauda visi dz īvnieki. Ja struktur āla 
analīze vai cita inform ācija liecina par toksicit āti acīs, jāpalielina acu izmek ­
lēšanas biežums.  
37. Ķīmiskām vielām, kurām iepriekš ējos atkārtotas devas 28 dienu un/vai 90 
dienu toksicit ātes testos ir konstat ēts potenci āls radīt neirotoksisku ietekmi, 
var pēc izvēles novērtēt to izrais ītās sensorisk ās reakcijas uz daž āda veida 
kairinājumiem (24) (piem ēram, dzirdes, redzes un propriocept īvajiem kairi ­
nājumiem) (25) (26) (27), satveršanas stiprumu (28) un motorisko aktivit āti 
(29), pirms s āk pētījumu, kā arī ik pa trijiem m ēnešiem p ēc pētījuma 
sākšanas līdz 12 mēnešiem (ieskaitot) un ar ī pētījuma beig ās (ja tas ir gar āks 
par 12 mēnešiem). S īkāki dati par proced ūrām, kuras var izmantot, ir sniegti 
attiecīgajos atsau ču avotos. Tom ēr var izmantot ar ī alternatīvas proced ūras, 
nevis tikai t ās, kuras min ētas atsauču avotos.  
38. Ķīmiskām vielām, kurām iepriekš ējos atkārtotas devas 28 dienu un/vai 90 
dienu toksicit ātes testos ir konstat ēts potenci āls radīt imūntoksisku ietekmi, 
pētījuma beig ās šo beigupunktu var p ēc izvēles izmekl ēt vēl papildus.  
Ķermeņa svars, bar ības/ūdens patēriņš un bar ības efektivit āte 
39. Visi dz īvnieki jānosver vielas ievad īšanas sākumā, pēc tam vismaz reizi 
nedēļā pirmās 13 nedēļas un vismaz reizi m ēnesī turpmāk. Barības patēriņa 
un barības efektivit ātes mērījumi ir jāizdara vismaz reizi ned ēļā pirmās 13 
nedēļas un vismaz reizi m ēnesī pēc tam. Ūdens patēriņš ir jāmēra vismaz 
reizi nedēļā pirmās 13 nedēļas un vismaz reizi m ēnesī pēc tam, ja ķīmisko 
vielu ievada ar dzeramo ūdeni. Jāapsver, vai ūdens patēriņa mērījumus 
neizdarīt arī pētījumos ar main ītu dzeršanas aktivit āti. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 447
 
Hematolo ģija un kl īniskā bioķīmija  
40. Pētījumos ar grauz ējiem hematolo ģiskie izmekl ējumi ir j āveic vismaz 10 
tēviņiem un 10 m ātītēm katrā grupā trešajā, sestajā un divpadsmitaj ā mēnesī, 
kā arī pētījuma beig ās (ja tas ir gar āks par 12 m ēnešiem), visu laiku izman ­
tojot vienus un tos pašus dz īvniekus. Lai var ētu veikt visus vajadz īgos 
hematoloģiskos izmekl ējumus pel ēm (sk. 18. punktu), var b ūt vajadzīgi 
satelītgrupas dz īvnieki. T ādu sugu gad ījumā, kas nav grauz ēji, paraugus 
ņem no maz āka skaita dz īvnieku (piem ēram, četri dzīvnieki no katra 
dzimuma un katr ā grupā, ja pētījumu veic ar su ņiem) un to dara paraugu 
ņemšanas laikos testa laik ā un pētījuma beig ās, kā aprakstīts attiecībā uz 
grauzējiem. Mērījumi trešaj ā mēnesī ne grauz ējiem, ne sug ām, kas nav 
grauzēji, nav jāveic, ja hematolo ģiskie parametri nav uzr ādījuši nekādu 
iedarbību iepriekš ējā 90 dienu p ētījumā, kurš veikts ar sal īdzināmiem 
devas līmeņiem. Asins paraugi ir j āņem no prec īzi norādītas vietas, 
piemēram, ar sirds punkt ēšanu vai no retroorbit ālā sinusa, dz īvnieku aneste ­
zējot. 
41. Jāizmeklē šādi parametri (30): leikoc ītu kopējais un diferenci ālais skaits, 
eritrocītu skaits, tromboc ītu skaits, hemoglob īna koncentr ācija, hematokr īts 
(hematokr īta skaitlis), vid ējais korpuskul ārais tilpums ( MCV ), vidējais 
korpuskul ārais hemoglob īns ( MCH ), vidējā korpuskul ārā hemoglob īna 
koncentrācija ( MCHC ), protromb īna laiks un aktiviz ētais daļējais trombopla ­
stīna laiks. P ēc vajadzības atkarībā no testējamās ķīmiskās vielas toksicit ātes 
var mērīt arī citus hematolo ģijas parametrus, piem ēram, Heinca ķermenīšus 
vai citus netipiskas morfolo ģijas eritroc ītus, vai methemoglob īnu. Kopum ā 
jāpiemēro elastīga pieeja atkar ībā no attiec īgās testējamās ķīmiskās vielas 
novērotās un/vai prognoz ētās ietekmes. Ja test ējamā ķīmiskā viela ietekm ē 
hematopo ētisko sist ēmu, var nor ādīt arī retikuloc ītu skaitu un kaulu 
smadzeņu citoloģiju, lai gan šie m ērījumi parasti nav j āveic.  
42. Asins paraugiem, kas ieg ūti vismaz no 10 t ēviņiem un 10 m ātītēm katrā 
grupā ar tādiem pašiem laika interv āliem, kā norādīts hematolo ģiskajiem 
izmeklējumiem, visu laiku izmantojot vienus un tos pašus dz īvniekus, ir 
jāveic klīniski bioķīmiskie izmekl ējumi, lai noteiktu b ūtisku toksisku ietekmi 
audos un tieši ietekmi uz nier ēm un akn ām. Lai var ētu veikt visus vaja ­
dzīgos klīniski bioķīmiskos izmekl ējumus pel ēm, var būt vajadzīgi satelīt­
grupas dz īvnieki. T ādu sugu gad ījumā, kas nav grauz ēji, paraugus ņem no 
mazāka skaita dz īvnieku (piem ēram, četri dzīvnieki no katra dzimuma un 
katrā grupā, ja pētījumu veic ar su ņiem) un to dara paraugu ņemšanas laikos 
testa laikā un pētījuma beig ās, kā aprakstīts attiecībā uz grauz ējiem. Mērī­
jumi trešaj ā mēnesī ne grauz ējiem, ne sug ām, kas nav grauz ēji, nav jāveic, 
ja klīniski bioķīmiskie parametri nav uzr ādījuši nekādu iedarb ību iepriekš ējā 
90 dienu p ētījumā, kurš veikts ar sal īdzināmiem devas l īmeņiem. Ir ietei ­
cams dzīvniekiem (iz ņemot peles) pirms asins paraugu ņemšanas uz nakti 
nedot bar ību. Jāizmeklē šādi parametri (30): glikoze, ur īnviela (ur īnvielas 
slāpeklis), kreatin īns, kopējais olbaltums, album īns, kalcijs, n ātrijs, kālijs, 
kopējais holester īns, vismaz divi attiec īgi hepatocelul ārās izvērtēšanas testi 
(alanīna aminotransfer āze, aspart āta aminotransfer āze, glutam ātdehidroge ­
nāze, kopējās žultskābes) (31), k ā arī vismaz divi attiec īgi hepatobili āro 
novērtējumu testi (alkal īnfosfatāze, gamma glutamiltransfer āze, 5’-nukleoti ­
dāze, kopējais bilirub īns, kopējās žultskābes) (31). P ēc vajadzības atkar ībā 
no testējamās ķīmiskās vielas toksicit ātes var m ērīt arī citus klīniski bioķī­
miskos parametrus, piem ēram, triglicer īdus (tukš ā dūšā), konkr ētus 
hormonus un hol īnesterāzi. Kopum ā jāpiemēro elastīga pieeja atkar ībā no 
attiecīgās testējamās ķīmiskās vielas nov ērotās un/vai prognoz ētās ietekmes.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 448
 
43. Urīnanalīzes ir jāveic vismaz 10 t ēviņiem un 10 m ātītēm katrā grupā, izman­
tojot paraugus, kas iev ākti ar tādiem pašiem interv āliem kā hematolo ģiskām 
un klīniski bioķīmiskām analīzēm. Mērījumi trešaj ā mēnesī nav jāveic, ja 
urīnanalīze nav uzr ādījusi nekādu iedarb ību iepriekš ējā 90 dienu p ētījumā, 
kurš veikts ar sal īdzināmiem devas l īmeņiem. Ekspertu ieteikum ā par klīni­
skās patoloģijas pētījumiem nor ādīti šādi parametri (30): izskats, tilpums, 
osmolarit āte vai īpatnējais svars, pH, kop ējais olbaltums un glikoze. 
No citiem m ērījumiem j āmin ketons, urobilinog ēns, bilirub īns un slēptās 
asinis. Vajadz ības gadījumā, lai paplašin ātu novērotās ietekmes izp ēti, var 
izmantot papildu parametrus.  
44. Parasti tiek uzskat īts, ka pētījumos ar su ņiem pirms vielas ievad īšanas ir 
vajadzīgi hematolo ģiskie un kl īniski bioķīmiskie main īgie izejlielumi, bet 
pētījumos ar grauz ējiem tie nav j ānosaka (30). Tom ēr, ja vēsturiskie izejdati 
(sk. 50. punktu) ir nepietiekami, j āapsver iesp ēja šādus datus ieg ūt. 
Patoloģija 
Pilna autopsija  
45. Visiem p ētījumā izmantotajiem dz īvniekiem parasti veic pilnu, detaliz ētu 
autopsiju, ieskaitot ķermeņa ārējās virsmas, visu atveru un galvaskausa 
dobumu, torak ālā dobuma, v ēdera dobuma, k ā arī šo dobumu satura r ūpīgu 
apskati. Tom ēr var arī paredzēt (grupām, ko plānots nonāvēt testa laik ā, vai 
satelītgrupām), ka m ērījumi jāveic tikai attiec ībā uz tādiem īpašiem, svar ī­
giem parametriem k ā neirotoksicit āte vai im ūntoksicitāte (sk. 19. punktu). 
Šiem dzīvniekiem nav j āveic autopsija un sekojošajos punktos aprakst ītās 
turpmākās proced ūras. Indikatordz īvniekiem var b ūt vajadzīga autopsija 
(vajadzību izskata katr ā gadījumā atsevišķi, un lēmumu pie ņem pētījuma 
vadītājs). 
46. Orgānu svars ir j ānosaka visiem dz īvniekiem, iz ņemot tos, kas ir izsl ēgti 
saskaņā ar 45. punkta p ēdējo daļu. Visu dz īvnieku (iz ņemot dzīvniekus, kas 
atrasti mirstoši un/vai ir non āvēti pētījuma laik ā) virsnieru dziedzeri, 
smadzenes, s ēklinieku pied ēkļi, sirds, nieres, aknas, oln īcas, liesa, s ēklinieki, 
vairogdziedzeris (nosv ērts pēc fiksācijas kop ā ar epitēlijķermenīšiem) un 
dzemde ir p ēc vajadzības jāatbrīvo no visiem apk ārtējiem audiem un, lai 
izvairītos no izž ūšanas, iesp ējami drīz pēc secēšanas jānoteic nat īvais svars. 
Pētījumā ar pelēm virsnieru dziedzeru sv ēršana nav oblig āta. 
47. Fiksācijas šķīdumā, kas ir vispiem ērotākais gan konkr ētā veida audu izme ­
klēšanai, gan paredz ētajai turpm ākajai histopatolo ģiskajai izmekl ēšanai (32) 
(kvadrātiekavās norādītie audi nav oblig āti) ir jāsaglabā turpmāk sarakst ā 
norādītie audi. 
Visi makroskopiskie boj ā­
jumi Sirds Aizku ņģa dziedzeris Ku ņģis (priekšku ņģis, dzie­
dzeri) 
Virsnieru dziedzeris L īkumainā zarna Epit ēlijķermenīši [Zobi] 
Aorta Tukš ā zarna Perif ērais nervs S ēklinieki 
Smadzenes (tostarp galveno 
smadzeņu, smadzen īšu un 
iegareno smadze ņu / 
smadzeņu tilta izgriezumi) Nieres Hipof īze T īms 
Aklā zarna Asaru dziedzeri ( ārpusor­
bītas) Prostata Vairogdziedzeris 
Dzemdes kakls Aknas Taisn ā zarna [M ēle] ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 449
 
Koagulācijas dziedzeris Plaušas Siekalu dziedzeris Traheja 
Lokzarna Limfmezgli (gan virspu ­
sējie, gan dzi ļie) Sēklas pūslīši Ur īnpūslis 
Divpadsmitpirkstu zarna Piena dziedzeris (oblig āti 
mātītēm un, ja iesp ējams 
secēt, tēviņiem arī) Skeleta musku ļu 
paraugs Dzemde un dzemdes kakls 
Sēklinieku pied ēkļi [Augš ējās elpošanas 
sistēmas orgāni, tostarp 
deguns, deguna gliemež ­
nīca un paranaz ālais 
sinuss] Āda [Ur īnvads] 
Acs (arī tīklene) Bar ības vads Muguras smadzenes 
(trīs līmeņos: kakla, 
vidējā torakālā un 
gurnu rajona smadzenes) [Ur
īnizvadkan āls] 
[Augšstilbs ar loc ītavu] [Ožas s īpols] Liesa Maksts 
Žultspūslis (sugām, kas nav 
žurka) Olnīcas [Kr ūšu kauls] Kaulu smadze ņu izgriezums 
un/vai svaigs kaulu smadzeņu aspirāts 
Hardera dziedzeris
 
Pāra orgānu, piemēram, nieru, virsnieru, gad ījumā ir jāsaglabā abi orgāni. 
Klīnisko un citu konstat ējumu rezult ātā var rasties vajadz ība papildus izme ­
klēt citus audus. J āsaglabā arī orgāni, ko, pamatojoties uz zin āmām testē­
jamās ķīmiskās vielas īpašībām, uzskata par iesp ējamiem m ērķorgāniem. 
Pētījumos ar ārīgu aplikāciju ir jāsaglabā tie paši org āni, kas nor ādīti 
sarakstā attiecībā uz orālu ievadīšanu, un ir nepieciešams īpašā veidā ņemt 
un saglab āt ādas paraugus no aplik ācijas vietas. Inhal ācijas pētījumos sagla ­
bāto un izmekl ēto elpošanas sist ēmas audu sarakstam ir j āatbilst 
šā pielikuma B.8. noda ļas (8) un B.29. noda ļas (9) ieteikumiem. Kas attiecas 
uz citiem org āniem/audiem (un papildus īpašā veidā saglabātajiem elpošanas 
sistēmas audiem), izmekl ē orgānus, kas nor ādīti sarakstā attiecībā uz orālo 
ievadīšanu.  
Histopatolo ģija 
48. Ir pieejami nor ādījumi par lab āko praksi toksikolo ģiskās patoloģijas pētī­
jumu veikšan ā (32). Ir j āizdara vismaz š ādi histopatolo ģiskie izmekl ējumi:  
— visi audi no liel ākās devas grup ām un kontrolgrup ām, 
— visi audi no dz īvniekiem, kas nomiruši vai non āvēti pētījuma laik ā, 
— visi audi, kam ir makroskopiskas anom ālijas,  
— mērķaudi vai audi, kas uzr āda ar ievad īšanu saist ītas pārmaiņas lielākās 
devas grup ā, no visiem dz īvniekiem visu p ārējo devu grup ās, 
— pāra orgānu, piem ēram, nieru, virsnieru, gad ījumā ir jāizmeklē abi 
orgāni. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 450
 
DATI UN ZI ŅOJUMU SAGATAVOŠANA  
Dati 
49. Attiec ībā uz visiem nov ērtētajiem parametriem ir j āsniedz dati par atsevi ­ 
šķiem dzīvniekiem. Turkl āt visi dati j āapkopo tabul ā, par katru testa grupu 
norādot dzīvnieku skaitu testa s ākumā, to dzīvnieku skaitu, kuri testa laik ā ir 
nobeigušies vai hum ānu apsvērumu dēļ nonāvēti, un katras nobeigšan ās vai 
humānās nonāvēšanas laiku, to dz īvnieku skaitu, kuriem nov ērotas toksici ­
tātes pazīmes, nov ēroto toksicit ātes pazīmju aprakstu, ieskaitot toksisk ās 
ietekmes s ākuma laiku, ilgumu un smagumu, to dz īvnieku skaitu, kuriem 
novēroti audu boj ājumi, boj ājumu veidus un to dz īvnieku procentu ālo īpat­
svaru, kuriem par ādījušies katra tipa boj ājumi. Kopsavilkuma datu tabul ās ir 
jānorāda vidējie lielumi un standartnovirzes (ilgstošu testu datiem) attiec ībā 
uz dzīvniekiem, kam izpaužas toksiska ietekme vai boj ājumi, kā arī bojā­
jumi ir jāklasificē. 
50. Interpret ējot pētījuma rezult ātus, var noder ēt vēsturiskie kontroldati, 
piemēram, gadījumā, ja ir nor ādes, ka dati, kas ieg ūti paralēlajā kontrolē, 
būtiski atšķiras no neseniem datiem par kontrolgrupas dz īvniekiem taj ā pašā 
testēšanas kompleks ā/kolonijā. Ja izvērtē vēsturiskus datus, tiem j ābūt no tās 
pašas laboratorijas un j āattiecas uz vien āda vecuma un l īnijas dzīvniekiem, 
un jābūt iegūtiem pēdējo piecu gadu laik ā pirms attiec īgā pētījuma.  
51. Ja vajadz īgs, skaitliskie rezult āti jānovērtē ar piemērotu un visp ārpieņemtu 
statistikas metodi. Statistikas metodes un analiz ējamie dati ir j āizvēlas pētī­
juma plānošanas posm ā (8. punkts). Izv ēli izdarot, j āparedz iesp ēja vaja­
dzības gadījumā to koriģēt attiecībā uz izdzīvošanu.  
Testēšanas pārskats  
52. Testēšanas pārskatā jāiekļauj šāda inform ācija: 
Testējamā ķīmiskā viela:  
— fizikālās īpašības, tīrība un fizik ālķīmiskās īpašības, 
— identifik ācijas dati,  
— ķīmiskās vielas izcelsme,  
— sērijas numurs,  
— ķīmiskās analīzes sertifik āts. 
Nesējviela (attiec īgā gadījumā): 
— nesējvielas izv ēles pamatojums (ja nes ējviela nav ūdens).  
Testa dzīvnieki:  
— izmantot ās sugas/līnija un izv ēles pamatojums,  
— dzīvnieku skaits, vecums un dzimums testa s ākumā, ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 451
 
— izcelsme, tur ēšanas apst ākļi, uzturs utt.,  
— katra dz īvnieka svars testa s ākumā. 
Testēšanas apst ākļi: 
— ievadīšanas ceļa un devu izv ēles pamatojums,  
— attiecīgā gadījumā statistikas metodes, kas izmantotas datu analiz ēšanai,  
— sīka inform ācija par test ējamās ķīmiskās vielas mais ījuma/uztura prepa ­
rātu, 
— analītiski dati par sasniegto prepar āta koncentr āciju, stabilit āti un homo ­
genitāti, 
— testējamās ķīmiskās vielas ievad īšanas ceļš un sīka inform ācija par ieva ­
dīšanu,  
— inhalācijas pētījumiem – vai tika izmantota tikai deguna vai visa 
ķermeņa ekspozīcija, 
— testējamās ķīmiskās vielas faktisk ās devas (mg uz kg ķermeņa svara 
dienā) un attiec īgā gadījumā koeficients, ar kuru test ējamās ķīmiskās 
vielas koncentr āciju (mg/kg vai ppm) bar ībā / dzeramaj ā ūdenī pārrēķi­
nātu faktiskaj ā devā, 
— sīka inform ācija par bar ības un ūdens kvalit āti. 
Rezultāti (gan kopsavilkuma dati tabul ā, gan atseviš ķu dzīvnieku dati):  
— izdzīvošanas dati,  
— ķermeņa svars / ķermeņa svara mai ņas, 
— barības patēriņš, barības efektivit ātes aprēķini, ja tie ir veikti, un attiec īgā 
gadījumā ūdens patēriņš, 
— dati par toksisko atbildes reakciju p ēc dzimuma un devu l īmeņa, 
ieskaitot toksicit ātes pazīmes, 
— klīniski nov ērotas ietekmes veids, biežums (un, ja notiek klasific ēšana, 
smagums), k ā arī ilgums (p ārejoša vai past āvīga), 
— oftalmolo ģiskā izmeklēšana,  
— hematolo ģiskie izmekl ējumi,  
— klīniski bioķīmiskie izmekl ējumi,  
— urīnanalīzes izmekl ējumi,  
— jebkādu neirotoksicit ātes vai im ūntoksicitātes izmekl ējumu rezult āti, 
— ķermeņa svars p ēc nonāvēšanas,  
— orgānu svars (un to attiec ības, ja vajadz īgs), 
— autopsijas atrade,  
— visu ar ievad īšanu saist īto histopatolo ģiskās izmeklēšanas rezult ātu sīks 
apraksts,  
— dati par absorbciju, ja pieejami.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 452
 
Rezultātu statistisk ā apstrāde pēc vajadzības 
Rezultātu interpret ācija un koment āri, arī: 
— devas un atbildes reakcijas sakar ības, 
— apsvērumi par inform āciju attiec ībā uz iedarb ības veidu,  
— model ēšanas pieeju iztirz ājums,  
— BMD , NOAEL vai  LOAEL  noteikšana,  
— vēsturiskie kontroldati,  
— būtiskums cilv ēkam.  
Secinājumi 
LITERAT ŪRA 
(1) OECD (1995). Report of the Consultation Meeting on Sub-chronic and 
Chronic Toxicity/Carcinogenicity Testing (Rome, 1995), internal working document, Environment Directorate, OECD, Paris.
 
(2) Combes RD, Gaunt I, Balls M (2004). A Scientific and Animal Welfare 
Assessment of the OECD Health Effects Test Guidelines for the Safety 
Testing of Chemicals under the European Union REACH System. ATLA 32: 163-208.
 
(3) Barlow SM, Greig JB, Bridges JW  et al.  (2002). Hazard identification by 
methods of animal-based toxicology. Food. Chem. Toxicol. 40, 145-191.  
(4) Chhabra RS, Bucher JR, Wolfe M, Portier C (2003). Toxicity characteri ­
zation of environmental chemicals by the US National Toxicology 
Programme: an overview. Int. J. Hyg. Environ. Health 206: 437–445.  
(5) Šā pielikuma B.27. noda ļa “Subhronisk ās orālās toksicitātes tests – atk ār­
toto devu 90 dienu or ālās toksicit ātes pētījums ar dz īvniekiem, kas nav 
grauzēji”. 
(6) OECD (2012). Guidance Document on the Design and Conduct of Chronic 
Toxicity and Carcinogenicity Studies, Supporting Test Guidelines 451, 452 
and 453 - Second edition. Series on Testing and Assessment No. 116, 
available on the OECD public website for Test Guideline at www.oecd.or ­
g/env/testguidelines.  
(7) OECD (2009). Guidance Document on Acute Inhalation Toxicity Testing, 
Series on Testing and Assessment N°39, ENV/JM/MONO(2009)28, OECD, Paris.
 
(8) Šā pielikuma B.8. noda ļa “Subak ūtā inhalācijas toksicit āte: 28 dienu p ētī­
jums”.  
(9) Šā pielikuma B.29. noda ļa “Subhronisk ā inhalācijas toksicit āte: 90 dienu 
pētījums”.  
(10) Šā pielikuma B.9. noda ļa “Atkārtotās devas (28 dienu) toksicit āte (ādas)”.  
(11) Carmichael NG, Barton HA, Boobis AR  et al.  (2006). Agricultural 
Chemical Safety Assessment: A Multisector Approach to the Moderniza ­
tion of Human Safety Requirements. Critical Reviews in Toxicology 36: 
1-7. 
(12) Barton HA, Pastoor TP, Baetcke T  et al.  (2006). The Acquisition and 
Application of Absorption, Distribution, Metabolism, and 
Excretion (ADME) Data in Agricultural Chemical Safety Assessments. Critical Reviews in Toxicology 36: 9-35.
 
(13) Doe JE, Boobis AR, Blacker A  et al.  (2006). A Tiered Approach to 
Systemic Toxicity Testing for Agricultural Chemical Safety Assessment. 
Critical Reviews in Toxicology 36: 37-68.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 453
 
(14) Cooper RL, Lamb JS, Barlow SM  et al . (2006). A Tiered Approach to Life 
Stages Testing for Agricultural Chemical Safety Assessment. Critical 
Reviews in Toxicology 36: 69-98.  
(15) OECD (2002). Guidance Notes for Analysis and Evaluation of Chronic 
Toxicity and Carcinogenicity Studies, Series on Testing and Assessment 
No. 35 and Series on Pesticides No. 14, ENV/JM/MONO(2002)19, OECD, Paris.
 
(16) OECD (2000). Guidance Document on the recognition, assessment, and use 
of clinical signs as humane endpoints for experimental animals used in safety evaluation, No. 19, ENV/JM/MONO(2000)7, OECD, Paris.
 
(17) Rhomberg LR, Baetcke K, Blancato J, Bus J, Cohen S, Conolly R, Dixit R, 
Doe J, Ekelman K, Fenner-Crisp P, Harvey P, Hattis D, Jacobs A, Jacobson-Kram D, Lewandowski T, Liteplo R, Pelkonen O, Rice J, Somers D, Turturro A, West W, Olin S (2007). Issues in the Design and Interpre ­
tation of Chronic Toxicity and Carcinogenicity Studies in Rodents: 
Approaches to Dose Selection Crit Rev. Toxicol. 37 (9): 729-837.
 
(18) ILSI (International Life Sciences Institute) (1997). Principles for the Selec ­
tion of Doses in Chronic Rodent Bioassays. Foran JA (Ed.). ILSI Press, Washington, DC.
 
(19) Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 22. septembra Direkt īva 
2010/63/ES par zin ātniskiem m ērķiem izmantojamo dz īvnieku aizsardz ību 
(OV L 276, 20.10.2010., 33. lpp.).  
(20) National Research Council, 1985. Guide for the care and use of laboratory 
animals. NIH Publication No. 86-23. Washington D.C., US. Dept. of Health and Human Services.
 
(21) GV-SOLAS (Society for Laboratory Animal Science, Gesellschaft für 
Versuchstierkunde, 1988). Publication on the Planning and Structure of Animal Facilities for Institutes Performing Animal Experiments. ISBN 3- 906255-04-2.
 
(22) GV-SOLAS (Society for Laboratory Animal Science, Gesellschaft für 
Versuchstierkunde, 2006). Microbiological monitoring of laboratory 
animals in various housing systems.  
(23) Diehl K-H, Hull R, Morton D, Pfister R, Rabemampianina Y, Smith D, 
Vidal J-M, van de Vorstenbosch C. 2001. A good practice guide to the 
administration of substances and removal of blood, including routes and 
volumes. Journal of Applied Toxicology 21:15-23.  
(24) IPCS (1986). Principles and Methods for the Assessment of Neurotoxicity 
Associated with Exposure to Chemicals. Environmental Health Criteria 
Document No. 60.  
(25) Tupper DE, Wallace RB (1980). Utility of the Neurologic Examination in 
Rats. Acta Neurobiol. Exp. 40: 999-1003.  
(26) Gad SC (1982). A Neuromuscular Screen for Use in Industrial Toxicology. 
J. Toxicol.Environ. Health 9: 691-704.  
(27) Moser VC, McDaniel KM, Phillips PM (1991). Rat Strain and Stock 
Comparisons Using a Functional Observational Battery: Baseline Values 
and Effects of Amitraz. Toxicol. Appl. Pharmacol. 108: 267-283.  
(28) Meyer OA, Tilson HA, Byrd WC, Riley MT (1979). A Method for the 
RoutineAssessment of Fore- and Hind-limb Grip Strength of Rats and 
Mice. Neurobehav. Toxicol. 1: 233-236.  
(29) Crofton KM, Howard JL, Moser VC, Gill MW, Reiter LW, Tilson HA, 
MacPhail RC (1991). Interlaboratory Comparison of Motor Activity Expe ­
riments: Implication for Neurotoxicological Assessments. Neurotoxicol. 
Teratol. 13: 599-609.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 454
 
(30) Weingand K, Brown G, Hall R  et al.  (1996). Harmonisation of Animal 
Clinical Pathology Testing in Toxicity and Safety Studies. Fundam. & 
Appl. Toxicol. 29: 198-201.  
(31) EMEA (draft) document “Non-clinical guideline on drug-induced hepato ­
toxicity” (Doc. Ref. EMEA/CHMP/SWP/a50115/2006).  
(32) Crissman JW, Goodman DG, Hildebrandt PK  et al.  (2004). Best Practices 
Guideline: Toxicological Histopathology. Toxicologic Pathology 32: 
126-131.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 455
 
1. papildin ājums  
DEFINĪCIJA  
Testējamā ķīmiskā viela:  jebkāda viela vai mais ījums, ko test ē, izmantojot šo 
testēšanas metodi.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 456
 
B.31.  PRENAT ĀLĀS ONTO ĢENĒZES TOKSICIT ĀTES PĒTĪJUMS  
1. METODE  
Šī metode ir ESAO 414. (2001) vadl īnijā noteiktās metodes kopija.  
1.1. IEVADS  
Šī ontoģenēzes toksicit ātes testa metode ir paredz ēta, lai sniegtu 
vispārīgo inform āciju par pirmsdzemd ību iedarb ības ietekmi uz 
grūsnu testa dz īvnieku un uz att īstošos organismu  in utero ; tā var 
iekļaut vērtējumu par iedarb ību uz māti, kā arī par augļa nāvi, struk­
turālajām anomālijām vai augšanas izmai ņām. Funkcion āli bojājumi, 
kaut arī tie ir svar īga attīstības daļa, nav šīs testa metodes sast āvdaļa. 
Tos var test ēt atsevišķā pētījumā vai kā papildin ājumu šim p ētī­
jumam, izmantojot att īstības neirotoksicit ātes testa metodi. Inform ā­
cija par funkcion ālu bojājumu un citu postnat ālo iedarb ību testa 
metodi attiec īgi skatīt divu paaudžu reprodukt īvās toksicit ātes un 
attīstības neirotoksicit ātes pētījumu testa metod ē. 
Šai testa metodei atseviš ķos gadījumos var b ūt vajadzīga īpaša pielā­
gošana, pamatojoties uz konkr ētām zināšanām, piemēram, par test ē­
jamās vielas fizik āli ķīmiskajām vai toksikolo ģiskajām īpašībām. 
Tāda pielāgošana ir pie ņemama, ja p ārliecinoši zin ātniski dati liecina, 
ka pielāgojumi testu padar īs informat īvāku. Tādā gadījumā pētījuma 
pārskatā minētie zinātniskie dati ir r ūpīgi jādokument ē. 
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Ontoģenēzes toksikolo ģija: pētījums par t ādām blakuspar ādībām uz 
attīstošos organismu, kuras var izrais īt iedarbība pirms apaug ļošanas, 
prenatālās attīstības laikā vai postnat āli līdz seksuālās nobriešanas 
laikam. Galven ās ontoģenēzes toksicit ātes izpausmes iek ļauj: 1) orga ­
nisma nāvi, 2) struktur ālas anom ālijas, 3) izmain ītu augšanu un 4) 
funkcionālus bojājumus. Onto ģenēzes toksikolo ģiju agrāk bieži 
minēja kā teratoloģiju. 
Kaitīga iedarb ība: jebkura ar vielas ievad īšanu saist īta tāda izmaiņa 
pret bāzes līniju, kas samazina organisma sp ēju izdzīvot, vairoties vai 
pielāgoties videi. Kas attiecas uz onto ģenēzes toksikolo ģiju plašākajā 
nozīmē, tā iekļauj visas iedarb ības, kas trauc ē normālu apaugļošanas 
produkta att īstību gan pirms dzimšanas, gan p ēc tās. 
Izmainīta augšana : pēcnācēja orgāna vai ķermeņa svara vai lieluma 
izmaiņas. 
Izmaiņas (anom ālijas) : attīstības struktur ālas izmai ņas, kas iek ļauj 
malformācijas un novirzes (28).  
Malform ācija/ievērojama anom ālija: struktur āla izmai ņa, ko 
uzskata par dz īvniekam kait īgu (var b ūt arī letāla) un kas parasti ir 
reti sastopama.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 457
 
Novirze/neliela anom ālija: strukturāla izmaiņa, ko uzskata par t ādu, 
kam nav kait īga iedarb ība uz dz īvnieku; var b ūt pārejoša un 
kontroles popul ācijā var būt relatīvi bieži sastopama.  
Apaugļošanas produkts : apaugļotas olšūnas atvasin ājumu summa 
jebkurā attīstības pakāpē no apaug ļošanas līdz dzimšanai, iek ļaujot 
augļapvalkus, k ā arī embriju vai augli.  
Implantācija (nidācija): blastocistas piestiprin āšanās dzemdes epite ­
liālajam izkl ājumam, iek ļaujot tās iziešanu caur dzemdes epit ēliju un 
implantāciju endometrij ā. 
Embrijs : organisma agr īnais vai att īstības posms, jo īpaši olšūnas 
apaugļošanās produkts, kas att īstās, pēc tam, kad par ādījusies garen ­
virziena ass, un l īdz laikam, kad izveidojuš ās visas galven ās struk­
tūras. 
Embriotoksicit āte: kaitīga embrija norm ālajai strukt ūrai, attīstībai, 
augšanai un/vai dz īvotspējai. 
Auglis : nedzimis p ēcnācējs pēcembrija laika posm ā. 
Fetotoksicit āte: kaitīga augļa normālajai strukt ūrai, attīstībai, augš ­
anai un/vai dz īvotspējai. 
Aborts : priekšlaic īga apaugļošanās produktu – embrija vai dz īvotne­
spējīga augļa – izgrūšana no dzemdes.  
Resorbcija : apaugļošanas produkts, kas implant ēts dzemdē, pēc tam 
miris un tiek resorb ēts vai ir resorb ēts. 
Agrīna resorbcija : implant ācijas pier ādījumi bez identific ējama 
embrija/aug ļa. 
Vēla resorbcija : miris embrijs vai auglis ar ārējām deģeneratīvām 
izmaiņām. 
NOAEL : saīsinājums no “nenov ēro nelabv ēlīgu ietekmes l īmeni” 
(NOAEL ) (līmenis, pie kura nav nov ērojama nev ēlama ietekme), 
un tas ir liel ākais devas vai iedarb ības līmenis, pie kura nav nov ē­
rojami ar vielas ievad īšanu saist īti nevēlami rezult āti. 
1.3. STANDARTVIELA  
Nav.  
1.4. TESTA METODES PRINCIPS  
Parasti test ējamo vielu ievada gr ūsniem dz īvniekiem vismaz p ēc 
implantācijas līdz vienai dienai pirms pl ānotās nogalin āšanas, kurai 
jābūt iespējami tuvu parastajai dzemd ību dienai, nerisk ējot zaudēt 
datus priekšlaic īgu dzemd ību dēļ. Testa metode nav paredz ēta, lai 
apskatītu tikai organo ģenēzes posmu (piem ēram, no 5. l īdz 15. dienai 
grauzējiem un no 6. l īdz 18. dienai trušiem), bet attiec īgā gadījumā 
arī iedarbību no preimplant ācijas visā grūsnības period ā līdz dienai 
pirms ķeizargrieziena. Īsi pirms ķeizargrieziena m ātītes nogalina, 
apskata dzemdes saturu un aug ļus novērtē attiecībā uz ārēji 
redzamām anomālijām un mīksto audu un skeleta izmai ņām. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 458
 
1.5. TESTA METODES APRAKSTS  
1.5.1.  Dz īvnieku sugu izv ēle 
Ir ieteicams test ēšanu izdar īt ar visatbilstoš ākajām sugām un tādām 
laboratorijas sug ām un līnijām, ko parasti izmanto onto ģenēzes toksi­
citātes prenat ālā testēšanā. Piemērotākā grauzēju suga ir žurka un 
piemērotākā suga, kas nav grauz ēji, ir trusis. Ja izmanto citas 
sugas, jāsniedz pamatojums.  
1.5.2.  Tur ēšanas un barošanas nosac ījumi  
Eksperiment ālo dzīvnieku telp ā temperat ūrai jābūt 22  o C (± 3  o ) 
žurkām un 18  o C (± 3  o ) trušiem. Lai gan, iz ņemot telpas t īrīšanas 
laiku, relat īvajam mitrumam j ābūt vismaz 30 % un v ēlams, lai tas 
nepārsniegtu 70 %, tas j āuztur 50–60 % robež ās. Apgaismojumam 
jābūt mākslīgam, secība ir 12 stundas gaismas, 12 stundas tumsas. 
Attiecībā uz barošanu var izmantot parasto laboratorijas bar ību ar 
neierobežotu dzeram ā ūdens pieg ādi. Pārošanas proced ūras jāveic 
attiecīgajam nol ūkam piem ērotos būros. Priekšroka dodama sap āroto 
dzīvnieku atseviš ķai turēšanai, pie ņemama ir ar ī turēšana neliel ās 
grupās. 
1.5.3.  Dz īvnieku sagatavošana  
Jāizmanto veseli dz īvnieki, kas ir aklimatiz ēti laboratorijas apst ākļos 
vismaz piecas dienas un ar kuriem iepriekš nav veiktas izm ēģinā­
jumu proced ūras. Testa dz īvniekiem nor āda sugu, l īniju, dzimumu, 
svaru un/vai vecumu. Visiem dz īvniekiem vai testa grup ām, cik vien 
tas praktiski iesp ējams, jābūt vienāda svara un vecuma. Pie katra 
devas līmeņa jāizmanto jauni negr ūsni pieauguši sieviš ķā dzimuma 
dzīvnieki. Sieviš ķā dzimuma dz īvnieki jāpāro ar tās pašas sugas un 
līnijas vīrišķā dzimuma dz īvniekiem un ir j āizvairās no brāļu un 
māsu pārošanas. Žurk ām grūsnības 0. diena ir diena, kad nov ērots 
vagīnas embols un/vai sperma; trušiem gr ūsnības 0. diena ir diena, 
kad noticis  coitus  vai mākslīgā apsēklošana, ja lieto min ēto metodi. 
Sapārotie sieviš ķā dzimuma dz īvnieki pēc nejaušas izv ēles jāiedala 
kontroles un vielas došanas grup ā. Būri jāizvieto tā, lai iesp ējami 
samazinātu būru novietojuma varb ūtējo iedarb ību. Katram dz īv­
niekam pieš ķir unikālu identifik ācijas numuru. P ārotie sieviš ķā 
dzimuma dz īvnieki pēc nejaušās izvēles jāiedala kontroles un vielas 
došanas grup ā, un, ja sieviš ķā dzimuma dz īvnieki ir p āroti partij ās, 
dzīvnieki ir vienm ērīgi jāsadala katras partijas grup ās. Līdzīgi vien­
mērīgās grupās ir jāsadala sieviš ķā dzimuma dz īvnieki, ko aps ēklojis 
viens un tas pats v īrišķā dzimuma dz īvnieks.  
1.6. PROCED ŪRA 
1.6.1.  Dz īvnieku skaits un dzimums  
Katrā testa un kontroles grup ā jābūt pietiekamam sieviš ķā dzimuma 
dzīvnieku skaitam, lai autopsij ā būtu aptuveni 20 sieviš ķā dzimuma 
dzīvnieki ar implant ācijas vietām. Grupas ar maz āk nekā 16 dzīvnie­
kiem ar implant ācijas viet ām var būt neatbilstošas. M āšu mirstība 
obligāti nepadara p ētījumu neder īgu ar nosac ījumu, ka t ā nepārsniedz 
aptuveni 10 %.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 459
 
1.6.2.  Devu sagatavošana  
Ja dozēšanas atvieglošanai izmanto nes ēju vai citu piedevu, j āņem 
vērā šādas īpašības – iedarb ība uz test ējamās vielas uzs ūkšanos, 
sadalījumu, metabolismu un aizturi vai izdal īšanos; iedarb ība uz 
testējamās vielas ķīmiskajām īpašībām, kas var main īt tās toksiskās 
īpašības; iedarb ība uz bar ības un ūdens patēriņu vai dzīvnieku baro ­
juma stāvokli. Nes ējs nedrīkst būt toksisks onto ģenēzē vai ietekm ēt 
reprodukt īvo funkciju.  
1.6.3.  Doz ēšana  
Parasti test ējamo vielu ievada katru dienu no implant ācijas 
(piemēram, piektaj ā dienā pēc pārošanas) l īdz dienai, kas ir dienu 
pirms plānotā ķeizargrieziena. Ja pieejamie iepriekš ējie pētījumi 
nenorāda uz augstu pirmsimplant ācijas zudumu iesp ēju, vielas ieva ­
dīšanu var paildzin āt, iekļaujot visu gr ūsnības periodu no p ārošanas 
līdz dienai pirms pl ānotās nogalināšanas. Ir labi zin āms, ka gr ūsnības 
laikā nepiem ērota apiešan ās vai stress var izrais īt prenatālus 
zudumus. Lai pasarg ātos no prenat āliem zudumiem, ko izraisa ar 
vielas ievad īšanu nesaist īti faktori, ir j āizvairās no nevajadz īgas rīko­ 
šanās ar grūsniem dzīvniekiem, k ā arī no ārējo faktoru rad īta stresa, 
piemēram, trokš ņa. 
Jāizmanto vismaz tr īs dažādas devas, un j āpielieto vienlaic īga grupu 
kontrole. Veseli dz īvnieki pēc nejaušās izvēles jāiedala kontroles un 
vielas ievad īšanas grup ā. Devu l īmeņi jāizvieto tā, lai veidotos 
toksisko iedarb ību gradācija. Ja test ējamās vielas fizik ālās/ķīmiskās 
īpašības vai biolo ģiskās īpašības nav ierobežotas, liel ākā deva jāiz­
vēlas, lai izrais ītu nelielu onto ģenēzes toksicit āti un/vai m āšu toksi­
citāti (klīniskās pazīmes vai ķermeņa svara samazin ājums), bet ne 
nāvi vai smagas ciešanas. Vismaz vienam vid ēji lielās devas līmenim 
jāizraisa minim ālā novērojamā toksiskā iedarbība. Vielas maz ākā 
deva nedr īkst izraisīt mātes toksicit ātes vai onto ģenēzes toksicit ātes 
pazīmes. Devu l īmeņi lejupejoš ā secībā jāizvēlas tā, lai parādītu visas 
ar dozēšanu saist ītās atbildes reakcijas un nenov ērotas nelabv ēlīgas 
ietekmes l īmeni ( NOAEL ). Lejupejošo devu l īmeņu uzdošanai bieži 
optimāli ir divk ārši līdz četrkārši starplaiki, un ceturt ās testa grupas 
pievienošana bieži ir ieteicam āka par ļoti plašu (piem ēram, vairāk par 
10 reizēm) starplaiku izmantošanu starp doz ēšanām. Kaut ar ī mērķis 
ir mātes NOAEL  noteikšana, var b ūt pieņemami ar ī pētījumi, kas 
šādu līmeni nenosaka (1).  
Devu līmeņi jāizvēlas, ņemot vērā esošos toksicit ātes datus, k ā arī 
papildu inform āciju par test ējamo vielu un ar to saist īto materi ālu 
metabolismu un toksikokin ētiku. Tāda inform ācija arī palīdzēs 
parādīt dozēšanas rež īma atbilst ību. 
Jāizmanto vienlaic īgas kontroles grupa. Šai grupai j ābūt placebo 
saņēmējai kontroles grupai vai nes ēja kontroles grupai, ja test ējamās 
vielas došan ā izmanto nes ēju. Visām grupām jādod tas pats test ē­
jamās vielas vai nes ēja tilpums. Ar kontroles grupas(-u) dz īvniekiem 
jārīkojas tāpat kā ar testa grupas dz īvniekiem. Nes ēja kontroles 
grupai nes ējs jāsaņem lielākajā izmantotaj ā daudzum ā (kā zemākajā 
vielas saņemšanas grup ā). ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 460
 
1.6.4.  Pie ļaujamības tests  
Ja testā pie viena devas l īmeņa, kas ir vismaz 1 000 mg/kg ķermeņa 
svara dien ā, ievadot peror āli un izmantojot šim p ētījumam aprakst ītās 
procedūras, nav izrais īta novērojama toksicit āte ne grūsnajiem dz īv­
niekiem, ne to p ēcnācējiem un ja iedarb ība nav sagaid āma, pamato ­
joties uz esošajiem datiem (piem ēram, no strukt ūras ziņā un/vai 
metaboliski radniec īgiem savienojumiem), tad pilnu p ētījumu ar tr īs 
devu līmeņu izmantošanu nevar uzskat īt par vajadz īgu. Paredzam ā 
iedarbība uz cilv ēku var nor ādīt uz to, ka pie ļaujamības testā jāiz­
manto liel āks perorālās devas l īmenis. Citiem ievad īšanas veidiem, 
tādiem kā ieelpošana un pielietošana uz ādas, vielas fizik āli ķīmiskās 
īpašības bieži var nor ādīt un ierobežot maksim ālo sasniedzamo iedar ­
bības līmeni (piem ēram, pielietošana uz ādas nedrīkstētu izraisīt 
smagu lok ālu toksicit āti). 
1.6.5.  Devu ievad īšana  
Testējamo vielu vai nes ēju parasti ievada peror āli vai caur zondi. Ja 
izmanto citu ievad īšanas veidu, testa izpild ītājam jāsniedz tā izvēles 
pamatojums un izskaidrojums, un var b ūt vajadzīgi attiecīgi grozī­
jumi (2) (3) (4). Test ējamo vielu katru dienu ievada aptuveni vien ā 
laikā. 
Atsevišķo dzīvnieku dev ām parasti j ābūt pamatot ām uz atseviš ķo 
ķermeņa svaru jaun āko noteikšanu. Tom ēr jābūt piesardz īgiem, piel ā­
gojot devu gr ūsnības pēdējās trešdaļas laikā. Lai nov ērstu pārliecīgu 
mātes toksicit āti, devas izv ēlei jāizmanto esošie dati. Tom ēr, ja vielu 
saņēmušajām mātītēm ir novērojama pārliecīga toksicit āte, tādi dzīv­
nieki ir hum āni jānogalina. Ja vair āki grūsni dzīvnieki uzr āda pārlie­
cīgas toksicit ātes pazīmes, ir jāapsver attiec īgās devas grupas likvi ­
dēšana. Ja test ējamo vielu dz īvniekiem ievada ar m ākslīgo barošanu, 
tas jāizdara vien ā devā, izmantojot ku ņģa zondi vai piem ērotu intu­
bācijas kanulu. Maksim ālais šķidruma tilpums, ko vien ā paņēmienā 
var ievad īt, ir atkar īgs no testa dz īvnieka lieluma. Tilpums nedr īkst 
pārsniegt 1 ml/100 g ķermeņa svara, iz ņemot ūdens šķīdumus, ko var 
ievadīt 2 ml/100 g uz ķermeņa svaru. Ja par nes ēju izmanto kuku ­
rūzas eļļu, tilpums nedr īkst pārsniegt 0,4 ml/100 g ķermeņa svara. 
Testa tilpuma izmai ņas ir jāsamazina l īdz minimumam, piel āgojot 
koncentrāciju, lai nodrošin ātu nemain īgu tilpumu pie visiem devu 
līmeņiem. 
1.6.6.  Mātīšu novērošana  
Klīniskie nov ērojumi jāizdara un tie j āreģistrē vismaz reizi dien ā, 
vēlams katru dienu vien ā(-os) laik ā(-os) un ņemot vērā sagaidāmo 
iedarbību maksimuma laika posmu p ēc dozēšanas. Dz īvnieku 
stāvoklis jāreģistrē, iekļaujot mirst ību, mirstošos dz īvniekus, nep āre­
jošas iztur ēšanās izmaiņas un visas atkl ātās toksicitātes pazīmes. 
1.6.7.  Ķermeņa svars un bar ības patēriņš 
Dzīvnieki jānosver gr ūsnības 0. dien ā vai vēlākais 3. gr ūtniecības 
dienā, ja sapārotos dzīvniekus ir pieg ādājis audzētājs no ārpuses, 
pirmajā dozēšanas dien ā, vismaz reizi tr īs dienās dozēšanas laika 
posmā un paredz ētās nogalin āšanas dien ā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 461
 
Barības patēriņš ir jāreģistrē ik pēc trim dien ām, un tam j āsakrīt ar 
ķermeņa svara noteikšanas dien ām. 
1.6.8.  Pēcnāves pārbaude  
Sievišķā dzimuma dz īvnieki jānogalina vienu dienu pirms sagai ­
dāmās dzemdību dienas. Sieviš ķā dzimuma dz īvnieki, kuriem nov ēro 
aborta vai priekšlaic īgu dzemd ību pazīmes, jānogalina un j āizdara to 
rūpīga makroskopisk ā pārbaude.  
Tūlīt pēc nogalin āšanas vai n āves pētījuma laik ā mātīte makrosko ­
piski jāpārbauda attiec ībā uz struktur ālām anomālijām vai patolo ģi­
skām izmaiņām. Mātīšu vērtēšana ķeizargrieziena laik ā un turpm ākās 
augļu analīzes jāveic, vēlams, bez zin āšanām par vielas sa ņemšanas 
grupu, lai l īdz minimumam samazin ātu neobjektivit āti. 
1.6.9.  Dzemdes satura apskate  
Tūlīt pēc nogalin āšanas vai iesp ējami drīz pēc nāves dzemdes ir 
jāizņem un jāpārliecinās par dzīvnieku gr ūsnības statusu. Dzemdes, 
kas šķiet negrav īdas, ir jāpārbauda turpm āk (piemēram, izmantojot 
amonija sulf īda iekrāsošanos grauz ējiem un Salevska iekr āsošanos 
vai piem ērotu alternat īvu metodi trušiem), lai apstiprin ātu negrūs­
nības statusu (5).  
Gravīdas dzemdes, iek ļaujot dzemdes kaklu, ir j ānosver. Grav īdas 
dzemdes svars nav j āiegūst no dzīvniekiem, kas p ētījuma laik ā atrasti 
nobeigušies.  
Grūsniem dzīvniekiem j ānosaka  corpora lutea  skaits.  
Dzemdes saturs ir j āpārbauda, lai noteiktu nobeigušos embriju vai 
augļu skaitu un dz īvotspējīgo augļu skaitu. Lai noteiktu apaug ļošanas 
produkta relat īvo nobeigšan ās laiku, ir j āapraksta resorbcijas pak āpe 
(skatīt 1.2. punktu).  
1.6.10.  Aug ļu pārbaude  
Jānosaka katra aug ļa dzimums un ķermeņa svars.  
Katrs auglis j āpārbauda attiec ībā uz ārējām izmaiņām (6).  
Augļi jāapskata attiec ībā uz skeleta un m īksto audu izmai ņām 
(piemēram, novirz ēm un malform ācijām jeb anom ālijām) (7) (8) 
(9) (10) (11) (12) (13) (14) (15) (16) (17) (18) (19) (20) (21) (22) 
(23) (24). Aug ļu izmaiņu iedalīšana kategorij ās ir vēlama, bet nav 
nepieciešama. Ja iedal īšanu kategorij ās veic, ir skaidri j ānorāda 
katras kategorijas noteikšanas krit ēriji. Īpaša uzman ība jāvelta repro ­
duktīvajam traktam, kas ir j āpārbauda attiec ībā uz izmain ītas attīs­
tības pazīmēm. 
Attiecībā uz grauz ējiem aptuveni puse no katra metiena ir j āpreparē 
un jāpārbauda attiec ībā uz skeleta izmai ņām. Atlikus ī puse jāpreparē 
un jāpārbauda attiec ībā uz mīksto audu izmai ņām, izmantojot 
pieņemtas vai piem ērotas sēriju sekcijas metodes vai uzman īgu 
makroskopisk ās secēšanas paņēmienu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 462
 
Dzīvniekiem, kas nav grauz ēji, piemēram, trušiem, visi aug ļi ir jāpār­
bauda attiec ībā gan uz m īksto audu, gan skeleta izmai ņām. Šo aug ļu 
ķermeņus vērtē, attiecībā uz mīksto audu izmai ņām izdarot r ūpīgu 
sekciju, kas var iek ļaut proced ūras tālākai sirds iekš ējās struktūras 
novērtēšanai (25). Pusei no t ā apskatītajiem aug ļiem ir jānoņem 
galvas un j āapstrādā mīksto audu izmai ņu novērtēšanai (iek ļaujot 
acis, smadzenes, deguna ejas un m ēli), izmantojot standarta s ēriju 
secēšanas metodes (26) vai tikpat jut īgu metodi. Min ēto augļu 
ķermeņi un atlikušie neskartie aug ļi ir jāapstrādā un jāpārbauda attie ­
cībā uz skeleta izmai ņām, izmantojot t ās pašas metodes, kas aprak ­
stītas saistībā ar grauz ējiem.  
2. DATI  
2.1. REZULT ĀTU APSTR ĀDE 
Datus reģistrē atsevišķi mātītēm, kā arī to pēcnācējiem un apvieno 
tabulas veid ā, katrai testa grupai un katrai paaudzei par ādot dzīv­
nieku skaitu testa s ākumā, testa laik ā atrasto nobeigušos vai hum ānu 
iemeslu d ēļ nogalināto dzīvnieku skaitu, katras nobeigšan ās vai 
humānās nogalin āšanas laiku, gr ūsno sieviš ķā dzimuma dz īvnieku 
skaitu, toksicit ātes pazīmes uzrādījušo dzīvnieku skaitu, nov ēroto 
toksicitātes pazīmju aprakstu, iek ļaujot toksisko iedarb ību parādī­ 
šanās brīdi, ilgumu un smagumu, embriju/aug ļu novērojumu veidu 
un visus attiec īgos datus par metienu.  
Skaitliskie rezult āti ir jānovērtē ar piem ērotu statistikas metodi, 
izmantojot metienu k ā datu anal īzes vienību. Jāizmanto visp āratzīta 
statistikas metode; statistikas metodes ir j āizvēlas kā daļa no pētī­
juma projekta un j āpamato. J āreģistrē arī dati par dz īvniekiem, kas 
nav izdzīvojuši līdz paredz ētajai nogalin āšanai. Attiec īgā gadījumā 
minētos datus var iek ļaut grupas vid ējos lielumos. No t ādiem dzīv­
niekiem ieg ūto datu relevance un t ātad to iek ļaušana vai neiek ļau­ 
šana grupas vid ējā(-os) lielum ā(-os) ir jāpamato un j āizspriež katr ā 
atsevišķā gadījumā. 
2.2. REZULT ĀTU IZVĒRTĒŠANA  
Prenatālās ontoģenēzes toksicit ātes dati ir j ānovērtē novērotās iedar­
bības izteiksm ē. Vērtējumā ir šāda inform ācija: 
— mātes un embriju/aug ļu testa rezult āti, iekļaujot sakar ības novēr­
tējumu vai t ās trūkumu starp test ējamās vielas iedarb ību uz dzīv­
niekiem un visu konstat āciju biežumu un smagumu,  
— augļu ārējo, mīksto audu un skeleta izmai ņu iedalīšanai katego ­
rijās izmantotie krit ēriji, ja iedal īšana kategorij ās ir veikta,  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 463
 
— attiecīgā gadījumā vēsturiskie kontroles dati, lai veicin ātu pētī­
juma rezult ātu interpret āciju, 
— visā procentu ālā daudzuma vai koeficientu apr ēķināšanā izman­
totie skait ļi, 
— attiecīgā gadījumā pētījuma rezult ātu atbilstoša statistisk ā analīze, 
kurā jāiekļauj pietiekama inform ācija par anal īzes metodi, t ā, lai 
neatkarīgs recenzents/statisti ķis varētu atkārtoti nov ērtēt un 
rekonstru ēt analīzi. 
Katrā pētījumā, kas rāda, ka toksisk ās iedarbības nav, ir j āapsver 
turpmākie pētījumi, lai noteiktu test ējamās vielas uzs ūkšanos un 
bioloģisko pieejam ību. 
2.3. REZULT ĀTU INTERPRET ĒŠANA  
Prenatālā ontoģenēzes toksicit āte sniedz inform āciju par vielas atk ār­
totas iedarb ības ietekmi gr ūsnības laikā uz mātītēm un uz to p ēcnā­
cēju intrauter īno attīstību. Pētījuma rezult āti ir jāinterpretē kopā ar 
subhronisko, reprodukcijas, toksikokin ētisko un citu p ētījumu 
datiem. T ā kā tiek uzsv ērta vispārējā toksicitāte mātes toksicit ātes 
un ontoģenēzes toksicit ātes beigu punktu izteiksm ē, pētījuma rezul ­
tāti zināmā mērā ļauj atšķirt iedarb ību uz att īstību, kas sastopama, 
nepastāvot vispārējai toksicit ātei, un iedarb ību uz attīstību, ko izraisa 
tikai līmeņi, kas ir toksiski ar ī mātesdzīvniekam (27).  
3. P ĀRSKATA SAGATAVOŠANA  
3.1. P ĀRSKATS PAR TESTU  
Pārskatā par testu j āiekļauj šāda inform ācija. 
Testējamā viela:  
— fizikālās īpašības un attiec īgā gadījumā fizikāli ķīmiskās īpašības, 
— identifik ācija, iekļaujot  CAS  numuru, ja tas ir zin āms/noteikts,  
— tīrība. 
Nesējs (attiecīgā gadījumā): 
— nesēja izvēles pamatojums, ja nes ējs nav ūdens.  
Testa dzīvnieki:  
— izmantot ā suga un l īnija, 
— dzīvnieku skaits un vecums,  
— izcelsme, tur ēšanas apst ākļi, barība u. c.,  
— atseviš ķo dzīvnieku svars testa s ākumā. 
Testa apst ākļi: 
— devu l īmeņa izvēles pamatojums,  
— sīkas ziņas par test ējamās vielas prepar āta/barības sagatavošanu, 
iegūto koncentr āciju, stabilit āti un homogenit āti, ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 464
 
— sīkas ziņas par test ējamās vielas ievad īšanu,  
— testējamās vielas koncentr ācijas (milj. da ļas) barībā vai dzeramaj ā 
ūdenī pārrēķins faktiskaj ā dienas dev ā (mg/kg ķermeņa svara 
dienā) attiecīgā gadījumā, 
— vides apst ākļi, 
— sīkas ziņas par bar ības un ūdens kvalit āti. 
Rezultāti 
Dati par m ātes toksisko atbildes reakciju uz devu iek ļaujot, bet 
neaprobežojoties ar:  
— dzīvnieku skaitu testa s ākumā, izdzīvojušo dz īvnieku skaitu, 
grūsno dzīvnieku skaitu, abortu skaitu, priekšlaic īgu dzemd ību 
skaitu,  
— nāves iestāšanās dienu testa laik ā vai norādi, ka dz īvnieki ir 
izdzīvojuši,  
— dati par dz īvniekiem, kas nav izdz īvojuši līdz plānotajai nogali ­
nāšanai, ir j āreģistrē, bet nav j āiekļauj starpgrupu statistiskajos 
salīdzinājumos,  
— katra anom āla klīniskā simptoma nov ērošanas diena un t ālākā 
attīstība, 
— ķermeņa svars, ķermeņa svara izmai ņas un grav īdās dzemdes 
svars, neoblig āti iekļaujot ķermeņa svara izmai ņas, kas kori ģētas 
uz gravīdās dzemdes svaru,  
— barības patēriņš un ūdens patēriņš, ja tas ir m ērīts, 
— autopsijas konstat ācijas, iekļaujot dzemdes svaru,  
— ir jāreģistrē iedarbības uz m āti un attīstību NOAEL  vērtības. 
Attīstības beigu punkti attiec ībā uz devu, metieniem ar implant āciju, 
iekļaujot:  
— corpora lutea  skaitu,  
— implant āciju skaitu, dz īvo un mirušo aug ļu un resorbciju skaitu 
un procentu ālo daudzumu,  
— pre- un postimplant ācijas zudumu skaitu un procentu ālo 
daudzumu.  
Attīstības beigu punkti attiec ībā uz devu metieniem ar dz īviem 
augļiem, iekļaujot:  
— dzīvu pēcnācēju skaitu un procentu ālo daudzumu,  
— dzimumu attiec ību, 
— augļu ķermeņa svaru, v ēlams pēc dzimumiem un dzimumiem 
kopā, 
— ārējas, mīksto audu un skeleta malform ācijas un citas attiec īgās 
izmaiņas, 
— attiecīgā gadījumā kritērijus iedal īšanai kategorij ās, ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 465
 
— augļu un metienu kop ējo skaitu un procentu ālo daudzumu ar 
ārējām, mīksto audu un skeleta izmai ņās, kā arī individu ālu 
anomāliju un citu attiec īgu izmaiņu veidus un biežumu.  
Rezultātu apspriešana.  
Secinājumi.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) Kavlock R.J. et al. (1996) A Simulation Study of the Influence 
of Study Design on the Estimation of Benchmark Doses for 
Developmental Toxicity. Risk Analysis 16; p. 399–410.  
(2) Kimmel, C.A. and Francis, E.Z. (1990) Proceedings of the 
Workshop on the Acceptability and Interpretation of Dermal 
Developmental Toxicity Studies. Fundamental and Applied Toxicology 14; p. 386–398.
 
(3) Wong, B.A., et al. (1997) Developing Specialised Inhalation 
Exposure Systems to Address Toxicological Problems. CIIT 
Activities 17; p. 1–8.  
(4) US Environmental Protection Agency (1985) Subpart E- 
Specific Organ/Tissue Toxicity, 40 CFR 798.4350: Inhalation 
Developmental Toxicity Study.  
(5) Salewski, E. (1964) Faerbermethode zum Makroskopischen 
Nachweis von Implantations Stellen am Uterusder Ratte. Naunyn-Schmeidebergs Archiv fur Pharmakologie und Experi ­
mentelle Pathologie 247:367.
 
(6) Edwards, J.A. (1968) The external Development of the Rabbit 
and Rat Embryo. In Advances in Teratology. D.H.M. Woolam 
(ed.) Vol. 3. Academic Press, NY.  
(7) Inouye, M. (1976) Differential Staining of Cartilage and Bone 
in Fetal Mouse Skeleton by Alcian Blue and Alizarin Red S. Congenital Anomalies 16; p. 171–173.
 
(8) Igarashi, E. et al. (1992) Frequency Of Spontaneous Axial 
Skeletal Variations Detected by the Double Staining Techni ­
quefor Ossified and Cartilaginous Skeleton in Rat Foetuses. 
Congenital Anomalies 32; p. 381–391.  
(9) Kimmel, C.A. et al. (1993) Skeletal Development Following 
Heat Exposure in the Rat. Teratology 47; p. 229–242.  
(10) Marr, M.C. et al. (1988) Comparison of Single and Double 
Staining for Evaluation of Skeletal Development: The Effects of Ethylene Glycol (EG) in CD Rats. Teratology 37; p. 476.
 
(11) Barrow, M.V. and Taylor, W.J. (1969) A Rapid Method for 
Detecting Malformations in Rat Foetuses. Journal of Morpho ­
logy 127:291–306.  
(12) Fritz, H. (1974) Prenatal Ossification in Rabbits ss Indicative 
of Foetal Maturity. Teratology 11; p. 313–320.  
(13) Gibson, J.P. et al. (1966) Use of the Rabbit in Teratogenicity 
Studies. Toxicology and Applied Pharmacology 9; p. 398–408.  
(14) Kimmel, C.A. and Wilson, J.G. (1973) Skeletal Deviation in 
Rats: Malformations or Variations? Teratology 8; p. 309–316.  
(15) Marr, M.C. et al. (1992) Developmental Stages of the CD 
(Sprague-Dawley) Rat Skeleton after Maternal Exposure to 
Ethylene Glycol. Teratology 46; p. 169–181.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 466
 
(16) Monie, I.W. et al. (1965) Dissection Procedures for Rat 
Foetuses Permitting Alizarin Red Staining of Skeleton and 
Histological Study of Viscera. Supplement to Teratology Workshop Manual, p. 163–173.
 
(17) Spark, C. and Dawson, A.B. (1928) The Order and Time of 
appearance of Centers of Ossification in the Fore and Hind 
Limbs of the Albino Rat, with Special Reference to the 
Possible Influence of the Sex Factor. American Journal of Anatomy 41; p. 411–445.
 
(18) Staples, R.E. and Schnell, V.L. (1964) Refinements in Rapid 
Clearing Technique in the KOH-Alizarin Red S Method for 
Fetal Bone. Stain Technology 39; p. 61–63.  
(19) Strong, R.M. (1928) The Order Time and Rate of Ossification 
of the Albino Rat (Mus Norvegicus Albinus) Skeleton. American Journal of Anatomy 36; p. 313–355.
 
(20) Stuckhardt, J.L. and Poppe, S.M. (1984) Fresh Visceral Exami ­
nation of Rat and Rabbit Foetuses Used in Teratogenicity 
Testing. Teratogenesis, Carcinogenesis, and Mutagenesis 4; p. 181–188.
 
(21) Walker, D.G. and Wirtschafter, Z.T. (1957) The Genesis of the 
Rat Skeleton. Thomas, Springfield, IL.  
(22) Wilson, J.G. (1965) Embryological Considerations in Terato ­
logy. In Teratology: Principles and Techniques, Wilson J.G. and Warkany J. (eds). University of Chicago, Chicago, IL, p. 251–277.
 
(23) Wilson, J.G. and Fraser, F.C. (eds). (1977) Handbook of Tera ­
tology, Vol. 4. Plenum, NY.  
(24) Varnagy, L. (1980) Use of Recent Fetal Bone Staining Tech ­
niques in the Evaluation of Pesticide Teratogenicity. Acta Vet. Acad. Sci. Hung. 28; p. 233–239.
 
(25) Staples, R.E. (1974) Detection of visceral Alterations in 
Mammalian Foetuses. Teratology 9; p. 37–38.  
(26) Van Julsingha, E.B. and C.G. Bennett (1977) A Dissecting 
Procedure for the Detection of Anomalies in the Rabbit Foetal Head. In: Methods in Prenatal Toxicology Neubert, D., 
Merker, H.J. and Kwasigroch, T.E. (eds.). University of 
Chicago, Chicago, IL, p. 126–144.
 
(27) US Environmental Protection Agency (1991) Guidelines for 
Developmental Toxicity Risk Assessment. Federal Register 56; 63798–63826.
 
(28) Wise, D.L. et al. (1997) Terminology of Developmental 
Abnormalities in Common Laboratory Mammals (Version 1) 
Teratology 55; p. 249–292.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 467
 
B.32.  KANCEROGENIT ĀTES PĒTĪJUMI  
IEVADS  
1. Šī testēšanas metode ir l īdzvērtīga ESAO Test ēšanas nor ādījumiem 451 
(TG) (2009. gads). S ākotnējos TG 451  par kancerogenit ātes pētījumiem 
pieņēma 1981. gad ā. Šīs pārskatītās B.32. test ēšanas metodes izstr ādi uzska­
tīja par nepieciešamu, lai atspogu ļotu jaunāko attīstību dzīvnieku labtur ības 
un regulat īvo prasību jomā (2) (3) (4) (5) (6). Š īs B.32. test ēšanas metodes 
atjaunināšana ir veikta paral ēli šā pielikuma B.30. noda ļas “Hronisk ās toksi­
citātes pētījumi” pārskatīšanai un š ā pielikuma B.33. noda ļas “Apvienotie 
hroniskās toksicit ātes un kancerogenit ātes pētījumi” pārskatīšanai, lai no 
pētījumā izmantotajiem dz īvniekiem ieg ūtu papildu inform āciju un sniegtu 
detalizētāku inform āciju par devu izv ēli. Šī B.32. test ēšanas metode ir izstr ā­
dāta, lai to var ētu izmantot daudzu daž ādu ķīmisko vielu, tostarp pestic īdu 
un rūpniecisko ķīmisko vielu, test ēšanai. Tom ēr ir jāatzīmē, ka attiec ībā uz 
farmaceitiskajiem prepar ātiem daži punkti un pras ības var atš ķirties (sk. 
Starptautisk ās saskaņošanas konferences ( ICH) Guidance S1B on Testing 
for Carcinogenicity of Pharmaceuticals ). 
2. Lielāko daļu kancerogenit ātes pētījumu veic ar grauz ēju sugām, tādēļ šī 
testēšanas metode ir pirm ām kārtām paredz ēta pētījumiem ar š īm sugām. 
Ja šādos pētījumos ir vajadz īgs izmantot sugas, kas nav grauz ēji, ar attiec ī­
giem groz ījumiem var piem ērot arī šajā testēšanas metod ē noteiktos prin ­
cipus un proced ūras kopā ar principiem un proced ūrām, kuras noteiktas 
šā pielikuma B.27. noda ļā “Subhronisk ās orālās toksicitātes tests – atk ārtoto 
devu 90 dienu or ālās toksicitātes pētījums ar dz īvniekiem, kas nav grauz ēji” 
(6). Papildu nor ādījumi ir sniegti ESAO  Guidance Document No. 116 on the 
Design and Conduct of Chronic Toxicity and Carcinogenicity Studies  (7). 
3. Trīs galvenie ievad īšanas ceļi, ko izmanto kancerogenit ātes pētījumos, ir 
orālais ceļš, ārīga aplikācija un inhal ācija. Ievad īšanas ceļu izvēlas atkarībā 
no testējamās ķīmiskās vielas fizik ālajām un ķīmiskajām īpašībām, kā arī no 
tā, kādā ceļā cilvēks galvenok ārt nonāk saskarē ar šo vielu. Papildu infor ­
mācija par ekspoz īcijas ceļa izvēli ir sniegta ESAO Nor ādījumu dokument ā 
Nr. 116 (7).  
4. Šajā testēšanas metod ē galvenā uzmanība tiek piev ērsta orālajam ievad īšanas 
ceļam, kas ir kancerogenit ātes pētījumos visbiež āk izmantot ā pieeja. Lai gan 
cilvēku veselības riska nov ērtēšanai un/vai saska ņā ar konkr ētiem tiesiska ­
jiem regul ējumiem var b ūt nepieciešami ar ī kancerogenit ātes pētījumi ar 
ārīgas aplik ācijas vai inhal ācijas ekspoz īciju, abi min ētie ekspoz īcijas ceļi 
tehniski ir diezgan sarež ģīti. Šādus pētījumus plāno individu āli, lai gan šeit 
izklāstītā testēšanas metode test ējamo ķīmisko vielu kancerogenit ātes novēr­
tēšanai un izv ērtēšanai ar or ālu ievadīšanu varētu būt pamatā inhalācijas 
un/vai ārīgas aplik ācijas pētījumu protokola ieteikumiem par ievad īšanas 
periodiem, kl īniskajiem un patolo ģijas parametriem utt. Ir pieejami ESAO 
norādījumi par test ējamo ķīmisko vielu ievad īšanu ar ārīgu aplikāciju (7) un 
ar inhalāciju (7) (8). Pl ānojot ilgtermi ņa pētījumus ar inhal ācijas ekspoz īciju, 
ir jāizmanto š ā pielikuma B.8. noda ļa (9) un B.29. noda ļa (10), kā arī ESAO  
Guidance Document on acute inhalation testing  (8). Ja veic test ēšanu ar 
ārīgu aplikāciju, jāizmanto š ā pielikuma B.9. noda ļa (11).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 468
 
5. Kancerogenit ātes pētījums nodrošina inform āciju par iesp ējamo vesel ības 
apdraudējumu, ko varb ūtīgi radīt atkārtotai ekspoz īcijai period ā, kurš var 
ilgt pat visu izmantoto sugu m ūžu. Pētījums nodrošin ās informāciju par 
testējamās ķīmiskās vielas toksisko ietekmi, ar ī par iespējamu kancerogeni ­
tāti, kā arī var norādīt mērķorgānus un akumul ācijas iesp ējamību. Pētījumā 
var iegūt aplēses par l īmeni, kur ā nav nov ērojama nelabv ēlīga ietekme 
attiecībā uz toksisku ietekmi un – negenotoksisku kancerog ēnu gadījumā 
– attiecībā uz audzēju atbildes reakcij ām un kuru var izmantot, lai noteiktu 
cilvēka ekspoz īcijas drošuma krit ērijus. Ir uzsv ērta arī vajadzība izdarīt 
rūpīgus dzīvnieku kl īniskos nov ērojumus, lai ieg ūtu iespējami vairāk infor­
mācijas.  
6. Pēc šīs testēšanas metodes veicamo p ētījumu mērķi citu starp ā ir šādi: 
— noteikt test ējamās ķīmiskās vielas kancerog ēnās īpašības, kas sal īdzinā­
jumā ar līdztekus uztur ētām kontrolgrup ām palielina neoplazmu biežumu 
un ļaundabīgu neoplazmu īpatsvaru vai sa īsina laiku, kur ā parādās 
neoplazmas,  
— noteikt kancerogenit ātes mērķorgānu vai m ērķorgānus, 
— noteikt neoplazmu par ādīšanās laiku,  
— audzējiem noteikt devas un atbildes reakcijas sakar ību, 
— noteikt l īmeni, kur ā nav nov ērojama nelabv ēlīga ietekme ( NOAEL ), vai 
etalondevas ( BMD ) noteikšanas s ākumpunktu,  
— kancerog ēno ietekmi ekstrapol ēt uz cilv ēka ekspoz īciju zemos devu 
līmeņos, 
— sagādāt datus testa hipot ēzēm attiecībā uz iedarb ības veidu (2) (7) (12) 
(13) (14) (15).  
SĀKOTNĒJIE APSV ĒRUMI  
7. Lai p ētījuma izstr ādi vērstu uz iesp ējami efekt īvāku kancerogenit ātes poten­
ciāla testēšanu un lai l īdz minimumam samazin ātu dzīvnieku izmantošanu, 
novērtējot un izv ērtējot testējamās ķīmiskās vielas iesp ējamo kancerogeni ­
tāti, testēšanas laboratorijai pirms p ētījuma veikšanas ir j āizskata visa 
pieejamā informācija par test ējamo ķīmisko vielu. Īpaši svarīga ir inform ā­
cija par prognoz ētā kancerog ēna (2) (7) (12) (13) (14) (15) iedarb ības veidu 
un šīs informācijas apsv ēršana, jo optim ālais plāns var atš ķirties atkar ībā no 
tā, vai testējamā ķīmiskā viela ir zin āms vai prognoz ēts genotoksisks kance ­
rogēns. Papildu nor ādījumi par iedarb ības veida apsv ērumiem ir pieejami 
Norādījumu dokument ā Nr. 116 (7).  
8. Inform ācija, kas pal īdzēs pētījuma plāna izstrādē, aptver test ējamās ķīmiskās 
vielas identit āti, ķīmisko strukt ūru un fizik ālķīmiskās īpašības; jebk ādu in 
vitro  vai in vivo  toksicitātes, tostarp genotoksicit ātes, testu rezult ātus; pare­
dzētos lietošanas veidus un iesp ējamo cilv ēka ekspoz īciju; pieejamos  
(Q)SAR  datus, mutagenit āti/genotoksicit āti, kancerogenit āti un citus toksiko ­
loģiskos datus par struktur āli radniec īgām vielām; pieejamos toksikokin ēti­
skos datus (vienreiz ējas devas, k ā arī atkārtotas devas kin ētika, ja šādi dati  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 469
 
ir pieejami) un datus, kas ieg ūti citos atk ārtotas ekspoz īcijas testos. Kance ­
rogenitātes novērtēšana ir jāveic pēc tam, kad atk ārtotas devas 28 dienu 
un/vai 90 dienu toksicit ātes testos ir ieg ūta sākotnējā informācija par toksi ­
citāti. Arī īsi vēža izraisīšanas/veicin āšanas testi var ētu sniegt lietder īgu 
informāciju. Nov ērtējot konkr ētas testējamās ķīmiskās vielas iesp ējami 
nelabvēlīgo ietekmi uz vesel ību, par šā procesa da ļu jāuzskata ar ī kancero­
genitātes testēšana ar vair ākposmu pieeju (16) (17) (18) (19).  
9. Pirms p ētījuma sākšanas ir j ānosaka rezult ātu analiz ēšanai piem ērotākās 
statistikas metodes, ņemot vērā eksperimenta pl ānu un mērķus. Ir arī jāap­
sver, vai statistikas dati neb ūtu jākoriģē attiecībā uz izdzīvošanu un vai tajos 
nebūtu jāietver anal īze par kumulat īvajiem audz ēju riskiem attiec ībā pret 
izdzīvošanas ilgumu, anal īze par to, cik ilg ā laikā parādās audzējs, un 
analīze, ko izmanto gad ījumiem, kuros attiec ībā uz vienu vai vair ākām 
grupām testu izbeidz priekšlaic īgi. Norādījumi par attiec īgām statistikas 
analīzēm un galven ās atsauces uz starptautiski pie ņemtām statistikas 
metodēm ir sniegti Nor ādījumu dokument ā Nr. 116 (7), k ā arī Guidance 
Document No. 35 on the analysis and evaluation of chronic toxicity and 
carcinogenicity studies  (20).  
10. Veicot kancerogenit ātes pētījumu, vienm ēr jāievēro pamatprincipi un apsv ē­
rumi, kas sniegti  ESAO Guidance Document No. 19 on the recognition, 
assessment, and use of clinical signs as humane endpoints for experimental 
animals used in safety evaluation  (21), it seviš ķi šā dokumenta 62. punkts. 
Šajā punktā ir noteikts, ka:  “Pētījumos ar atk ārtotām devām, ja dzīvniekam 
izpaužas kl īniskas progres īvas pazīmes, kas noved pie st āvokļa turpmākas 
pasliktināšanās, ir jāpieņem inform ēts lēmums par to, vai š āds dzīvnieks ir 
humāni jānonāvē vai ne. Pie ņemot lēmumu, jāapsver tās informācijas 
vērtība, ko var ētu sniegt konkr ētā dzīvnieka turpm āka uzturēšana pētījumā, 
attiecībā pret šā dzīvnieka visp ārīgo stāvokli. Ja tiek pie ņemts lēmums dzīv­
nieku patur ēt testā, pēc vajadzības novērojumi ir j āveic biežāk. Var ar ī būt 
iespējams (negat īvi neietekm ējot testa m ērķi) uz laiku p ārtraukt devas ieva ­
dīšanu, ja tas mazin ās sāpes vai ciešanas, vai samazin āt testa devu.”  
11. Detaliz ēti norādījumi un diskusija par devas izv ēles principiem hronisk ās 
toksicitātes un kancerogenit ātes pētījumiem ir pieejami Nor ādījumu doku ­
mentā Nr. 116 (7), k ā arī divās International Life Sciences Institute  publi­
kācijās (22) (23). Devas izv ēles pamatstrat ēģija ir atkar īga no pētījuma 
galvenā mērķa vai mērķiem (6. punkts). Izv ēloties attiec īgus devu l īmeņus, 
ir jāpanāk līdzsvars starp riska nov ērtēšanu, no vienas puses, un atbildes 
reakciju uz zemu devu raksturošanu un šo reakciju b ūtiskumu, no otras 
puses. Tas ir seviš ķi būtiski situācijā, kad ir j āveic apvienotais hronisk ās 
toksicitātes un kancerogenit ātes pētījums (šā pielikuma B.33. noda ļa) (12. 
punkts).  
12. Jāapsver ar ī iespēja veikt apvienoto hronisk ās toksicit ātes un kancerogeni ­
tātes pētījumu (šā pielikuma B.33. noda ļa), nevis atseviš ķu hronisk ās toksi­
citātes pētījumu (šā pielikuma B.30. noda ļa) un atseviš ķu kancerogenit ātes 
pētījumu (šī B.32. test ēšanas metode). Sal īdzinājumā ar divu atseviš ķu pētī­
jumu veikšanu apvienotais tests laika un izmaksu zi ņā ir efektīvāks, un ne 
hroniskajā posmā, ne kancerogenit ātes posmā nav pazemin āta datu kvalit āte. 
Tomēr, ja veic apvienoto hronisk ās toksicitātes un kancerogenit ātes pētījumu 
(šā pielikuma B.33. noda ļa), ir rūpīgi jāapsver devu izv ēles principi (11. un 
22.–25. punkts), un tiek ar ī atzīts, ka saska ņā ar konkr ētiem tiesiskajiem 
regulējumiem var b ūt vajadzīgi atseviš ķi pētījumi. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 470
 
13. Šīs testēšanas metodes kontekst ā izmantot ās definīcijas ir sniegtas š īs 
nodaļas beigās un Nor ādījumu dokument ā Nr. 116 (7).  
TESTA PRINCIPS  
14. Testējamo ķīmisko vielu ievada pak āpeniskās devās katru dienu vair ākām 
testa dzīvnieku grup ām lielāko daļu šo dzīvnieku m ūža, parasti to dara or āli. 
Var būt piemērota arī testēšana ar inhal āciju vai ārīgu aplikāciju. Dzīvniekus 
rūpīgi novēro, vai tiem nepar ādās toksicitātes pazīmes un neatt īstās neopla­
stiski bojājumi. Dzīvniekiem, kas nobeidzas vai ko non āvē testa laik ā, izdara 
autopsiju, un testa beig ās izdzīvojušos dz īvniekus non āvē un tiem izdara 
autopsiju.  
METODES APRAKSTS  
Dzīvnieku sugas izv ēle 
15. Šī testēšanas metode galvenok ārt aptver kancerogenit ātes novērtēšanu un 
izvērtēšanu attiec ībā uz grauz ējiem (sk. 2. punktu). Var apsv ērt tādu sugu 
izmantošanu, kas nav grauz ēji, ja pieejami dati nor āda, ka šādas sugas ir 
piemērotākas, lai prognoz ētu ietekmi uz cilv ēka veselību. Sugu izv ēle ir 
jāpamato. Ieteicam ā grauzēju suga ir žurka, bet var izmantot citas grauz ēju 
sugas, piem ēram, peles. Lai gan pe ļu izmantošanai kancerogenit ātes testos 
var būt ierobežota lietder ība (24) (25) (26), saska ņā ar dažām spēkā esošām 
regulatīvajām programm ām joprojām ir jāizdara kancerogenit ātes testi ar 
pelēm, ja vien netiek konstat ēts, ka šāds pētījums nav zin ātniski vajadz īgs. 
Žurkas un peles ir bijušas ieteicamie eksperimentu mode ļi, jo tām ir relat īvi 
īss mūžs, tās plaši izmanto farmakolo ģiskos un toksikolo ģiskos pētījumos, 
tām viegli induc ēt audzēju, un tām ir pietiekami daudz l īniju ar izp ētītām 
īpašībām. Pateicoties š īm iezīmēm, ir pieejama plaša inform ācija par šo sugu 
fizioloģiju un patolo ģiju. Papildu inform ācija par sugu un l īnijas izvēli ir 
sniegta ESAO Nor ādījumu dokument ā Nr. 116 (7).  
16. Ir jāizmanto jauni un veseli pieauguši dz īvnieki, kas pieder pie laboratorij ās 
parasti izmantotaj ām līnijām. Kancerogenit ātes pētījumu ieteicams veikt ar 
tās pašas l īnijas un izcelsmes dz īvniekiem, k ādas izmantotas īsākā(-os) 
provizorisk ā(-os) toksicit ātes pētījumā(-os), lai gan, ja ir zin āms, ka ar š īs 
līnijas un izcelsmes dz īvniekiem ir problem ātiski sasniegt visp ārpieņemtos 
kritērijus attiec ībā uz izdz īvošanu ilgtermi ņa pētījumos (sk. Nor ādījumu 
dokumentu Nr. 116 (7)), ir j āapsver, vai neizmantot t ādu dzīvnieku līniju, 
kam ir pie ņemams izdz īvošanas r ādītājs ilgtermi ņa pētījumā. Mātītes 
nedrīkst būt iepriekš dzemd ējušas vai gr ūsnas.  
Turēšana un barošana  
17. Dzīvniekus b ūros var tur ēt atsevišķi vai neliel ās viendzimuma grup ās. Turē­ 
šana atseviš ķi ir jāapsver tikai tad, ja tas ir zin ātniski pamatoti (27) (28) 
(29). Būrus izvieto t ā, lai iesp ējami mazin ātu būru novietojuma varb ūtējo 
ietekmi. Temperat ūrai eksperiment ālo dzīvnieku tur ēšanas telp ā jābūt 22 °C 
(± 3 °C). Lai gan relat īvajam mitrumam j ābūt vismaz 30 % un, iz ņemot 
telpu uzkopšanas laiku, v ēlams, ne vair āk kā 70 %, j ācenšas nodrošin āt 
mitrumu 50–60 % robež ās. Dzīvniekus 12 stundas diennakt ī tur mākslīgā 
apgaismojum ā, bet 12 stundas – tums ā. Var izmantot parasto laboratorijas 
barību ar neierobežotu piek ļuvi dzeramajam ūdenim. Uzturam ir j āatbilst 
visām testā izmantot ās sugas uzturvajadz ībām, un tādu uztura pies ārņotāju, ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 471
 
arī pesticīdu atlieku, notur īgu organisko pies ārņotāju, fitoestrog ēnu, smago 
metālu un mikotoks īnu, kas var ētu ietekm ēt testa rezult ātu, saturam j ābūt 
iespējami zem ākam. Periodiski, vismaz p ētījuma sākumā un tad, kad main ās 
izmantotā sērija, ir jāsagatavo un galazi ņojumā jāietver anal ītiska inform ā­
cija par uzturvielu un uztura pies ārņojuma līmeņiem. Tāpat ir arī jāsniedz 
analītiska inform ācija par p ētījumā izmantoto dzeramo ūdeni. Ja test ējamo 
ķīmisko vielu ievada ar uzturu, uztura izv ēli var ietekm ēt nepieciešam ība 
gan nodrošin āt piemērotu testējamās ķīmiskās vielas piejaukumu, gan ar ī 
nodrošināt dzīvnieku uzturvajadz ības. 
Dzīvnieku sagatavošana  
18. Ir jāizmanto veseli dz īvnieki, kuri ir aklimatiz ēti laboratorijas apst ākļos 
vismaz septi ņas dienas un ar kuriem iepriekš nav veiktas eksperiment ālas 
procedūras. Grauz ēju gadījumā devu došana dz īvniekiem ir j āsāk iespējami 
drīz tūlīt pēc zīdīšanas un aklimatiz ācijas, kā arī, vēlams, pirms dz īvnieki 
sasniedz asto ņu nedēļu vecumu. Testa dz īvniekiem nor āda sugu, l īniju, 
izcelsmi, dzimumu, svaru un vecumu. P ētījuma sākumā dzīvnieku svara 
atšķirībām jābūt minimālām un tās nedrīkst pārsniegt ± 20 % no visu p ētī­
jumā iesaistīto dzīvnieku vid ējā svara, kas noteikts katram dzimumam atse ­
višķi. Dzīvnieki kontroles un testa grup ās ir jāiedala nejaušin āti. Kad ir 
veikta nejaušin āta izvēle, katra dzimuma grup ās vidējais ķermeņa svars 
nedrīkst būtiski atšķirties. Ja past āv statistiski b ūtiskas atšķirības, nejaušin āta 
izvēle ir jāatkārto, ja tas ir iesp ējams. Katram dz īvniekam j āpiešķir unikāls 
identifikācijas numurs, k ā arī šis dzīvnieks ir notur īgi jāmarķē ar šo numuru, 
izdarot tetov ējumu, implant ējot mikro čipu vai izmantojot citu piem ērotu 
metodi.  
PROCED ŪRA 
Dzīvnieku skaits un dzimums  
19. Jāizmanto abi dzimumi. J āizmanto pietiekams skaits dz īvnieku, lai b ūtu 
iespējams veikt r ūpīgu bioloģisku un statistisku izv ērtēšanu. Tādēļ katras 
devas grup ā un līdztekus uztur ētajā kontrolgrup ā jābūt vismaz 50 dz īvnie­
kiem no katra dzimuma. Atkar ībā no pētījuma mērķa var būt iespējams 
palielināt galveno apl ēšu statistisko noz īmību, nevienm ērīgi sadalot dz īv­
niekus daž ādu devu grup ās, mazāku devu grup ās ietverot vair āk nekā 50 
dzīvniekus, piem ēram, lai apl ēstu kancerogenit ātes potenci ālu mazu devu 
gadījumā. Tomēr ir jāapzinās, ka grupas lieluma neliels palielin ājums tikai 
nedaudz palielin ās pētījuma statistisko noz īmību. Papildu inform ācija par 
tādu pētījuma statistikas pl ānu un devu l īmeņu izvēli, lai iesp ējami palieli ­
nātu statistisko noz īmību, ir sniegta Nor ādījumu dokument ā Nr. 116 (7).  
Dzīvnieku non āvēšana testa laik ā, satelītgrupas (indikatorgrupas)  
20. Lai ieg ūtu inform āciju par neoplastisko p ārmaiņu norisi un meh ānistisku 
informāciju, ja tas ir zin ātniski pamatoti, p ētījumā var paredz ēt dzīvnieku 
nonāvēšanu testa laik ā, piemēram, 12. m ēnesī. Ja šāda inform ācija jau ir 
pieejama no iepriekš ējiem atkārtotas devas toksicit ātes pētījumiem par test ē­
jamo ķīmisko vielu, dz īvnieku non āvēšana testa laik ā var nebūt zinātniski 
pamatota. Ja p ētījuma plāns paredz dz īvnieku non āvēšanu testa laik ā, to 
dzīvnieku skaits katras devas grup ā, ko paredz ēts nonāvēt testa laik ā, parasti 
būs 10 dzīvnieki no katra dzimuma, un p ētījuma plānā paredzētais dzīvnieku 
kopskaits ir j āpalielina par to dz īvnieku skaitu, kurus l īdz pētījuma beig ām 
plānots nonāvēt. Ja vajadz īgs, var izmantot papildu indikatordz īvnieku grupu 
(parasti pieci dz īvnieki no katra dzimuma), lai p ētījuma laik ā pārraudzītu 
slimības stāvokli (30). Papildu nor ādījumi ir sniegti Nor ādījumu dokument ā 
Nr. 116 (7).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 472
 
Devu grupas un doz ējums  
21. Norādījumi par devu izv ēli un interv āliem starp devu l īmeņiem visos 
aspektos ir sniegti Nor ādījumu dokument ā Nr. 116 (7). J āizmanto vismaz 
trīs devu l īmeņi un jānodrošina paral ēla kontrole. Devu l īmeņus parasti 
nosaka, pamatojoties uz īsākiem atkārtotas devas vai diapazona noteikšanas 
pētījumiem un ņemot vērā visus esošos toksikolo ģiskos un toksikokin ētiskos 
datus, kas ir pieejami par test ējamo ķīmisko vielu vai tai radniec īgajām 
ķīmiskajām vielām. 
22. Ja test ējamās ķīmiskās vielas fizik ālķīmiskās īpašības vai biolo ģiskā iedar­
bība to neierobežo, augst ākais devas l īmenis jāizvēlas ar nol ūku noteikt 
galvenos m ērķorgānus un toksisko ietekmi, vienlaikus izvairoties rad īt 
ciešanas, smagu toksicit āti, saslimst ību un mirst ību. Vienlaikus ņemot vērā 
turpmāk 23. punkt ā izklāstītos faktorus, augst ākais devas l īmenis parasti 
jāizvēlas tāds, lai tas izrais ītu toksicit ātes pazīmes, kuras, piem ēram, aplie ­
cina ķermeņa svara pieauguma samazin ājums (apm. 10 %). Tom ēr atkarībā 
no pētījuma mērķiem (sk. 6. punktu) var izv ēlēties augst āko devas l īmeni, 
kas ir zem āks par devu, kura nodrošina toksicit ātes pazīmes, piem ēram, ja 
deva izraisa b ūtisku nelabv ēlīgu ietekmi, kas tom ēr īpaši neietekm ē mūža 
ilgumu vai ķermeņa svaru.  
23. Devu l īmeņus un interv ālus starp devu l īmeņiem var izv ēlēties tādus, lai 
varētu noteikt devas un atbildes reakcijas sakar ību un – atkar ībā no testē­
jamās ķīmiskās vielas iedarb ības veida –  NOAEL  vai citus paredzamos 
pētījuma rezult ātus, piem ēram, BMD  (sk. 25. punktu) zem ākajā devas 
līmenī. No faktoriem, kas ir j āapsver, nosakot maz ākās devas, minams 
gaidāmais devas un atbildes reakcijas sakar ības līknes slīpums un devas, 
kuru gad ījumā var notikt svar īgas metabolisma vai toksisk ās iedarbības 
veida pārmaiņas, ja ir gaid āms kāds slieksnis vai ja ir gaid āms sākumpunkts 
zemu devu ekstrapol ācijai.  
24. Izraudz ītie intervāli starp devu l īmeņiem būs atkarīgi no test ējamās ķīmiskās 
vielas īpašībām, un šaj ā testēšanas metodes aprakst ā tos nevar nor ādīt, taču 
lejupejošu devu l īmeņu noteikšan ā labus testa rezult ātus nereti nodrošina 
divkārtīgi līdz četrkārtīgi intervāli un nereti ir ieteicams pievienot 4. testa 
grupu, nevis izmantot ļoti lielus interv ālus starp doz ējumiem (piem ēram, 
pārsniedzot koeficientu 6–10). Parasti j āizvairās no tādu koeficientu izman ­
tošanas, kas p ārsniedz 10, un, ja tie tiek izmantoti, tas j āpamato.  
25. Kā plašāk aplūkots Norādījumu dokument ā Nr. 116 (7), izv ēloties devas, ir 
jāņem vērā šādi aspekti:  
— devas un atbildes reakcijas sakar ības zināmās vai prognoz ētās nelineari ­
tātes vai liekuma punkti,  
— toksikokin ētika un tādu devu diapazoni, kuru gad ījumā ir vai nav v ēro­
jama metabolisk ā inducēšanās, piesātināšanās vai nelinearit āte starp ārēji 
un iekšēji uzņemtām devām, 
— jau esoši boj ājumi, ietekmes mar ķieri vai svar īgu, pamat ā esošu biolo ­ 
ģisko procesu norises r ādītāji, 
— iedarb ības veida svar īgākie (vai paredz ētie) aspekti, piem ēram, devas, 
kuru gad ījumā sākas citotoksicit āte, main ās hormonu l īmeņi, tiek 
nomākti homeostatiskie meh ānismi utt.,  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 473
 
— devas un atbildes reakcijas sakar ības līknes reģioni, kuros vajadz īgas 
sevišķi pamatīgas aplēses, piem ēram, paredzam ās BMD  vai prognoz ētā 
sliekšņa diapazon ā, 
— apsvērumi par paredzamiem cilv ēka ekspoz īcijas līmeņiem. 
26. Kontrolgrupa ir vielu nesa ņēmusi grupa vai nes ējvielas kontroles grupa, ja 
testējamās ķīmiskās vielas ievad īšanai izmanto nes ējvielu. Iz ņemot test ē­
jamās ķīmiskās vielas ievad īšanu, ar kontrolgrupas dz īvniekiem j ārīkojas 
tieši tāpat kā ar testa grupu dz īvniekiem. Ja izmanto nes ējvielu, kontrolgrupa 
saņem lielāko devu grup ām izmantoto nes ējvielas tilpumu. Ja test ējamo 
ķīmisko vielu ievada ar uzturu un ja uztura garšas d ēļ būtiski samazin ās 
tā patēriņš, par piem ērotāku kontrolgrupu var b ūt lietderīgi izmantot papildu 
grupu, ko baro tieši t āpat. 
Devu sagatavošana un test ējamās ķīmiskās vielas ievad īšana  
27. Testējamo ķīmisko vielu parasti ievada or āli ar uzturu vai dzeramo ūdeni vai 
ar mākslīgo barošanu. Papildu inform ācija par ievad īšanas ce ļiem un 
metodēm ir sniegta Nor ādījumu dokument ā Nr. 116 (7). Ievad īšanas ceļš 
un metode ir atkar īgi no pētījuma mērķa, testējamās ķīmiskās vielas fizik āl­ 
ķīmiskajām īpašībām, tās biopieejam ības un cilv ēka ekspoz īcijas galven ā 
ceļa un metodes. Izraudz ītais ievad īšanas ceļš un metode ir j āpamato. Dz īv­
nieku labtur ības apsvērumu dēļ ievadīt ar mākslīgo barošanu parasti izv ēlas 
tikai tādus prepar ātus, attiec ībā uz kuriem š āds ievadīšanas ceļš un paņē­
miens pamatoti raksturo iesp ējamo cilv ēka ekspoz īciju (piem ēram, farmacei ­
tiskie prepar āti). Uztur ā vai vidē sastopamas ķīmiskās vielas, ar ī pesticīdus, 
parasti ievada ar uzturu vai dzeramo ūdeni. Tom ēr dažiem scen ārijiem, 
piemēram, ekspoz īcija darbaviet ā, piemērotāki var būt citi ievad īšanas ceļi. 
28. Ja vajadz īgs, testējamo ķīmisko vielu izš ķīdina vai suspend ē piemērotā 
nesējvielā. Pēc vajadzības ir jāņem vērā šādas nesējvielas un citu piedevu 
īpašības: ietekme uz test ējamās ķīmiskās vielas absorbciju, izplat īšanos, 
metabolismu vai aizturi; ietekme uz test ējamās ķīmiskās vielas ķīmiskajām 
īpašībām, kuras var main īt tās toksiskās īpašības; kā arī ietekme uz bar ības 
un ūdens patēriņu vai dzīvnieku barojumu. Ir ieteicams, ja vien iesp ējams, 
vispirms apsv ērt ūdens šķīduma/suspensijas izmantošanu, p ēc tam eļļas 
(piemēram, kukur ūzas eļļas) šķīdumu/emulsiju un p ēc tam iesp ējamu šķīdi­
nāšanu citās nesējvielās. Ja nes ējviela nav ūdens, ir j āzina šīs nesējvielas 
toksiskās īpašības. Ir jābūt pieejamai inform ācijai par to, k ā ievadīšanas 
metode (piem ēram, ar uzturu) ietekm ē testējamās ķīmiskās vielas stabilit āti 
un attiecīgi devu š ķīduma vai uztura homogenit āti. 
29. Ir svar īgi nodrošin āt, lai ķīmiskajām vielām, kuras ievada ar uzturu vai 
dzeramo ūdeni, test ējamās ķīmiskās vielas daudzumi neizjauktu parasto 
uztura vai ūdens līdzsvaru. Ilgtermi ņa toksicit ātes pētījumos, kuros veic 
ievadīšanu ar bar ību, testējamās ķīmiskās vielas koncentr ācija barībā parasti 
nedrīkstētu pārsniegt augš ējo robežu 5 % apm ērā no kopējā uztura, lai 
nepieļautu uztura nel īdzsvarotību. Ja test ējamo ķīmisko vielu ievada ar 
uzturu, var izmantot vai nu nemain īgu koncentr āciju uztur ā (mg uz kg 
uztura vai ppm), vai nemain īgu devas l īmeni attiec ībā pret dz īvnieka 
ķermeņa svaru (mg uz kg ķermeņa svara), ko apr ēķina reizi ned ēļā. Izman­
totās alternat īvas ir jānorāda. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 474
 
30. Orālas ievad īšanas gad ījumā grauzējiem testējamās ķīmiskās vielas devu 
ievada katru dienu (septi ņas dienas ned ēļā), parasti 24 m ēnešus (sk. ar ī 
32. punktu). Jebkuram citam devu došanas rež īmam, piem ēram, piecas 
dienas ned ēļā, jābūt pamatotam. Ārīgas aplik ācijas gad ījumā dzīvniekus 
testējamās ķīmiskās vielas iedarb ībai parasti pak ļauj vismaz sešas stundas 
dienā septiņas dienas ned ēļā, kā noteikts š ā pielikuma B.9. noda ļā (11), un 
tas ilgst 24 m ēnešus. Inhal ācijas ekspoz īciju veic sešas stundas dien ā 
septiņas dienas ned ēļā, bet var izmantot ar ī ekspozīciju piecu dienas ned ēļā, 
ja tas ir pamatoti. Ekspoz īcijas periods parasti b ūs 24 mēneši. Ja deguna 
ekspozīcijai tiek pak ļauti grauz ēji, kas nav žurkas, maksim ālos ekspoz īcijas 
ilgumus var kori ģēt tā, lai iespējami mazin ātu attiecīgajai sugai rakstur īgās 
ciešanas. Ja izmanto ekspoz īcijas ilgumus, kas ir maz āki par seš ām stundām 
dienā, tas jāpamato. Sk. ar ī šā pielikuma B.8. noda ļu (9).  
31. Ja test ējamo ķīmisko vielu dz īvniekiem ievada ar m ākslīgo barošanu, tas 
jādara ar ku ņģa zondi vai piem ērotu intub ācijas cauruli vienos un tajos pašos 
laikos katru dienu. Parasti reizi dien ā ievada vienreiz ēju devu; ja, piem ēram, 
ķīmiskā viela ir lok āls kairinātājs, ikdienas devu var nodrošin āt, to ievadot 
kā dalītu devu (divreiz dien ā). Maksim ālais šķidruma tilpums, ko vien ā 
paņēmienā var ievad īt, ir atkar īgs no test ējamā dzīvnieka lieluma. Tilpumam 
jābūt iespējami maz ākam, un grauz ējiem tas parasti nedr īkstētu pārsniegt 1 
ml uz 100 g ķermeņa svara (31). Testa tilpuma main ība ir jāsamazina l īdz 
minimumam, koncentr āciju koriģējot tā, lai visos devu l īmeņos tilpums b ūtu 
vienāds. Izņēmums ir iesp ējami kairinošas vai kod īgas ķīmiskās vielas, kas 
ir jāatšķaida, lai izvair ītos no smagas lok ālas iedarb ības. Ir jāizvairās no tādu 
koncentrāciju testēšanas, kas, visticam āk, būs kodīgas vai kairinošas ku ņģa 
un zarnu traktam.  
Pētījuma ilgums  
32. Pētījums ar grauz ējiem parasti ilgst 24 m ēnešus – liel āko daļu no izmanto ­
jamo dzīvnieku m ūža. Atkar ībā no pētījumā izmantoto dz īvnieku sugu 
līnijas mūža ilguma p ētījuma ilgums var b ūt lielāks vai maz āks, bet tas ir 
jāpamato. Konkr ētām peļu līnijām, piemēram, līnijām AKR/J, C3H/J vai 
C57BL/6J, piem ērotāki varētu būt 18 mēneši. Turpm āk ir doti daži nor ādī­
jumi par ilgumu, p ētījuma izbeigšanu un izdz īvošanu; papildu nor ādījumi, 
tostarp apsv ērums par to, kad attiec ībā uz izdzīvošanu pētījumā pieņemt, ka 
kancerogenit ātes pētījums ir negat īvs, ir sniegti ESAO  Guidance Document 
No. 116 on the Design and Conduct of Chronic Toxicity and Carcinogeni ­
city Studies  (7). 
— Pētījuma izbeigšana ir j āapsver gad ījumā, ja izdzīvojušo dz īvnieku skaits 
zemāko devu grup ās vai kontrolgrup ā ir zem 25 %.  
— Tādā gadījumā, ja toksicit ātes dēļ priekšlaic īgi nobeidzas tikai augst ākās 
devas grupa, p ētījumu nevajadz ētu izbeigt.  
— Katra dzimuma izdz īvošana ir j āaplūko atseviš ķi. 
— Ja no p ētījuma pieejamie dati vairs nav pietiekami statistiski der īgai 
izvērtēšanai, pētījumu nevajadz ētu turpināt. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 475
 
NOVĒROJUMI  
33. Visi dz īvnieki ir j āpārbauda, lai konstat ētu saslimst ību vai mirst ību, parasti 
katras dienas s ākumā un beigās, arī nedēļas nogalēs un brīvdienās. Reizi 
dienā turklāt jāpārbauda, vai dz īvniekiem nav par ādījušās konkrētas toksi­
koloģiski būtiskas paz īmes, ņemot vērā paredzam ās ietekmes maksimuma 
laiku pēc devas ievad īšanas, ja ir izmantota m ākslīgā barošana. Īpaši uzma ­
nīgi jāseko audz ēju attīstībai, reģistrējot katra skaidri saskat āma vai satau ­
stāma audzēja parādīšanās brīdi, atrašan ās vietu, izm ērus, izskatu un turp ­
māko attīstību. 
Ķermeņa svars, bar ības/ūdens patēriņš un barības efektivit āte 
34. Visi dz īvnieki jānosver vielas ievad īšanas sākumā, pēc tam vismaz reizi 
nedēļā pirmās 13 nedēļas un vismaz reizi m ēnesī turpmāk. Barības patēriņa 
un barības efektivit ātes mērījumi ir jāizdara vismaz reizi ned ēļā pirmās 13 
nedēļas un vismaz reizi m ēnesī pēc tam. Ūdens patēriņš ir jāmēra vismaz 
reizi nedēļā pirmās 13 nedēļas un vismaz reizi m ēnesī pēc tam, ja test ējamo 
ķīmisko vielu ievada ar dzeramo ūdeni. Jāapsver, vai ūdens patēriņa mērī­
jumus neizdar īt arī pētījumos ar main ītu dzeršanas aktivit āti. 
Hematolo ģija, klīniskā bioķīmija un citi m ērījumi 
35. Lai no p ētījuma iegūtu iespējami vairāk informācijas, it seviš ķi attiecībā uz 
iedarbības veida apsv ērumiem, var ņemt asins paraugus hematolo ģiskajiem 
un klīniski bioķīmiskajiem izmekl ējumiem. L ēmumu par to pie ņem pētījuma 
vadītājs. Piemērotas var b ūt arī urīnanalīzes. Papildu nor ādījumi par š ādu 
paraugu ņemšanas v ērtību kancerogenit ātes pētījuma ietvaros ir sniegti Nor ā­
dījumu dokument ā Nr. 116 (7). Ja uzskata, ka tas piem ēroti, asins paraugus 
hematoloģiskiem un kl īniskās ķīmijas izmekl ējumiem var ņemt, veicot non ā­
vēšanu testa laik ā (20. punkts) un p ētījuma beig ās tās ņemot vismaz 10 
dzīvniekiem no katra dzimuma katr ā grupā. Asins paraugi ir j āņem no 
precīzi norādītas vietas, piem ēram, ar sirds punkt ēšanu vai no retroorbit ālā 
sinusa, dz īvnieku anestez ējot, un vajadz ības gadījumā jāglabā piemērotos 
apstākļos. Izmekl ēšanai var sagatavot ar ī asins uztriepes, it seviš ķi, ja ir 
konstatējams, ka kaula smadzenes ir m ērķorgāns, lai gan š āda izmekl ējuma 
vērtība kancerog ēnā/onkogēnā potenciāla novērtēšanā ir tikusi apšaub īta 
(32).  
PATOLO ĢIJA 
Pilna autopsija  
36. Visiem p ētījumā izmantotajiem dz īvniekiem, iz ņemot indikatordz īvniekus 
(sk. 20. punktu) un citus satel ītgrupas dz īvniekus, j āveic pilna, detaliz ēta 
autopsija, ieskaitot ķermeņa ārējās virsmas, visu atveru un galvaskausa 
dobumu, torak ālā dobuma, v ēdera dobuma, k ā arī šo dobumu satura r ūpīgu 
apskati. Indikatordz īvniekiem un citiem satel ītgrupas dz īvniekiem var b ūt 
vajadzīga autopsija (vajadz ību izskata katr ā gadījumā atsevišķi, un lēmumu 
pieņem pētījuma vad ītājs). Orgānu svara noteikšana parasti neietilpst kance ­
rogenitātes pētījumā, jo geriatriskas p ārmaiņas un – v ēlākā posmā – audzēju 
attīstība mazina org ānu svara datu lietder ību. Tomēr orgānu svaru noteikt 
var būt ļoti svarīgi apliecin ājuma noz īmes izvērtēšanā un pēc tā it sevišķi 
var spriest par iedarb ības veidu. Ja org ānu svara noteikšana ietilpst satel īt­
pētījumā, dati jāievāc ne vēlāk kā vienu gadu p ēc pētījuma sākšanas.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 476
 
37. Fiksācijas šķīdumā, kas ir vispiem ērotākais gan konkr ētā veida audu izme ­
klēšanai, gan paredz ētajai turpm ākajai histopatolo ģiskajai izmekl ēšanai (33), 
ir jākonservē turpmāk sarakstā norādītie audi (kvadr ātiekavās dotie audi nav 
obligāti). 
Visi makroskopiskie boj ā­
jumi Sirds Aizku ņģa dziedzeris Ku ņģis (priekšku ņģis, dzie­
dzeri) 
Virsnieru dziedzeris L īkumainā zarna Epit ēlijķermenīši [Zobi] 
Aorta Tukš ā zarna Perif ērais nervs S ēklinieki 
Smadzenes (tostarp galveno 
smadzeņu, smadzen īšu un 
iegareno smadze ņu / 
smadzeņu tilta izgriezumi) Nieres Hipof īze T īms 
Aklā zarna Asaru dziedzeri ( ārpusor­
bītas) Prostata Vairogdziedzeris 
Dzemdes kakls Aknas Taisn ā zarna [M ēle] 
Koagulācijas dziedzeris Plaušas Siekalu dziedzeris Traheja 
Lokzarna Limfmezgli (gan virspu ­
sējie, gan dzi ļie) Sēklas pūslīši Ur īnpūslis 
Divpadsmitpirkstu zarna Piena dziedzeris (oblig āti 
mātītēm un, ja iesp ējams 
secēt, tēviņiem arī) Skeleta musku ļu 
paraugs Dzemde un dzemdes kakls 
Sēklinieku pied ēkļi [Augš ējās elpošanas 
sistēmas orgāni, tostarp 
deguns, deguna gliemež ­
nīca un paranaz ālais 
sinuss] Āda [Ur īnvads] 
Acs (arī tīklene) Bar ības vads Muguras smadzenes 
(trīs līmeņos: kakla, 
vidējā torakālā un 
gurnu rajona smadzenes) [Urīnizvadkan āls] 
[Augšstilbs ar loc ītavu] [Ožas s īpols] Liesa Maksts 
Žultspūslis (sugām, kas nav 
žurka) Olnīcas [Kr ūšu kauls] Kaulu smadze ņu izgriezums 
un/vai svaigs kaulu 
smadzeņu aspirāts 
Hardera dziedzeris
 
Pāra orgānu, piemēram, nieru, virsnieru, gad ījumā ir jāsaglabā abi orgāni. 
Klīnisko un citu konstat ējumu rezult ātā var rasties vajadz ība papildus izme ­
klēt citus audus. J āsaglabā arī orgāni, ko, pamatojoties uz zin āmām testē­
jamās ķīmiskās vielas īpašībām, uzskata par iesp ējamiem m ērķorgāniem. 
Pētījumos ar ārīgu aplikāciju ir jāsaglabā tie paši org āni, kas nor ādīti 
sarakstā attiecībā uz orālu ievadīšanu, un ir nepieciešams īpašā veidā ņemt 
un saglab āt ādas paraugus no aplik ācijas vietas. Inhal ācijas pētījumos sagla ­
bāto un izmekl ēto elpošanas sist ēmas audu sarakstam ir j āatbilst 
šā pielikuma B.8. un B.29. noda ļas noteikumiem. Kas attiecas uz citiem 
orgāniem/audiem (un papildus īpašā veidā saglabātajiem elpošanas sist ēmas 
audiem), izmekl ē orgānus, kas ietverti or ālās ievadīšanas org ānu sarakst ā. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 477
 
Histopatolo ģija 
38. Ir pieejami nor ādījumi par lab āko praksi toksikolo ģiskās patoloģijas pētī­
jumu veikšan ā (33). Ir j āizmeklē vismaz š ādi audi:  
— visi audi no liel ākās devas grup ām un kontrolgrup ām, 
— visi audi no dz īvniekiem, kas nomiruši vai non āvēti pētījuma laik ā, 
— visi audi, kam ir makroskopiskas anom ālijas, tostarp audz ēji, 
— ja liel ākās devas grup ā ir novērotas ar vielas sa ņemšanu saist ītas histo­
patoloģiskās pārmaiņas, tie paši audi ir j āizmeklē visu pārējo devu grupu 
dzīvniekiem,  
— pāra orgānu, piem ēram, nieru, virsnieru, gad ījumā ir jāizmeklē abi 
orgāni. 
DATI UN ZI ŅOJUMU SAGATAVOŠANA  
Dati 
39. Attiec ībā uz visiem nov ērtētajiem parametriem ir j āsniedz dati par atsevi ­ 
šķiem dzīvniekiem. Turkl āt visi dati j āapkopo tabul ā, par katru testa grupu 
norādot dzīvnieku skaitu testa s ākumā, to dzīvnieku skaitu, kuri testa laik ā ir 
nobeigušies vai hum ānu apsvērumu dēļ nonāvēti, un katras nobeigšan ās vai 
humānās nonāvēšanas laiku, to dz īvnieku skaitu, kuriem nov ērotas toksici ­
tātes pazīmes, nov ēroto toksicit ātes pazīmju aprakstu, ieskaitot toksisk ās 
ietekmes s ākuma laiku, ilgumu un smagumu, to dz īvnieku skaitu, kuriem 
novēroti audu boj ājumi, bojājumu veidus, un to dz īvnieku procentu ālo īpat­
svaru, kuriem par ādījušies katra tipa boj ājumi. Kopsavilkuma datu tabul ās ir 
jānorāda vidējie lielumi un standartnovirzes (ilgstošu testu datiem) attiec ībā 
uz dzīvniekiem, kam izpaužas toksiska ietekme vai boj ājumi, kā arī bojā­
jumi ir jāklasificē. 
40. Interpret ējot pētījuma rezult ātus, var noder ēt vēsturiskie kontroldati, 
piemēram, gadījumā, ja ir nor ādes, ka dati, kas ieg ūti paralēlajā kontrolē, 
būtiski atšķiras no neseniem datiem par kontrolgrupas dz īvniekiem taj ā pašā 
testēšanas kompleks ā/kolonijā. Ja izvērtē vēsturiskus datus, tiem j ābūt no tās 
pašas laboratorijas un j āattiecas uz vien āda vecuma un l īnijas dzīvniekiem, 
un jābūt iegūtiem pēdējo piecu gadu laik ā pirms attiec īgā pētījuma.  
41. Ja vajadz īgs, skaitliskie rezult āti jānovērtē ar piemērotu un visp ārpieņemtu 
statistikas metodi. Statistikas metodes un analiz ējamie dati ir j āizvēlas pētī­
juma plānošanas posm ā (9. punkts). Izv ēli izdarot, j āparedz iesp ēja vaja­
dzības gadījumā to koriģēt attiecībā uz izdzīvošanu.  
Testēšanas pārskats  
42. Testēšanas pārskatā jāiekļauj šāda inform ācija. 
Testējamā ķīmiskā viela:  
— fizikālās īpašības, tīrība un fizik ālķīmiskās īpašības, 
— identifik ācijas dati,  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 478
 
— ķīmiskās vielas izcelsme,  
— sērijas numurs,  
— ķīmiskās analīzes sertifik āts. 
Nesējviela (attiec īgā gadījumā): 
— nesējvielas izv ēles pamatojums (ja nes ējviela nav ūdens).  
Testa dzīvnieki:  
— izmantot ās sugas/līnija un izv ēles pamatojums,  
— dzīvnieku skaits, vecums un dzimums testa s ākumā, 
— izcelsme, tur ēšanas apst ākļi, uzturs utt.,  
— katra dz īvnieka svars testa s ākumā. 
Testēšanas apst ākļi: 
— ievadīšanas ceļa un devu izv ēles pamatojums,  
— attiecīgā gadījumā statistikas metodes, kas izmantotas datu analiz ēšanai,  
— sīka inform ācija par test ējamās ķīmiskās vielas mais ījuma / uztura prepa ­
rātu, 
— analītiski dati par sasniegto prepar āta koncentr āciju, stabilit āti un homo ­
genitāti, 
— testējamās ķīmiskās vielas ievad īšanas ceļš un sīka inform ācija par ieva ­
dīšanu,  
— inhalācijas pētījumiem – vai tika izmantota tikai deguna vai visa 
ķermeņa ekspozīcija, 
— testējamās ķīmiskās vielas faktisk ās devas (mg uz kg ķermeņa svara 
dienā) un attiec īgā gadījumā koeficients, ar kuru test ējamās ķīmiskās 
vielas koncentr āciju (mg/kg vai ppm) bar ībā / dzeramaj ā ūdenī pārrēķi­
nātu faktiskaj ā devā, 
— sīka inform ācija par bar ības un ūdens kvalit āti. 
Rezultāti (gan kopsavilkuma dati tabul ā, gan atseviš ķu dzīvnieku dati)  
Vispārīgi: 
— izdzīvošanas dati,  
— ķermeņa svars / ķermeņa svara mai ņas, 
— barības patēriņš, barības efektivit ātes aprēķini, ja tie ir veikti, un attiec īgā 
gadījumā ūdens patēriņš, 
— toksikokin ētiskie dati, ja pieejami,  
— oftalmoskopija (ja pieejama),  
— hematolo ģija (ja pieejama),  
— klīniskā ķīmija (ja pieejama).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 479
 
Klīniskie konstat ējumi:  
— toksicit ātes pazīmes, 
— visu anom āliju biežums (un, ja notiek klasific ēšana, smagums),  
— klīniski nov ērotas ietekmes veids, smagums un ilgums (p ārejoša vai 
pastāvīga). 
Autopsijas dati:  
— ķermeņa svars p ēc nonāvēšanas,  
— orgānu svars un to attiec ības, ja vajadz īgs, 
— autopsijas atrade; anom āliju biežums un smagums.  
Histopatolo ģija: 
— histopatolo ģiskās izmeklēšanas rezult āti, kas nav saist īti ar neoplastiku,  
— neoplastikas histopatolo ģiskā atrade,  
— korelācijas starp makroskopisku un mikroskopisku atradi,  
— visu ar ievad īšanu saist īto histopatolo ģiskās izmeklēšanas rezult ātu sīks 
apraksts, kur ā ietverta ar ī smaguma klasifik ācija, 
— ziņojums par priekšmetstikli ņu salīdzinošo izv ērtēšanu.  
Rezultātu statistisk ā apstrāde pēc vajadzības 
Komentāri par rezult ātiem, arī: 
— model ēšanas pieeju iztirz ājums,  
— devas un atbildes reakcijas sakar ības, 
— vēsturiskie kontroldati,  
— apsvērumi par inform āciju attiec ībā uz iedarb ības veidu,  
— BMD , NOAEL  vai LOAEL  noteikšana,  
— būtiskums cilv ēkam.  
Secinājumi 
LITERAT ŪRA 
(1) OECD (1995). Report of the Consultation Meeting on Sub-chronic and 
Chronic Toxicity/Carcinogenicity Testing (Rome, 1995), internal working 
document, Environment Directorate, OECD, Paris.  
(2) EPA (2005). Guidelines for Carcinogen Risk Assessment Risk Assessment 
Forum U.S. Environmental Protection Agency Washington, DC.  
(3) Combes RD, Gaunt, I, Balls M (2004). A Scientific and Animal Welfare 
Assessment of the OECD Health Effects Test Guidelines for the Safety Testing of Chemicals under the European Union REACH System. ATLA 32: 163-208.
 
(4) Barlow SM, Greig JB, Bridges JW et al. (2002). Hazard identification by 
methods of animal-based toxicology. Food. Chem. Toxicol. 40: 145-191.  
(5) Chhabra RS, Bucher JR, Wolfe M, Portier C (2003). Toxicity characteri ­
zation of environmental chemicals by the US National Toxicology 
Programme: an overview. Int. J. Hyg. Environ. Health 206: 437-445.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 480
 
(6) Šā pielikuma B.27. noda ļa “Subhronisk ās orālās toksicitātes tests – atk ār­
toto devu 90 dienu or ālās toksicit ātes pētījums ar dz īvniekiem, kas nav 
grauzēji”. 
(7) OECD (2012). Guidance Document on the Design and Conduct of Chronic 
Toxicity and Carcinogenicity Studies, Supporting Test Guidelines 451, 452 and 453 - Second edition. Series on Testing and Assessment No. 116, available on the OECD public website for Test Guideline at www.oecd.or ­
g/env/testguidelines.
 
(8) OECD (2009). Guidance Document on Acute Inhalation Toxicity Testing, 
Series on Testing and Assessment No. 39, ENV/JM/MONO(2009)28, 
OECD, Paris.  
(9) Šā pielikuma B.8. noda ļa “Subak ūtā inhalācijas toksicit āte: 28 dienu p ētī­
jums”.  
(10) Šā pielikuma B.29. noda ļa “Subhronisk ā inhalācijas toksicit āte: 90 dienu 
pētījums”.  
(11) Šā pielikuma B.9. noda ļa “Atkārtotās devas (28 dienu) toksicit āte (ādas)”.  
(12) Boobis AR, Cohen SM, Dellarco V, McGregor D, Meek ME, Vickers C, 
Willcocks D, Farland W (2006). IPCS Framework for analyzing the Rele ­
vance of a Cancer Mode of Action for Humans. Crit. Rev. in Toxicol, 36: 
793-801.  
(13) Cohen SM, Meek ME, Klaunig JE, Patton DE, and Fenner-Crisp PA 
(2003). The human relevance of information on carcinogenic Modes of 
Action: An Overview. Crit. Rev. Toxicol. 33:581-589.  
(14) Holsapple MP, Pitot HC, Cohen SN, Boobis AR, Klaunig JE, Pastoor T, 
Dellarco VL, Dragan YP (2006). Mode of Action in Relevance of Rodent Liver Tumors to Human Cancer Risk. Toxicol. Sci. 89: 51-56.
 
(15) Meek EM, Bucher JR, Cohen SM, Dellarco V, Hill RN, 
Lehman-McKemmon LD, Longfellow DG, Pastoor T, Seed J, Patton DE 
(2003). A Framework for Human Relevance analysis of Information on 
Carcinogenic Modes of Action. Crit. Rev. Toxicol. 33: 591-653.  
(16) Carmichael NG, Barton HA, Boobis AR et al. (2006). Agricultural 
Chemical Safety Assessment: A Multisector Approach to the Moderniza ­
tion of Human Safety Requirements. Critical Reviews in Toxicology 36: 1-7.
 
(17) Barton HA, Pastoor TP, Baetcke T et al. (2006). The Acquisition and 
Application of Absorption, Distribution, Metabolism, and 
Excretion (ADME) Data in Agricultural Chemical Safety Assessments. Critical Reviews in Toxicology 36: 9-35.
 
(18) Doe JE, Boobis AR, Blacker A et al. (2006). A Tiered Approach to 
Systemic Toxicity Testing for Agricultural Chemical Safety Assessment. Critical Reviews in Toxicology 36: 37-68.
 
(19) Cooper RL, Lamb JS, Barlow SM et al. (2006). A Tiered Approach to Life 
Stages Testing for Agricultural Chemical Safety Assessment. Critical 
Reviews in Toxicology 36: 69-98.  
(20) OECD (2002). Guidance Notes for Analysis and Evaluation of Chronic 
Toxicity and Carcinogenicity Studies, Series on Testing and Assessment No. 35 and Series on Pesticides No. 14, ENV/JM/MONO(2002)19, OECD, Paris.
 
(21) OECD (2000). Guidance Document on the recognition, assessment, and use 
of clinical signs as humane endpoints for experimental animals used in 
safety evaluation, Series on Testing and Assessment No. 19, ENV/JM/ ­
MONO(2000)7, OECD, Paris.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 481
 
(22) Rhomberg LR, Baetcke K, Blancato J, Bus J, Cohen S, Conolly R, Dixit R, 
Doe J, Ekelman K, Fenner-Crisp P, Harvey P, Hattis D, Jacobs A, 
Jacobson-Kram D, Lewandowski T, Liteplo R, Pelkonen O, Rice J, Somers D, Turturro A, West, W, Olin S(2007). Issues in the Design and Interpre ­
tation of Chronic Toxicity and Carcinogenicity Studies in Rodents: 
Approaches to Dose Selection Crit Rev. Toxicol. 37 (9): 729-837.
 
(23) ILSI (International Life Sciences Institute) (1997). Principles for the Selec ­
tion of Doses in Chronic Rodent Bioassays. Foran JA (Ed.). ILSI Press, Washington, DC.
 
(24) Griffiths SA, Parkinson C, McAuslane JAN and Lumley CE (1994). The 
utility of the second rodent species in the carcinogenicity testing of phar ­
maceuticals. The Toxicologist 14(1):214.  
(25) Usui T, Griffiths SA and Lumley CE (1996). The utility of the mouse for 
the assessment of the carcinogenic potential of pharmaceuticals. In D’Arcy POF & Harron DWG (eds). Proceedings of the Third International Confe ­
rence on Harmonisation. Queen’s University Press, Belfast. pp. 279-284.
 
(26) Carmichael NG, Enzmann H, Pate I, Waechter F (1997). The Significance 
of Mouse Liver Tumor Formation for Carcinogenic Risk Assessment: Results and Conclusions from a Survey of Ten Years of Testing by the Agrochemical Industry. Environ Health Perspect. 105:1196-1203.
 
(27) Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 22. septembra Direkt īva 
2010/63/ES par zin ātniskiem m ērķiem izmantojamo dz īvnieku aizsardz ību 
(OV L 276, 20.10.2010., 33. lpp.).  
(28) National Research Council, 1985. Guide for the care and use of laboratory 
animals. NIH Publication No. 86-23. Washington, D.C., US Dept. of 
Health and Human Services.  
(29) GV-SOLAS (Society for Laboratory Animal Science, Gesellschaft für 
Versuchstierkunde, 1988). Publication on the Planning and Structure of Animal Facilities for Institutes Performing Animal Experiments. ISBN 3- 906255-04-2.
 
(30) GV-SOLAS (Society for Laboratory Animal Science, Gesellschaft für 
Versuchstierkunde, 2006). Microbiological monitoring of laboratory animals in various housing systems.
 
(31) Diehl K-H, Hull R, Morton D, Pfister R, Rabemampianina Y, Smith D, 
Vidal J-M, van de Vorstenbosch C. (2001). A good practice guide to the 
administration of substances and removal of blood, including routes and 
volumes. Journal of Applied Toxicology 21:15-23.  
(32) Weingand K,  et al.  (1996). Harmonization of Animal Clinical Pathology 
Testing in Toxicity and Safety Studies. Fund. Appl. Toxicol. 29: 198-201.  
(33) Crissman J, Goodman D, Hildebrandt P,  et al.  (2004). Best Practices 
Guideline: Toxicological Histopathology. Toxicologic Pathology 32: 
126–131.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 482
 
1. papildin ājums  
DEFINĪCIJA  
Testējamā ķīmiskā viela:  jebkāda viela vai mais ījums, ko test ē, izmantojot šo 
testēšanas metodi.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 483
 
B.33.  APVIENOTIE HRONISK ĀS TOKSICIT ĀTES UN 
KANCEROGENIT ĀTES PĒTĪJUMI  
IEVADS  
1. Šī testēšanas metode ir l īdzvērtīga ESAO Test ēšanas nor ādījumiem 453 
(TG) (2009. gads). S ākotnējos TG 453  pieņēma 1981. gad ā. Šīs atjaunin ātās 
B.33. test ēšanas metodes izstr ādi uzskatīja par nepieciešamu, lai atspogu ļotu 
jaunāko attīstību dzīvnieku labtur ības un regulat īvo prasību jomā (1) (2) (3) 
(4) (5). Š īs B.33. test ēšanas metodes atjaunin āšana ir veikta paral ēli 
šā pielikuma B.32. noda ļas “Kancerogenit ātes pētījumi” pārskatīšanai un 
šā pielikuma B.30. noda ļas “Hronisk ās toksicit ātes pētījumi” pārskatīšanai, 
lai no pētījumā izmantotajiem dz īvniekiem ieg ūtu papildu inform āciju un 
sniegtu detaliz ētāku inform āciju par devu izv ēli. Šī testēšanas metode ir 
izstrādāta, lai to var ētu izmantot daudzu daž ādu ķīmisko vielu, tostarp pesti ­
cīdu un rūpniecisko ķīmisko vielu, test ēšanai. Tom ēr ir jāatzīmē, ka attiec ībā 
uz farmaceitiskajiem prepar ātiem daži punkti un pras ības var atš ķirties (sk. 
Starptautisk ās saskaņošanas konferences ( ICH) Guidance S1B on Testing for 
Carcinogenicity of Pharmaceuticals ). 
2. Lielāko daļu hronisk ās toksicit ātes un kancerogenit ātes pētījumu veic ar 
grauzēju sugām, tādēļ šī testēšanas metode ir pirm ām kārtām paredz ēta 
pētījumiem ar š īm sugām. Ja šādos pētījumos ir vajadz īgs izmantot sugas, 
kas nav grauz ēji, ar attiec īgiem groz ījumiem var piem ērot arī šeit noteiktos 
principus un proced ūras kopā ar principiem un proced ūrām, kuras noteiktas 
šā pielikuma B.27. noda ļā “Subhronisk ās orālās toksicitātes tests – atk ārtoto 
devu 90 dienu or ālās toksicitātes pētījums ar dz īvniekiem, kas nav grauz ēji” 
(6), kā noteikts ESAO  Guidance Document No. 116 on the Design and 
Conduct of Chronic Toxicity and Carcinogenicity Studies  (7). 
3. Trīs galvenie ievad īšanas ceļi, ko izmanto hronisk ās toksicitātes un kance ­
rogenitātes pētījumos, ir or ālais ceļš, ārīga aplikācija un inhal ācija. Ievad ī­ 
šanas ceļu izvēlas atkarībā no testējamās ķīmiskās vielas fizik ālajām un 
ķīmiskajām īpašībām, kā arī no tā, kādā ceļā cilvēks galvenok ārt nonāk 
saskarē ar šo vielu. Papildu inform ācija par ekspoz īcijas ceļa izvēli ir sniegta 
ESAO Nor ādījumu dokument ā Nr. 116 (7).  
4. Šajā testēšanas metod ē galvenā uzmanība tiek piev ērsta orālajam ievad īšanas 
ceļam, kas ir hronisk ās toksicitātes un kancerogenit ātes pētījumos visbiež āk 
izmantotā pieeja. Lai gan cilv ēka veselības riska nov ērtēšanai un/vai saska ņā 
ar konkrētiem tiesiskajiem regul ējumiem var b ūt nepieciešami ar ī ilgtermiņa 
pētījumi ar ārīgas aplikācijas vai inhal ācijas ekspoz īciju, abi min ētie ekspo­
zīcijas ceļi tehniski ir diezgan sarež ģīti. Šādi pētījumi būs jāplāno katrā 
gadījumā atsevišķi, lai gan šeit izkl āstītā testēšanas metode ķīmisko vielu 
hroniskās toksicit ātes un kancerogenit ātes novērtēšanai un izv ērtēšanai ar 
orālu ievadīšanu varētu būt pamatā inhalācijas un/vai ārīgas aplikācijas pētī­
jumu protokola ieteikumiem par ievad īšanas periodiem, kl īniskajiem un 
patoloģijas parametriem utt. Ir pieejami ESAO nor ādījumi par test ējamo 
ķīmisko vielu ievad īšanu ar inhal āciju (7) (8) un ar ārīgu aplikāciju (7). 
Plānojot ilgtermi ņa pētījumus ar inhal ācijas ekspoz īciju, ir j āizmanto 
šā pielikuma B.8. noda ļa (9) un B.29. noda ļa (10), kā arī ESAO  Guidance 
Document on acute inhalation testing  (8). Ja veic test ēšanu ar ārīgu aplikā­
ciju, jāizmanto š ā pielikuma B.9. noda ļa (11).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 484
 
5. Apvienotais hronisk ās toksicit ātes un kancerogenit ātes pētījums nodrošina 
informāciju par iesp ējamo vesel ības apdraud ējumu, ko var rad īt atkārtota 
ekspozīcija period ā, kurš var ilgt pat visu izmantoto sugu m ūžu. Pētījums 
nodrošinās informāciju par test ējamās ķīmiskās vielas toksisko ietekmi, ar ī 
par iespējamu kancerogenit āti, kā arī norādīs mērķorgānus un akumul ācijas 
iespējamību. Pētījumā var iegūt aplēses par l īmeni, kur ā nav nov ērojama 
nelabvēlīga ietekme attiec ībā uz toksisku iedarb ību un – negenotoksisku 
kancerogēnu gadījumā – attiecībā uz audz ēju atbildes reakcij ām un kuru 
var izmantot, lai noteiktu cilv ēka ekspoz īcijas drošuma krit ērijus. Ir uzsv ērta 
arī vajadzība izdarīt rūpīgus dzīvnieku kl īniskos nov ērojumus, lai ieg ūtu 
iespējami vairāk informācijas.  
6. Pēc šīs testēšanas metodes veicamo hronisk ās toksicit ātes un kancerogeni ­
tātes pētījumu mērķi citu starp ā ir šādi: 
— Noteikt test ējamās ķīmiskās vielas kancerog ēnās īpašības, kas sal īdzinā­
jumā ar līdztekus uztur ētām kontrolgrup ām palielina neoplazmu biežumu 
un ļaundabīgu neoplazmu īpatsvaru vai samazina laiku, kur ā parādās 
neoplazmas,  
— noteikt neoplazmu par ādīšanās laiku,  
— noteikt test ējamās ķīmiskās vielas hronisko toksicit āti, 
— noteikt hronisk ās toksicitātes un kancerogenit ātes mērķorgānus, 
— noteikt devas un atbildes reakcijas sakar ību, 
— noteikt l īmeni, kur ā nav nov ērojama nelabv ēlīga ietekme ( NOAEL ), vai 
etalondevas ( BMD ) noteikšanas s ākumpunktu,  
— kancerog ēno ietekmi ekstrapol ēt uz cilv ēka ekspoz īciju zemos devu 
līmeņos, 
— prognoz ēt hronisk ās toksicit ātes ietekmi l īmeņos, kādos paredzama 
cilvēka ekspoz īcija, 
— sagādāt datus testa hipot ēzēm attiecībā uz iedarb ības veidu (2) (7) (12) 
(13) (14) (15).  
SĀKOTNĒJIE APSV ĒRUMI  
7. Lai p ētījuma izstr ādi vērstu uz toksikolo ģisko īpašību iespējami efekt īvāku 
testēšanu un lai taj ā līdz minimumam samazin ātu dzīvnieku izmantošanu, 
novērtējot un izv ērtējot testējamās ķīmiskās vielas iesp ējamo kancerogenit āti 
un hronisko toksicit āti, testēšanas laboratorijai, pirms t ā veic pētījumu, ir 
jāizskata visa pieejam ā informācija par test ējamo ķīmisko vielu. Īpaši 
svarīga ir inform ācija par prognoz ētā kancerog ēna (2) (7) (12) (13) (14) 
(15) iedarb ības veidu un š īs informācijas apsv ēršana, jo optim ālais plāns 
var atšķirties atkar ībā no tā, vai testējamā ķīmiskā viela ir zin āms vai prog ­
nozēts genotoksisks kancerog ēns. Papildu nor ādījumi par iedarb ības veida 
apsvērumiem ir pieejami Nor ādījumu dokument ā Nr. 116 (7).  
8. Inform ācija, kas pal īdzēs pētījuma plāna izstrādē, aptver test ējamās ķīmiskās 
vielas identit āti, ķīmisko strukt ūru un fizik ālķīmiskās īpašības; jebk ādu 
informāciju par iedarb ības veidu; jebk ādu in vitro  vai in vivo  toksicitātes, 
tostarp genotoksicit ātes, testu rezult ātus; paredz ētos lietošanas veidus un 
iespējamo cilv ēka ekspoz īciju; pieejamos  (Q)SAR  datus, mutagenit āti/geno­
toksicitāti, kancerogenit āti un citus toksikolo ģiskos datus par struktur āli 
radniecīgām vielām; pieejamos toksikokin ētiskos datus (vienreiz ējas devas,  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 485
 
kā arī atkārtotas devas kin ētika, ja šādi dati ir pieejami) un datus, kas ieg ūti 
citos atkārtotas ekspoz īcijas testos. Hronisk ās toksicit ātes un kancerogeni ­
tātes noteikšana ir j āveic tikai p ēc tam, kad atk ārtotas devas 28 dienu un/vai 
90 dienu toksicit ātes testos ieg ūta sākotnējā informācija par toksicit āti. Arī 
īsi vēža izraisīšanas/veicin āšanas testi var ētu sniegt lietder īgu inform āciju. 
Novērtējot konkr ētas testējamās ķīmiskās vielas iesp ējami nelabv ēlīgo 
ietekmi uz vesel ību, par š ā procesa da ļu jāuzskata ar ī kancerogenit ātes 
testēšana ar vair ākposmu pieeju (16) (17) (18) (19).  
9. Pirms p ētījuma sākšanas ir j ānosaka rezult ātu analiz ēšanai piem ērotākās 
statistikas metodes, ņemot vērā eksperimenta pl ānu un mērķus. Ir arī jāap­
sver, vai statistikas dati neb ūtu jākoriģē attiecībā uz izdzīvošanu un vai tajos 
nebūtu jāietver anal īze par kumulat īvajiem audz ēju riskiem attiec ībā pret 
izdzīvošanas ilgumu, anal īze par to, cik ilg ā laikā parādās audzējs, un 
analīze, ko izmanto gad ījumiem, kuros attiec ībā uz vienu vai vair ākām 
grupām testu izbeidz priekšlaic īgi. Norādījumi par attiec īgām statistikas 
analīzēm un galven ās atsauces uz starptautiski pie ņemtām statistikas 
metodēm ir sniegtas  Guidance Document No. 116  (7), kā arī Guidance 
Document No. 35 on the analysis and evaluation of chronic toxicity and 
carcinogenicity studies  (20).  
10. Veicot kancerogenit ātes pētījumu, vienm ēr jāievēro pamatprincipi un apsv ē­
rumi, kas sniegti  ESAO Guidance Document on the recognition, assessment, 
and use of clinical signs as humane endpoints for experimental animals used in safety evaluation  (21), it seviš ķi šā dokumenta 62. punkts. Šaj ā 
punktā ir noteikts, ka:  “Pētījumos ar atk ārtotām devām, ja dz īvniekam 
izpaužas kl īniskas progres īvas pazīmes, kas noved pie st āvokļa turpmākas 
pasliktināšanās, ir jāpieņem inform ēts lēmums par to, vai š āds dzīvnieks ir 
humāni jānonāvē vai ne. Pie ņemot lēmumu, jāapsver tās informācijas 
vērtība, ko var ētu sniegt konkr ētā dz
īvnieka turpm āka uzturēšana pētījumā, 
attiecībā pret šā dzīvnieka visp ārīgo stāvokli. Ja tiek pie ņemts lēmums dzīv­
nieku patur ēt testā, pēc vajadzības novērojumi ir j āveic biežāk. Var ar ī būt 
iespējams (negat īvi neietekm ējot testa m ērķi) uz laiku p ārtraukt devas ieva ­
dīšanu, ja tas mazin ās sāpes vai ciešanas, vai samazin āt testa devu.”  
11. Detaliz ēti norādījumi un diskusija par devas izv ēles principiem hronisk ās 
toksicitātes un kancerogenit ātes pētījumiem ir pieejami Nor ādījumu doku ­
mentā Nr. 116 (7), k ā arī divās International Life Sciences Institute  publi­
kācijās (22) (23). Devas izv ēles pamatstrat ēģija ir atkar īga no pētījuma 
galvenā mērķa vai mērķiem (6. punkts). Izv ēloties attiec īgus devu l īmeņus, 
ir jāpanāk līdzsvars starp riska nov ērtēšanu, no vienas puses, un atbildes 
reakciju uz zemu devu raksturošanu un šo reakciju b ūtiskumu, no otras 
puses. Tas ir seviš ķi būtiski attiec ībā uz šo apvienoto hronisk ās toksicitātes 
un kancerogenit ātes pētījumu.  
12. Jāapsver ar ī iespēja veikt šo apvienoto hronisk ās toksicitātes un kanceroge ­
nitātes pētījumu, nevis atseviš ķu hronisk ās toksicit ātes pētījumu 
(šā pielikuma B.30. noda ļa) un atseviš ķu kancerogenit ātes pētījumu 
(šā pielikuma B.32. noda ļa). Salīdzinājumā ar divu atseviš ķu pētījumu veik ­ 
šanu apvienotais tests laika un izmaksu zi ņā ir efektīvāks, tajā izmanto 
mazāk dzīvnieku un ne hroniskaj ā posmā, ne kancerogenit ātes posmā nav 
pazemināta datu kvalit āte. Tomēr, ja veic apvienoto toksicit ātes un kance ­
rogenitātes pētījumu, ir r ūpīgi jāapsver devu izv ēles principi (11. un 22.–26. 
punkts), un tiek ar ī atzīts, ka saska ņā ar konkr ētiem tiesiskajiem regul ēju­
miem var b ūt vajadzīgi atseviš ķi pētījumi. Papildu nor ādījumi par apvienot ā 
hroniskās toksicit ātes un kancerogenit ātes pētījuma plānu, kas nodrošin ātu 
iespējami lielāku pētījuma efektivit āti tādā aspektā kā iespēja samazin āt 
izmantoto dz īvnieku skaitu, k ā arī racionaliz ējot dažādās eksperimentu 
procedūras, ir pieejami Nor ādījumu dokument ā Nr. 116 (7).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 486
 
13. Šīs testēšanas metodes kontekst ā izmantot ās definīcijas ir sniegtas š īs 
nodaļas beigās un Nor ādījumu dokument ā Nr. 116 (7).  
TESTA PRINCIPS  
14. Pētījuma plānam ir divi paral ēli posmi – hroniskais posms un kancerogeni ­
tātes posms (ilgums nor ādīts attiecīgi 34. un 35. punkt ā). Testējamo ķīmisko 
vielu parasti ievada or āli, lai gan var b ūt piemērota arī testēšana ar inhal āciju 
vai ārīgu aplikāciju. Hroniskaj ā posmā testējamo ķīmisko vielu ievada pak ā­
peniskās devās katru dienu vair ākām testa dz īvnieku grup ām, vienu devas 
līmeni katrai grupai, parasti 12 m ēnešus, lai gan var izraudz īties arī garākus 
vai īsākus periodus atkar ībā no regulat īvajām prasībām (sk. 34. punktu). 
Izvēlas periodu, kas ir pietiekami ilgs, lai jebk āda kumulat īvas toksicit ātes 
ietekme k ļūtu paman āma bez geriatrisku p ārmaiņu maldinošaj ām sekām. 
Pētījuma plāns var ietvert ar ī vienu vai vair ākas dzīvnieku non āvēšanas 
testa laikā, piemēram, trešaj ā un sestaj ā mēnesī, un var tikt ietvertas papildu 
dzīvnieku grupas, lai šim apst āklim pielāgotos (sk. 20. punktu). Kanceroge ­
nitātes posm ā testējamo ķīmisko vielu ievada katru dienu vair ākām testa 
dzīvnieku grup ām, un ekspoz īcijas laiks aptver iev ērojamu to m ūža daļu. 
Abos posmos dz īvniekus r ūpīgi novēro, vai tiem nepar ādās toksicit ātes 
pazīmes un neatt īstās neoplastiski boj ājumi. Dz īvniekiem, kas nobeidzas 
vai ko non āvē testa laik ā, izdara autopsiju, un testa beig ās izdzīvojušos 
dzīvniekus non āvē un tiem izdara autopsiju.  
METODES APRAKSTS  
Dzīvnieku sugas izv ēle 
15. Šī testēšanas metode galvenok ārt attiecas uz hronisk ās toksicitātes un kance ­
rogenitātes novērtēšanu un izv ērtēšanu attiec ībā uz grauz ējiem (sk. 2. 
punktu). Var apsv ērt tādu sugu izmantošanu, kas nav grauz ēji, ja pieejami 
dati norāda, ka šādas sugas ir piem ērotākas, lai prognoz ētu ietekmi uz 
cilvēka veselību. Sugu izv ēle ir jāpamato. Ieteicam ā grauzēju suga ir 
žurka, bet var izmantot citas grauz ēju sugas, piem ēram, peles. Lai gan 
peļu izmantošanai kancerogenit ātes testos var b ūt ierobežota lietder ība 
(24) (25) (26), saska ņā ar dažām spēkā esošām regulat īvajām programm ām 
joprojām ir jāizdara kancerogenit ātes testi ar pel ēm, ja vien netiek konsta ­
tēts, ka šāds pētījums nav zin ātniski vajadz īgs. Žurkas un peles ir bijušas 
ieteicamie eksperimentu mode ļi, jo tām ir relat īvi īss mūžs, tās plaši izmanto 
farmakolo ģiskos un toksikolo ģiskos pētījumos, tām viegli induc ēt audzēju, 
un tām ir pietiekami daudz l īniju ar izp ētītām īpašībām. Pateicoties š īm 
iezīmēm, ir pieejama plaša inform ācija par šo sugu fiziolo ģiju un patolo ģiju. 
Ja jāveic hronisk ās toksicitātes un kancerogenit ātes pētījumi ar sug ām, kas 
nav grauz ēji, šie pētījumi jāplāno un jāīsteno, balstoties uz principiem, kuri 
izklāstīti šajā testēšanas metod ē, kā arī šā pielikuma B.27. noda ļā “Subhro­
niskās orālās toksicitātes tests – atk ārtoto devu 90 dienu or ālās toksicitātes 
pētījums ar dz īvniekiem, kas nav grauz ēji” (6). Papildu inform ācija par sugu 
un līnijas izvēli ir sniegta ESAO Nor ādījumu dokument ā Nr. 116 (7).  
16. Ir jāizmanto jauni un veseli pieauguši dz īvnieki, kas pieder pie laboratorij ās 
parasti izmantotaj ām līnijām. Apvienotais hronisk ās toksicitātes un kancero ­
genitātes pētījums ir j āveic ar tās pašas l īnijas un izcelsmes dz īvniekiem, 
kādas izmantotas īsākā(-os) provizorisk ā(-os) toksicit ātes pētījumā(-os), lai 
gan, ja ir zin āms, ka ar š īs līnijas un izcelsmes dz īvniekiem ir problem ātiski 
sasniegt visp ārpieņemtos krit ērijus attiec ībā uz izdzīvošanu ilgtermi ņa pētī­
jumos (sk. Nor ādījumu dokumentu Nr. 116 (7)), ir j āapsver, vai neizmantot 
tādu dzīvnieku līniju, kam ir pie ņemams izdz īvošanas r ādītājs ilgtermi ņa 
pētījumā. Mātītes nedrīkst būt iepriekš dzemd ējušas vai gr ūsnas. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 487
 
Turēšanas un barošanas apst ākļi 
17. Dzīvniekus b ūros var tur ēt atsevišķi vai neliel ās viendzimuma grup ās. Turē­ 
šana atseviš ķi ir jāapsver tikai tad, ja tas ir zin ātniski pamatoti (27) (28) 
(29). Būrus izvieto t ā, lai iesp ējami mazin ātu būru novietojuma varb ūtējo 
ietekmi. Temperat ūrai eksperimenta dz īvnieku tur ēšanas telp ā jābūt 22 °C (± 
3 °C). Lai gan relat īvajam mitrumam j ābūt vismaz 30 % un, iz ņemot telpu 
uzkopšanas laiku, v ēlams, ne vair āk kā 70 %, jācenšas nodrošin āt mitrumu 
50–60 % robež ās. Dzīvniekus 12 stundas diennakt ī tur mākslīgā apgaismo ­
jumā, bet 12 stundas – tums ā. Var izmantot parasto laboratorijas bar ību ar 
neierobežotu piek ļuvi dzeramajam ūdenim. Uzturam ir j āatbilst vis ām testā 
izmantotās sugas uzturvajadz ībām, un uztura pies ārņotāju, arī pesticīdu 
atlieku, notur īgu organisko pies ārņotāju, fitoestrog ēnu, smago met ālu un 
mikotoksīnu, kas var ētu ietekm ēt testa rezult ātu, saturam j ābūt iespējami 
zemākam. Periodiski, vismaz p ētījuma sākumā un tad, kad main ās izmantot ā 
sērija, ir jāsagatavo un galazi ņojumā jāietver anal ītiska inform ācija par 
uzturvielu un uztura pies ārņojuma līmeņiem. Tāpat ir arī jāsniedz anal ītiska 
informācija par p ētījumā izmantoto dzeramo ūdeni. Ja test ējamo ķīmisko 
vielu ievada ar uzturu, uztura izv ēli var ietekm ēt nepieciešam ība gan nodro ­ 
šināt piemērotu testējamās ķīmiskās vielas piejaukumu, gan ar ī nodrošin āt 
dzīvnieku uzturvajadz ības. 
Dzīvnieku sagatavošana  
18. Ir jāizmanto veseli dz īvnieki, kuri ir aklimatiz ēti laboratorijas apst ākļos 
vismaz septi ņas dienas un ar kuriem iepriekš nav veiktas eksperiment ālas 
procedūras. Grauz ēju gadījumā devu došana dz īvniekiem ir j āsāk iespējami 
drīz tūlīt pēc zīdīšanas un aklimatiz ācijas, kā arī, vēlams, pirms dz īvnieki 
sasniedz asto ņu nedēļu vecumu. Testa dz īvniekiem nor āda sugu, l īniju, 
izcelsmi, dzimumu, svaru un vecumu. P ētījuma sākumā dzīvnieku svara 
atšķirībām jābūt minimālām un tās nedrīkst pārsniegt ± 20 % no visu p ētī­
jumā iesaistīto dzīvnieku vid ējā svara, kas noteikts katram dzimumam atse ­
višķi. Dzīvnieki kontroles un testa grup ās ir jāiedala nejaušin āti. Kad ir 
veikta nejaušin āta izvēle, katra dzimuma grup ās vidējais ķermeņa svars 
nedrīkst būtiski atšķirties. Ja past āv statistiski b ūtiskas atšķirības, nejaušin āta 
izvēle ir jāatkārto, ja tas ir iesp ējams. Katram dz īvniekam j āpiešķir unikāls 
identifikācijas numurs, k ā arī šis dzīvnieks ir notur īgi jāmarķē ar šo numuru, 
izdarot tetov ējumu, implant ējot mikro čipu vai izmantojot citu piem ērotu 
metodi.  
PROCED ŪRA 
Dzīvnieku skaits un dzimums  
19. Jāizmanto abi dzimumi. J āizmanto pietiekams skaits dz īvnieku, lai b ūtu 
iespējams veikt r ūpīgu bioloģisku un statistisku izv ērtēšanu. Grauz ējiem 
katrā devas grup ā, kas paredz ēta pētījuma kancerogenit ātes posmam (k ā 
izklāstīts 22. punkt ā), un līdztekus uztur ētajā kontrolgrup ā jābūt vismaz 50 
dzīvniekiem no katra dzimuma. Atkar ībā no pētījuma mērķa galveno apl ēšu 
statistisko noz īmību var palielin āt, dzīvniekus daž ādu devu grup ās sadalot 
nevienmērīgi un maz āku devu grup ās ietverot vair āk nekā 50 dzīvniekus, 
piemēram, lai apl ēstu kancerogenit ātes potenci ālu mazu devu gad ījumā. 
Tomēr ir jāapzinās, ka grupas lieluma neliels palielin ājums tikai nedaudz 
paaugstin ās pētījuma statistisko noz īmību. Grauz ējiem katr ā devas grup ā, 
kas paredz ēta pētījuma hroniskas toksicit ātes posmam (k ā izklāstīts 22. 
punktā), un līdztekus uztur ētajā kontrolgrup ā jābūt vismaz 10 dz īvniekiem  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 488
 
no katra dzimuma. J ānorāda, ka šis skaits ir maz āks nekā hroniskās toksi­
citātes pētījumā (šā pielikuma B.30. noda ļa). Šā apvienot ā pētījuma hroni ­
skās toksicit ātes posma datus, kas ieg ūti no grup ām ar maz āku dzīvnieku 
skaitu, tom ēr interpret ēs ar tādu datu atbalstu, kas ieg ūti no lielāka dzīvnieku 
skaita pētījuma kancerogenit ātes posmā. Pētījumos ar pel ēm hronisk ās toksi­
citātes posmā katras devas grup ā var būt nepieciešami papildu dz īvnieki, lai 
varētu veikt visus vajadz īgos hematolo ģiskos izmekl ējumus. Papildu infor ­
mācija par t ādu pētījuma statistikas pl ānu un devu l īmeņu izvēli, lai iesp ē­
jami palielin ātu statistisko noz īmību, ir sniegta Nor ādījumu dokument ā 
Nr. 116 (7).  
Dzīvnieku non āvēšana testa laik ā, satelītgrupa un indikatordz īvnieki  
20. Lai ieg ūtu inform āciju par t ādu pārmaiņu norisi, kas nav neoplastiskas 
pārmaiņas, un meh ānistisku inform āciju, ja tas ir zin ātniski pamatoti, p ētī­
jumā var paredz ēt dzīvnieku non āvēšanu testa laik ā, piemēram, sestaj ā 
mēnesī hroniskās toksicit ātes posm ā. Ja šāda inform ācija jau ir pieejama 
no iepriekš ējiem atkārtotas devas toksicit ātes pētījumiem par test ējamo 
ķīmisko vielu, dz īvnieku non āvēšana testa laik ā var nebūt zinātniski pama ­
tota. No dz īvniekiem, ko izmanto p ētījuma hronisk ās toksicit ātes posm ā, 
kurš parasti ilgst 12 m ēnešus (34. punkts), ieg ūst arī testa laik ā izdarīto 
nonāvēšanu datus p ētījuma kancerogenit ātes posmam, t ādējādi samazinot 
kopējo izmantoto dz īvnieku skaitu. Lai uzraudz ītu jebkādu testējamās ķīmis­
kās vielas rad īto toksikolo ģisko pārmaiņu atgriezeniskumu, p ētījuma hroni ­
skās toksicit ātes posm ā var paredz ēt arī satelītgrupas. Š ādas grupas var 
nodrošināt tikai pētījuma augst ākā devas līmeņa grupai un kontrolgrupai. 
Ja vajadz īgs, var izmantot papildu indikatordz īvnieku grupu (parasti pieci 
dzīvnieki no katra dzimuma), lai p ētījuma laik ā pārraudzītu slimības stāvokli 
(30). Papildu nor ādījumi par to, k ā plānot pētījumu, lai ietvertu non āvēšanu 
testa laikā, satelītgrupas un indikatordz īvniekus, vienlaikus l īdz minimumam 
samazinot kop ējo izmantoto dz īvnieku skaitu, ir sniegti Nor ādījumu doku ­
mentā Nr. 116 (7).  
21. Ja p ētījuma plāns ietver satel ītgrupas un/vai dz īvnieku non āvēšanu testa 
laikā, to dzīvnieku skaits katras devas grup ā, kas paredz ēti šādiem nolūkiem, 
parasti būs 10 dzīvnieki no katra dzimuma, un p ētījuma plānā ietvertais 
dzīvnieku kopskaits ir j āpalielina par to dz īvnieku skaitu, kurus paredz ēts 
nonāvēt pirms p ētījuma beig ām. Dzīvniekiem, ko paredz ēts nonāvēt testa 
laikā, un satel ītgrupām parasti ir j āveic tādi paši nov ērojumi, tostarp j āno­
vēro ķermeņa svars, bar ības/ūdens pat ēriņš, jāveic hematolo ģiskie un 
klīniski bioķīmiskie m ērījumi, kā arī patoloģiskie izmekl ējumi, kā dzīvnie­
kiem galven ā pētījuma hronisk ās toksicitātes posmā, lai gan var ar ī paredzēt 
(grupām, ko plānots nonāvēt testa laik ā), ka mērījumi jāveic tikai attiec ībā 
uz tādiem īpašiem, svar īgiem parametriem k ā neirotoksicit āte vai im ūntok­
sicitāte. 
Devu grupas un doz ējums  
22. Norādījumi par devu izv ēli un interv āliem starp devu l īmeņiem visos 
aspektos ir sniegti Nor ādījumu dokument ā Nr. 116 (7). Gan hronisk ās toksi­
citātes posm ā, gan kancerogenit ātes posm ā ir jāizmanto vismaz tr īs devu 
līmeņi un jānodrošina paral ēla kontrole. Devu l īmeņus parasti nosaka, pama ­
tojoties uz īsākiem atkārtotas devas vai diapazona noteikšanas p ētījumiem 
un ņemot vērā visus esošos toksikolo ģiskos un toksikokin ētiskos datus, kas 
ir pieejami par test ējamo ķīmisko vielu vai tai radniec īgām ķīmiskajām 
vielām. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 489
 
23. Pētījuma hronisk ās toksicitātes posmā pilnu pētījumu ar tr īs devu līmeņiem 
var uzskat īt par nevajadz īgu, ja var prognoz ēt, ka testā ar vienu vielas devas 
līmeni, kas ir vismaz 1 000 mg uz kg ķermeņa svara dien ā, netiks nov ērota 
nelabvēlīga ietekme. Tas j āpamato ar provizoriskos p ētījumos ieg ūtu infor­
māciju un apsv ērumu, ka, balstoties uz datiem par struktur āli radniec īgām 
ķīmiskām vielām, var prognoz ēt, ka viela neb ūs toksiska. Var piem ērot 
ierobežojumu 1 000 mg uz kg ķermeņa svara dien ā, izņemot gad ījumu, ja 
cilvēka ekspoz īcija liecina, ka j āizmanto augst āks devas l īmenis.  
24. Ja test ējamās ķīmiskās vielas fizik ālķīmiskās īpašības vai biolo ģiskā iedar­
bība to neierobežo, augst ākais devas l īmenis jāizvēlas ar nol ūku noteikt 
galvenos m ērķorgānus un toksisko ietekmi, vienlaikus izvairoties rad īt 
ciešanas, smagu toksicit āti, saslimst ību un mirst ību. Augst ākais devas 
līmenis parasti j āizvēlas tāds, lai tas izrais ītu toksicit ātes pazīmes, kuras, 
piemēram, apliecina ķermeņa svara pieauguma samazin ājums (apm. 10 %). 
Tomēr atkarībā no pētījuma mērķiem (sk. 6. punktu) var izv ēlēties augst āko 
devas līmeni, kas ir zem āks par devu, kura nodrošina toksicit ātes pazīmes, 
piemēram, ja deva izraisa b ūtisku nelabv ēlīgu ietekmi, kas tom ēr īpaši neie­
tekmē mūža ilgumu vai ķermeņa svaru.  
25. Devu l īmeņus un interv ālus starp devu l īmeņiem var izv ēlēties tādus, lai 
varētu noteikt devas un atbildes reakcijas sakar ību un – atkar ībā no testē­
jamās ķīmiskās vielas iedarb ības veida –  NOAEL  vai citus paredzamos 
pētījuma rezult ātus, piem ēram, BMD  (sk. 27. punktu). No faktoriem, kas 
ir jāapsver, nosakot maz ākās devas, minams gaid āmais devas un atbildes 
reakcijas sakar ības līknes slīpums un devas, kuru gad ījumā var notikt 
svarīgas metabolisma vai toksisk ās iedarbības veida p ārmaiņas, ja ir gaid āms 
kāds slieksnis vai ja ir gaid āms sākumpunkts zemu devu ekstrapol ācijai. 
Veicot apvienoto kancerogenit ātes un hronisk ās toksicitātes pētījumu, galve ­
nais mērķis būs iegūt informāciju kancerogenit ātes riska nov ērtēšanas vaja ­
dzībām, savuk ārt inform ācija par hronisko toksicit āti parasti b ūs papildu 
mērķis. Tas ir j āpatur prātā, izvēloties pētījuma devu l īmeņus un interv ālus 
starp devu l īmeņiem. 
26. Izraudz ītie intervāli starp devu l īmeņiem būs atkarīgi no pētījuma mērķiem 
un testējamās ķīmiskās vielas īpašībām, un šaj ā testēšanas metodes aprakst ā 
tos nevar detaliz ēti norādīt, taču lejupejošu devu l īmeņu noteikšan ā labus 
testa rezult ātus nereti nodrošina divk ārtīgi līdz četrkārtīgi intervāli, un nereti 
ir ieteicams pievienot 4. testa grupu, nevis izmantot ļoti lielus interv ālus 
starp doz ējumiem (piem ēram, pārsniedzot koeficientu 6–10). Parasti j āiz­
vairās no tādu koeficientu izmantošanas, kas p ārsniedz 10, un, ja tie tiek 
izmantoti, tas j āpamato.  
27. Kā plašāk izklāstīts Norādījumu dokument ā Nr. 116 (7), izv ēloties devas, ir 
jāņem vērā šādi aspekti:  
— devas un atbildes reakcijas sakar ības zināmās vai prognoz ētās nelineari ­
tātes vai liekuma punkti,  
— toksikokin ētika un tādu devu diapazoni, kuru gad ījumā ir vai nav v ēro­
jama metabolisk ā inducēšanās, piesātināšanās vai nelinearit āte starp ārēji 
un iekšēji uzņemtām devām, 
— jau esoši boj ājumi, ietekmes mar ķieri vai svar īgu, pamat ā esošu biolo ­ 
ģisko procesu norises r ādītāji, ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 490
 
— iedarb ības veida svar īgākie (vai paredz ētie) aspekti, piem ēram, devas, 
kuru gad ījumā sākas citotoksicit āte, main ās hormonu l īmeņi, tiek 
nomākti homeostatiskie meh ānismi utt.,  
— devas un atbildes reakcijas sakar ības līknes reģioni, kuros vajadz īgas 
sevišķi pamatīgas aplēses, piem ēram, paredzam ās BMD  vai prognoz ētā 
sliekšņa diapazon ā, 
— apsvērumi par paredzamiem cilv ēka ekspoz īcijas līmeņiem, it seviš ķi 
vidējo un zem āko devu izv ēlē. 
28. Kontrolgrupa ir vielu nesa ņēmusi grupa vai nes ējvielas kontroles grupa, ja 
testējamās ķīmiskās vielas ievad īšanai izmanto nes ējvielu. Iz ņemot test ē­
jamās ķīmiskās vielas ievad īšanu, ar kontrolgrupas dz īvniekiem j ārīkojas 
tieši tāpat kā ar testa grupu dz īvniekiem. Ja izmanto nes ējvielu, kontrolgrupa 
saņem lielāko devu grup ām izmantoto nes ējvielas tilpumu. Ja test ējamo 
ķīmisko vielu ievada ar uzturu un ja uztura garšas d ēļ būtiski samazin ās 
barības patēriņš, par piem ērotāku kontrolgrupu var b ūt lietderīgi izmantot 
papildu grupu, ko baro tieši t āpat. 
Devu sagatavošana un test ējamās ķīmiskās vielas ievad īšana  
29. Testējamo ķīmisko vielu parasti ievada or āli ar uzturu vai dzeramo ūdeni vai 
ar mākslīgo barošanu. Papildu inform ācija par ievad īšanas ce ļiem un 
metodēm ir sniegta Nor ādījumu dokument ā Nr. 116 (7). Ievad īšanas ceļš 
un metode ir atkar īgi no pētījuma mērķa, testējamās ķīmiskās vielas fizik āl­ 
ķīmiskajām īpašībām, tās biopieejam ības un cilv ēka ekspoz īcijas galven ā 
ceļa un metodes. Izraudz ītais ievad īšanas ceļš un metode ir j āpamato. Dz īv­
nieku labtur ības apsvērumu dēļ ievadīt ar mākslīgo barošanu parasti izv ēlas 
tikai tādus prepar ātus, attiec ībā uz kuriem š āds ievadīšanas ceļš un paņē­
miens pamatoti raksturo iesp ējamo cilv ēka ekspoz īciju (piem ēram, farmacei ­
tiskie prepar āti). Uztur ā vai vidē sastopamas ķīmiskās vielas, tostarp pesti ­
cīdus, parasti ievada ar uzturu vai dzeramo ūdeni. Tom ēr dažiem scen āri­
jiem, piem ēram, ekspoz īcija darbaviet ā, piemērotāki var būt citi ievad īšanas 
ceļi. 
30. Ja vajadz īgs, testējamo ķīmisko vielu izš ķīdina vai suspend ē piemērotā 
nesējvielā. Pēc vajadzības ir jāņem vērā šādas nesējvielas un citu piedevu 
īpašības: ietekme uz test ējamās ķīmiskās vielas absorbciju, izplat īšanos, 
metabolismu vai aizturi; ietekme uz test ējamās ķīmiskās vielas ķīmiskajām 
īpašībām, kuras var main īt tās toksiskās īpašības; kā arī ietekme uz bar ības 
un ūdens patēriņu vai dzīvnieku barojumu. Ir ieteicams, ja vien iesp ējams, 
vispirms apsv ērt ūdens šķīduma/suspensijas izmantošanu, p ēc tam eļļas 
(piemēram, kukur ūzas eļļas) šķīdumu/emulsiju un p ēc tam iesp ējamu šķīdi­
nāšanu citās nesējvielās. Ja nes ējviela nav ūdens, ir j āzina šīs nesējvielas 
toksiskās īpašības. Ir jābūt pieejamai inform ācijai par to, k ā ievadīšanas 
metode (piem ēram, ar uzturu) ietekm ē testējamās ķīmiskās vielas stabilit āti 
un attiecīgi devu š ķīduma vai uztura homogenit āti. 
31. Ir svar īgi nodrošin āt, lai ķīmiskajām vielām, kuras ievada ar uzturu vai 
dzeramo ūdeni, test ējamās ķīmiskās vielas daudzumi neizjauktu parasto 
uztura vai ūdens līdzsvaru. Ilgtermi ņa toksicit ātes pētījumos, kuros veic 
ievadīšanu ar uzturu, test ējamās ķīmiskās vielas koncentr ācija barībā parasti 
nedrīkstētu pārsniegt augš ējo robežu 5 % apm ērā no kopējā uztura, lai 
nepieļautu uztura nel īdzsvarotību. Ja test ējamo ķīmisko vielu ievada ar 
uzturu, var izmantot vai nu nemain īgu koncentr āciju uztur ā (mg uz kg 
uztura vai ppm), vai nemain īgu devas l īmeni attiec ībā pret dz īvnieka 
ķermeņa svaru (mg uz kg ķermeņa svara), ko apr ēķina reizi ned ēļā. Izman­
totās alternat īvas ir jānorāda. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 491
 
32. Orālas ievad īšanas gad ījumā dzīvniekiem test ējamās ķīmiskās vielas devu 
ievada katru dienu (septi ņas dienas ned ēļā) 12 mēnešus (hroniskais posms) 
vai 24 m ēnešus (kancerogenit ātes posms), sk. ar ī 33. un 34. punktu. 
Jebkuram citam devu došanas rež īmam, piem ēram, piecas dienas ned ēļā, 
jābūt pamatotam. Ārīgas aplik ācijas gadījumā dzīvniekus test ējamās ķīmis­
kās vielas iedarb ībai parasti pak ļauj vismaz sešas stundas dien ā septiņas 
dienas ned ēļā, kā noteikts š ā pielikuma B.9. noda ļā (11), un tas ilgst 12 
mēnešus (hroniskais posms) vai 24 m ēnešus (kancerogenit ātes posms). Inha ­
lācijas ekspoz īciju veic sešas stundas dien ā septiņas dienas ned ēļā, bet var 
izmantot ar ī ekspozīciju piecas dienas ned ēļā, ja tas ir pamatoti. Ekspoz īcijas 
periods parasti b ūs 12 mēneši (hroniskais posms) vai 24 m ēneši (kancero ­
genitātes posms). Ja deguna ekspoz īcijai tiek pak ļauti grauz ēji, kas nav 
žurkas, maksim ālos ekspoz īcijas ilgumus var kori ģēt tā, lai iespējami mazi ­
nātu attiecīgām sugām rakstur īgās ciešanas. Ja izmanto ekspoz īcijas ilgumus, 
kas ir maz āki par seš ām stundām dienā, tas jāpamato. Sk. ar ī šā pielikuma 
B.8. noda ļu (9).  
33. Ja test ējamo ķīmisko vielu dz īvniekiem ievada ar m ākslīgo barošanu, tas 
jādara ar ku ņģa zondi vai piem ērotu intub ācijas cauruli vienos un tajos pašos 
laikos katru dienu. Parasti reizi dien ā ievada vienreiz ēju devu; ja, piem ēram, 
ķīmiskā viela ir lok āls kairinātājs, ikdienas devu var nodrošin āt, to ievadot 
kā dalītu devu (divreiz dien ā). Maksim ālais šķidruma tilpums, ko vien ā 
paņēmienā var ievad īt, ir atkar īgs no test ējamā dzīvnieka lieluma. Tilpumam 
jābūt iespējami maz ākam, un grauz ējiem tas parasti nedr īkstētu pārsniegt 1 
ml uz 100 g ķermeņa svara (31). Testa tilpuma main ība ir jāsamazina l īdz 
minimumam, koncentr āciju koriģējot tā, lai visos devu l īmeņos tilpums b ūtu 
vienāds. Izņēmums ir iesp ējami kairinošas vai kod īgas ķīmiskās vielas, kas 
ir jāatšķaida, lai izvair ītos no smagas lok ālas iedarb ības. Ir jāizvairās no tādu 
koncentrāciju testēšanas, kas, visticam āk, būs kodīgas vai kairinošas ku ņģa 
un zarnu traktam.  
Pētījuma ilgums  
34. Šā pētījuma hronisk ā posma devu došanas periods un ilgums parasti b ūs 12 
mēneši, lai gan p ētījuma plāns pieļauj arī (un to var izmantot, lai veiktu) 
īsākus (piem ēram, sešu vai devi ņu mēnešu) vai gar ākus (piem ēram, 18 vai 
24 mēnešu) pētījumus atkar ībā no konkr ētu tiesisko regul ējumu pras ībām 
vai konkr ētiem meh ānistiskiem m ērķiem. Ja izraug ās ekspozīcijas periodu, 
kas nav 12 m ēneši, tas j āpamato, it seviš ķi, ja šis periods ir maz āks. Visu 
devu grupas, kas ietvertas šaj ā posmā, paredzētajā termiņā tiks nonāvētas, lai 
izvērtētu hronisko toksicit āti un ar neoplastiku nesaist ītas patolo ģijas. Sate ­
lītgrupas, kas ir ietvertas, lai uzraudz ītu jebkādu testējamās ķīmiskās vielas 
radīto toksikolo ģisko pārmaiņu atgriezeniskumu, vismaz četras ned ēļas un 
ne ilgāk kā vienu trešda ļu kopējā pētījuma laika p ēc ekspozīcijas pārtrauk­ 
šanas ir j ātur bez devu ievad īšanas.  
35. Šā pētījuma kancerogenit ātes posma ilgums grauz ējiem parasti b ūs 24 
mēneši, kas ir liel ākā daļa izmantojamo dz īvnieku parast ā mūža ilguma. 
Var izmantot īsākus vai gar ākus pētījuma ilgumus atkar ībā no pētījumā 
izmantoto dz īvnieku sugu l īnijas mūža ilguma, bet tas ir j āpamato. 
Konkrētām peļu līnijām, piemēram, AKR/J, C3H/J vai C57BL/6J l īnijām, 
piemērotāki varētu būt 18 mēneši. Turpm āk doti daži nor ādījumi par ilgumu, 
pētījuma izbeigšanu un izdz īvošanu; papildu nor ādījumi, tostarp apsv ērums 
par to, kad attiec ībā uz izdzīvošanu p ētījumā pieņemt, ka kancerogenit ātes 
pētījums ir negat īvs, ir sniegti Nor ādījumu dokument ā Nr. 116 (7).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 492
 
— Pētījuma izbeigšana ir j āapsver gad ījumā, ja izdzīvojušo dz īvnieku skaits 
zemāko devu grup ās vai kontrolgrup ā ir zem 25 %.  
— Tādā gadījumā, ja toksicit ātes dēļ priekšlaic īgi nobeidzas tikai augst ākās 
devas grupa, p ētījumu nevajadz ētu izbeigt.  
— Katra dzimuma izdz īvošana ir j āaplūko atseviš ķi. 
— Ja no p ētījuma pieejamie dati vairs nav pietiekami statistiski der īgai 
izvērtēšanai, pētījumu nevajadz ētu turpināt. 
NOVĒROJUMI (HRONISK ĀS TOKSICIT ĀTES POSMS)  
36. Visi dz īvnieki ir j āpārbauda, lai konstat ētu saslimst ību vai mirst ību, parasti 
katras dienas s ākumā un beigās, arī nedēļas nogalēs un brīvdienās. Jāizdara 
vispārīgi klīniski nov ērojumi vismaz reizi dien ā, vēlams vien ā(-os) laikā(-os) 
katru dienu, ņemot vērā gaidāmo ietekmju maksimuma laiku p ēc devas 
ievadīšanas, ja ir izmantota m ākslīgā barošana.  
37. Visiem dz īvniekiem vismaz vienreiz pirms pirm ās ekspozīcijas (lai vienam 
un tam pašam dz īvniekam var ētu izdarīt salīdzināšanu), pētījuma pirm ās 
nedēļas beigās un reizi m ēnesī pēc tam ir j āveic detaliz ēti klīniskie nov ēro­
jumi. Nov ērojumu protokols j āparedz tāds, lai iesp ējami samazin ātos variā­
cijas starp atseviš ķiem novērotājiem un lai t ās nebūtu atkarīgas no testa 
grupas. Šie nov ērojumi ir j āveic ārpus dzīvnieka tur ēšanas būra, ieteicams, 
standartnožogojum ā un visos gad ījumos vienos un tajos pašos laikos. Nov ē­
rojumi ir r ūpīgi jāreģistrē, vēlams, izmantojot v ērtēšanas sist ēmu, ko skaidri 
noteikusi test ēšanas laboratorija. Ir j ācenšas nodrošin āt, lai nov ērošanas 
apstākļu variācijas būtu minim ālas. Protokol ējamās pazīmēs cita starp ā jāie­
kļauj ādas, apmatojuma, acu, g ļotādas, sekr ēcijas un izdal ījumu, kā arī 
veģetatīvās aktivitātes pārmaiņas (piem ēram, asarošana, piloarekcija, acs 
zīlītes diametra p ārmaiņas un nerakstur īga elpošana). J āreģistrē arī 
pārmaiņas gaitā, stājā un atbildes reakcij ās uz manipul ācijām, kā arī kloni­
skas vai toniskas kust ības, stereotipiska (piem ēram, pārmērīga apmatojuma 
laizīšana, atkārtota riņķošana) vai sav āda uzvedība (piemēram, pašsakrop ļo­ 
šanās, staigāšana atmuguriski) (32).  
38. Ar oftalmoskopu vai ar citu piem ērotu ierīci visiem dz īvniekiem pirms 
testējamās ķīmiskās vielas pirm ās ievadīšanas ir j āveic oftalmolo ģiska iz­
meklēšana. Pētījuma beig ās šo izmekl ēšanu ieteicams veikt visiem dz īvnie­
kiem vai vismaz dz īvniekiem liel āko devu un kontroles grup ās. Ja atklāj ar 
vielas sa ņemšanu saist ītas pārmaiņas acīs, jāpārbauda visi dz īvnieki. Ja 
strukturāla analīze vai cita inform ācija liecina par toksicit āti acīs, jāpalielina 
acu izmekl ēšanas biežums.  
39. Ķīmiskām vielām, kurām iepriekš ējos atkārtotas devas 28 dienu un/vai 90 
dienu toksicit ātes testos ir konstat ēts potenci āls radīt neirotoksisku ietekmi, 
var pēc izvēles novērtēt to izrais ītās sensorisk ās reakcijas uz daž āda veida 
kairinājumiem (32) (piem ēram, dzirdes, redzes un propriocept īvajiem kairi ­
nājumiem) (33) (34) (35), satveršanas stiprumu (36) un motorisko aktivit āti 
(37), pirms s āk pētījumu, kā arī ik pa trijiem m ēnešiem p ēc pētījuma 
sākšanas līdz 12 mēnešiem (ieskaitot) un ar ī pētījuma beig ās (ja tas ir gar āks 
par 12 mēnešiem). S īkāki dati par proced ūrām, kuras var izmantot, ir sniegti 
attiecīgajos atsau ču avotos. Tom ēr var izmantot ar ī alternatīvas proced ūras, 
nevis tikai t ās, kuras min ētas atsauču avotos.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 493
 
40. Ķīmiskām vielām, kurām iepriekš ējos atkārtotas devas 28 dienu un/vai 90 
dienu toksicit ātes testos ir konstat ēts potenci āls radīt imūntoksisku ietekmi, 
pētījuma beig ās šo beigupunktu var p ēc izvēles izmekl ēt vēl papildus.  
Ķermeņa svars, bar ības/ūdens patēriņš un barības efektivit āte 
41. Visi dz īvnieki jānosver vielas ievad īšanas sākumā, pēc tam vismaz reizi 
nedēļā pirmās 13 nedēļas un vismaz reizi m ēnesī turpmāk. Barības patēriņa 
un barības efektivit ātes mērījumi ir jāizdara vismaz reizi ned ēļā pirmās 13 
nedēļas un vismaz reizi m ēnesī pēc tam. Ūdens patēriņš ir jāmēra vismaz 
reizi nedēļā pirmās 13 nedēļas un vismaz reizi m ēnesī pēc tam, ja test ējamo 
ķīmisko vielu ievada ar dzeramo ūdeni. Jāapsver, vai ūdens patēriņa mērī­
jumus neizdar īt arī pētījumos ar main ītu dzeršanas aktivit āti. 
Hematolo ģija un klīniskā bioķīmija 
42. Pētījumos ar grauz ējiem hematolo ģiskie izmekl ējumi ir jāveic visiem p ētī­
juma dzīvniekiem (10 t ēviņiem un 10 m ātītēm katrā grupā) trešajā, sestajā 
un divpadsmitaj ā mēnesī, kā arī pētījuma beig ās (ja tas ir gar āks par 12 
mēnešiem). Lai var ētu veikt visus vajadz īgos hematolo ģiskos izmekl ējumus 
pelēm (sk. 19. punktu), var b ūt vajadzīgi satelītgrupas dz īvnieki. Tādu sugu 
gadījumā, kas nav grauz ēji, paraugus ņem no maz āka skaita dz īvnieku 
(piemēram, četri dzīvnieki no katra dzimuma un katr ā grupā, ja pētījumu 
veic ar su ņiem) un to dara paraugu ņemšanas laikos testa laik ā un pētījuma 
beigās, kā aprakstīts attiecībā uz grauz ējiem. Mērījumi trešaj ā mēnesī ne 
grauzējiem, ne sug ām, kas nav grauz ēji, nav jāveic, ja hematolo ģiskie para ­
metri nav uzr ādījuši nekādu iedarb ību iepriekš ējā 90 dienu p ētījumā, kurš 
veikts ar sal īdzināmiem devas l īmeņiem. Asins paraugi ir j āņem no prec īzi 
norādītas vietas, piem ēram, ar sirds punkt ēšanu vai no retroorbit ālā sinusa, 
dzīvnieku anestez ējot. 
43. Jāizmeklē šādi parametri (38): leikoc ītu kopējais un diferenci ālais skaits, 
eritrocītu skaits, tromboc ītu skaits, hemoglob īna koncentr ācija, hematokr īts 
(hematokr īta skaitlis), vid ējais korpuskul ārais tilpums ( MCV ), vidējais 
korpuskul ārais hemoglob īns ( MCH ), vidējā korpuskul ārā hemoglob īna 
koncentrācija ( MCHC ), protromb īna laiks un aktiviz ētais daļējais trombopla ­
stīna laiks. P ēc vajadzības atkarībā no testējamās ķīmiskās vielas toksicit ātes 
var mērīt arī citus hematolo ģijas parametrus, piem ēram, Heinca ķermenīšus 
vai citus netipiskas morfolo ģijas eritroc ītus, vai methemoglob īnu. Kopum ā 
jāpiemēro elastīga pieeja atkar ībā no attiec īgās testējamās ķīmiskās vielas 
novērotās un/vai prognoz ētās ietekmes. Ja test ējamā ķīmiskā viela ietekm ē 
hematopo ētisko sist ēmu, var nor ādīt arī retikuloc ītu skaitu un kaulu 
smadzeņu citoloģiju, lai gan šie m ērījumi parasti nav j āveic.  
44. Asins paraugiem, kas ieg ūti no visiem p ētījuma dzīvniekiem (10 t ēviņiem 
un 10 mātītēm katrā grupā) ar tādiem pašiem laika interv āliem, kā norādīts 
hematoloģiskajiem izmekl ējumiem, ir j āveic klīniski bioķīmiskie izmekl ē­
jumi, lai noteiktu b ūtisku toksisku ietekmi audos un tieši ietekmi uz nier ēm 
un aknām. Lai var ētu veikt visus vajadz īgos klīniski bioķīmiskos izmekl ē­
jumus pel ēm, var būt vajadzīgi satelītgrupas dz īvnieki. Tādu sugu gad ījumā, 
kas nav grauz ēji, paraugus ņem no maz āka skaita dz īvnieku (piem ēram, četri 
dzīvnieki no katra dzimuma un katr ā grupā, ja pētījumu veic ar su ņiem) un 
to dara paraugu ņemšanas laikos testa laik ā un pētījuma beig ās, kā aprakstīts 
attiecībā uz grauz ējiem. Mērījumi trešaj ā mēnesī ne grauz ējiem, ne sug ām, 
kas nav grauz ēji, nav jāveic, ja kl īniski bioķīmiskie parametri nav uzr ādījuši ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 494
 
nekādu iedarb ību iepriekš ējā 90 dienu p ētījumā, kurš veikts ar sal īdzinā­
miem devas l īmeņiem. Ir ieteicams dz īvniekiem pirms asins paraugu 
ņemšanas uz nakti nedot bar ību (izņemot peles) (  1 ). Jāizmeklē šādi parametri 
(38): glikoze, ur īnviela (ur īnvielas sl āpeklis), kreatin īns, kopējais olbaltums, 
albumīns, kalcijs, n ātrijs, kālijs, kopējais holester īns, vismaz divi attiec īgi 
hepatocelul ārās izvērtēšanas testi (alan īna aminotransfer āze, aspart āta amino­
transferāze, glutam ātdehidrogen āze, kopējās žultskābes) (39), k ā arī vismaz 
divi attiec īgi hepatobili āro novērtējumu testi (alkal īnfosfatāze, gamma gluta ­
miltransfer āze, 5’-nukleotid āze, kopējais bilirub īns, kopējās žultskābes) (39). 
Pēc vajadzības atkarībā no testējamās ķīmiskās vielas toksicit ātes var m ērīt 
arī citus klīniski bioķīmiskos parametrus, t ādus kā tukšas d ūšas triglicer īdi, 
konkrēti hormoni un hol īnesterāze. Kopum ā jāpiemēro elastīga pieeja atka ­
rībā no attiec īgās testējamās ķīmiskās vielas nov ērotās un/vai prognoz ētās 
ietekmes.  
45. Urīnanalīzes ir jāveic visiem p ētījuma dzīvniekiem (10 t ēviņiem un 10 
mātītēm katrā grupā), izmantojot paraugus, kas iev ākti ar tādiem pašiem 
intervāliem kā hematolo ģiskās un klīniski bioķīmiskās analīzes. Mērījumi 
trešajā mēnesī nav jāveic, ja ur īnanalīze nav uzr ādījusi nekādu iedarb ību 
iepriekšējā 90 dienu p ētījumā, kurš veikts ar sal īdzināmiem devas l īmeņiem. 
Ekspertu ieteikum ā par klīniskās patoloģijas pētījumiem nor ādīti šādi para­
metri (38): izskats, tilpums, osmolarit āte vai īpatnējais svars, pH, kop ējais 
olbaltums un glikoze. No citiem m ērījumiem j āmin ketons, urobilinog ēns, 
bilirubīns un slēptās asinis. Vajadz ības gadījumā, lai paplašin ātu novērotās 
ietekmes izp ēti, var izmantot papildu parametrus.  
46. Parasti tiek uzskat īts, ka pētījumos ar su ņiem pirms vielas ievad īšanas ir 
vajadzīgi hematolo ģiskie un kl īniski bioķīmiskie main īgie izejlielumi, bet 
pētījumos ar grauz ējiem tie nav j ānosaka (38). Tom ēr, ja vēsturiskie izejdati 
(sk. 58. punktu) ir nepietiekami, j āapsver iesp ēja šādus datus ieg ūt. 
PATOLO ĢIJA 
Pilna autopsija  
47. Visiem p ētījumā izmantotajiem dz īvniekiem parasti veic pilnu, detaliz ētu 
autopsiju, ieskaitot ķermeņa ārējās virsmas, visu atveru un galvaskausa 
dobumu, torak ālā dobuma, v ēdera dobuma, k ā arī šo dobumu satura r ūpīgu 
apskati. Tom ēr var arī paredzēt (grupām, ko plānots nonāvēt testa laik ā, vai 
satelītgrupām), ka m ērījumi jāveic tikai attiec ībā uz tādiem īpašiem, svar ī­
giem parametriem k ā neirotoksicit āte vai im ūntoksicitāte (sk. 21. punktu). 
Šiem dzīvniekiem nav j āveic autopsija un sekojošajos punktos aprakst ītās 
turpmākās proced ūras. Indikatordz īvniekiem var b ūt vajadzīga autopsija 
(vajadzību izskata katr ā gadījumā atsevišķi, un lēmumu pie ņem pētījuma 
vadītājs). ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 495  
( 1 ) Dažiem m ērījumiem serum ā un plazm ā, jo īpaši glikozes m ērījumiem, ir v ēlams dzīv­
niekiem pirms asins ņemšanas uz nakti nedot bar ību. Tas ir v ēlams galvenok ārt tāpēc, ka 
barības uzņemšana neizb ēgami izrais ītu palielin ātu mainību, kam b ūtu tendence mask ēt 
neizteiktu iedarb ību un kas apgr ūtinātu interpret ēšanu. Tom ēr barības nedošana uz nakti 
var traucēt dzīvnieku visp ārīgo vielmai ņu un – jo īpaši barošanas p ētījumos – var izjaukt 
testējamās ķīmiskās vielas ikdienas iedarb ību. Visi dz īvnieki ir j ānovērtē vienādā fizio­
loġiskā stāvoklī, tādēļ detalizētus novērtējumus vai neirolo ģiskos nov ērtējumus ir j āplāno 
veikt citā dienā, nevis dien ā, kad ņem klīniski bioķīmiskos paraugus.
 48. Orgānu svars ir j ānosaka visiem dz īvniekiem, iz ņemot tos, kas ir izsl ēgti 
saskaņā ar 47. punkta p ēdējo daļu. Visu dz īvnieku (iz ņemot dzīvniekus, kas 
atrasti mirstoši un/vai ir non āvēti pētījuma laik ā) virsnieru dziedzeri, 
smadzenes, s ēklinieku pied ēkļi, sirds, nieres, aknas, oln īcas, liesa, s ēklinieki, 
vairogdziedzeris (nosv ērts pēc fiksācijas kop ā ar epitēlijķermenīšiem) un 
dzemde ir p ēc vajadzības jāatbrīvo no visiem apk ārtējiem audiem, un, lai 
izvairītos no izž ūšanas, iesp ējami drīz pēc secēšanas jānoteic nat īvais svars.  
49. Fiksācijas šķīdumā, kas ir vispiem ērotākais gan konkr ētā veida audu izme ­
klēšanai, gan paredz ētajai turpm ākajai histopatolo ģiskajai izmekl ēšanai (40), 
ir jāsaglabā turpmāk norādītie audi (kvadr ātiekavās dotie audi nav oblig āti). 
Visi makroskopiskie boj ā­
jumi Sirds Aizku ņģa dziedzeris Ku ņģis (priekšku ņģis, dzie­
dzeri) 
Virsnieru dziedzeris L īkumainā zarna Epit ēlijķermenīši [Zobi] 
Aorta Tukš ā zarna Perif ērais nervs S ēklinieki 
Smadzenes (tostarp galveno 
smadzeņu, smadzen īšu un 
iegareno smadze ņu / 
smadzeņu tilta izgriezumi) Nieres Hipof īze T īms 
Aklā zarna Asaru dziedzeri ( ārpusor­
bītas) Prostata Vairogdziedzeris 
Dzemdes kakls Aknas Taisn ā zarna [M ēle] 
Koagulācijas dziedzeris Plaušas Siekalu dziedzeris Traheja 
Lokzarna Limfmezgli (gan virspu ­
sējie, gan dzi ļie) Sēklas pūslīši Ur īnpūslis 
Divpadsmitpirkstu zarna Piena dziedzeris (oblig āti 
mātītēm un, ja iesp ējams 
secēt, tēviņiem arī) Skeleta musku ļu 
paraugs Dzemde un dzemdes kakls 
Sēklinieku pied ēkļi [Augš ējās elpošanas 
sistēmas orgāni, tostarp 
deguns, deguna gliemež ­
nīca un paranaz ālais 
sinuss] Āda [Ur īnvads] 
Acs (arī tīklene) Bar ības vads Muguras smadzenes 
(trīs līmeņos: kakla, 
vidējā torakālā un 
gurnu rajona smadzenes) [Urīnizvadkan āls] 
[Augšstilbs ar loc ītavu] [Ožas s īpols] Liesa Maksts 
Žultspūslis (sugām, kas nav 
žurka) Olnīcas [Kr ūšu kauls] Kaulu smadze ņu izgriezums 
un/vai svaigs kaulu 
smadzeņu aspirāts 
Hardera dziedzeris
 ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 496
 
Pāra orgānu, piemēram, nieru, virsnieru, gad ījumā ir jāsaglabā abi orgāni. 
Klīnisko un citu konstat ējumu rezult ātā var rasties vajadz ība papildus izme ­
klēt citus audus. J āsaglabā arī orgāni, ko, pamatojoties uz zin āmām testē­
jamās ķīmiskās vielas īpašībām, uzskata par iesp ējamiem m ērķorgāniem. 
Pētījumos ar ārīgu aplikāciju ir jāsaglabā tie paši org āni, kas nor ādīti 
sarakstā attiecībā uz orālu ievadīšanu, un ir nepieciešams īpašā veidā ņemt 
un saglab āt ādas paraugus no aplik ācijas vietas. Inhal ācijas pētījumos sagla ­
bāto un izmekl ēto elpošanas sist ēmas audu sarakstam ir j āatbilst 
šā pielikuma B.8. noda ļas (9) un š ā pielikuma B.29. noda ļas (10) noteiku ­
miem. Kas attiecas uz citiem org āniem/audiem (un papildus īpašā veidā 
saglabātajiem elpošanas sist ēmas audiem), izmekl ē orgānus, kas nor ādīti 
sarakstā attiecībā uz orālu ievadīšanu.  
Histopatolo ģija 
50. Ir pieejami nor ādījumi par lab āko praksi toksikolo ģiskās patoloģijas pētī­
jumu veikšan ā (40). Ir j āveic vismaz š ādi histopatolo ģiskie izmekl ējumi:  
— visi audi no liel ākās devas grup ām un kontrolgrup ām, 
— visi audi no dz īvniekiem, kas nomiruši vai non āvēti pētījuma laik ā, 
— visi audi, kam ir makroskopiskas anom ālijas,  
— mērķaudi vai audi, kas uzr āda ar ievad īšanu saist ītas pārmaiņas lielākās 
devas grup ā, no visiem dz īvniekiem visu p ārējo devu grup ās, 
— pāra orgānu, piem ēram, nieru, virsnieru, gad ījumā ir jāizmeklē abi 
orgāni. 
NOVĒROJUMI (KANCEROGENIT ĀTES POSMS)  
51. Visi dz īvnieki ir j āpārbauda, lai konstat ētu saslimst ību vai mirst ību, parasti 
katras dienas s ākumā un beigās, arī nedēļas nogalēs un brīvdienās. Reizi 
dienā turklāt jāpārbauda, vai dz īvniekiem nav par ādījušās konkrētas toksi­
koloģiski būtiskas paz īmes. Ja p ētījumos izmanto m ākslīgo barošanu, dz īv­
nieki ir j āpārbauda period ā tūlīt pēc devas ievad īšanas. Īpaši uzman īgi 
jāseko audz ēju attīstībai, reģistrējot katra skaidri saskat āma vai sataust āma 
audzēja parādīšanās brīdi, atrašan ās vietu, izm ērus, izskatu un turpm āko 
attīstību. 
52. Visi dz īvnieki jānosver vielas ievad īšanas sākumā, pēc tam vismaz reizi 
nedēļā pirmās 13 nedēļas un vismaz reizi m ēnesī turpmāk. Barības patēriņa 
un barības efektivit ātes mērījumi ir jāizdara vismaz reizi ned ēļā pirmās 13 
nedēļas un vismaz reizi m ēnesī pēc tam. Ūdens patēriņš ir jāmēra vismaz 
reizi nedēļā pirmās 13 nedēļas un vismaz reizi m ēnesī pēc tam, ja test ējamo 
ķīmisko vielu ievada ar dzeramo ūdeni. Jāapsver, vai ūdens patēriņa mērī­
jumus neizdar īt arī pētījumos ar main ītu dzeršanas aktivit āti. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 497
 
Hematolo ģija, klīniskā bioķīmija un citi m ērījumi 
53. Lai no p ētījuma iegūtu iespējami vairāk informācijas, it seviš ķi attiecībā uz 
iedarbības veida apsv ērumiem, var ņemt asins paraugus hematolo ģiskajiem 
un klīniski bioķīmiskajiem izmekl ējumiem, lai gan l ēmumu par to pie ņem 
pētījuma vad ītājs. Piemērotas var b ūt arī urīnanalīzes. Inform āciju par šiem 
parametriem sniegs dati par dz īvniekiem, kas izmantoti p ētījuma hronisk ās 
toksicitātes posmā, kurš parasti ilgst 12 m ēnešus (34. punkts). Papildu nor ā­
dījumi par š ādu paraugu ņemšanas v ērtību kancerogenit ātes pētījuma 
ietvaros ir sniegti Nor ādījumu dokument ā Nr. 116 (7). Ja ņem asins 
paraugus, tie j āievāc testa perioda beig ās tieši pirms dz īvnieku non āvēšanas 
procedūras vai tās laikā. Asins paraugi ir j āņem no prec īzi norādītas vietas, 
piemēram, ar sirds punkt ēšanu vai no retroorbit ālā sinusa, dz īvnieku aneste ­
zējot. Izmekl ēšanai var sagatavot ar ī asins uztriepes, it seviš ķi, ja ir konsta ­
tējams, ka kaula smadzenes ir m ērķorgāns, lai gan š āda asins uztriepju 
izmeklējuma vērtība kancerog ēnā/onkogēnā potenciāla novērtēšanā kancero­
genitātes posmā ir tikusi apšaub īta (38).  
PATOLO ĢIJA 
Pilna autopsija  
54. Visiem p ētījumā izmantotajiem dz īvniekiem, iz ņemot indikatordz īvniekus 
(sk. 20. punktu) un citus satel ītgrupas dz īvniekus, veic pilnu, detaliz ētu 
autopsiju, ieskaitot ķermeņa ārējās virsmas, visu atveru un galvaskausa 
dobumu, torak ālā dobuma, v ēdera dobuma, k ā arī šo dobumu satura r ūpīgu 
apskati. Indikatordz īvniekiem un citiem satel ītgrupas dz īvniekiem var b ūt 
vajadzīga autopsija (vajadz ību izskata katr ā gadījumā atsevišķi, un lēmumu 
pieņem pētījuma vad ītājs). Orgānu svara noteikšana parasti neietilpst kance ­
rogenitātes pētījumā, jo geriatriskas p ārmaiņas un – v ēlākā posmā – audzēju 
attīstība mazina org ānu svara datu lietder ību. Tomēr orgānu svaru noteikt 
var būt ļoti svarīgi apliecin ājuma noz īmes izvērtēšanā un pēc tā it sevišķi 
var spriest par iedarb ības veidu. Ja org ānu svara noteikšana ietilpst satel īt­
pētījumā, dati ir j āievāc ne vēlāk kā vienu gadu p ēc pētījuma sākšanas.  
55. Fiksācijas šķīdumā, kas ir vispiem ērotākais gan konkr ētā veida audu izme ­
klēšanai, gan paredz ētajai turpm ākajai histopatolo ģiskajai izmekl ēšanai (40), 
ir jāsaglabā turpmāk sarakstā norādītie audi (kvadr ātiekavās dotie audi nav 
obligāti). 
Visi makroskopiskie boj ā­
jumi Sirds Aizku ņģa dziedzeris Ku ņģis (priekšku ņģis, dzie­
dzeri) 
Virsnieru dziedzeris L īkumainā zarna Epit ēlijķermenīši [Zobi] 
Aorta Tukš ā zarna Perif ērais nervs S ēklinieki 
Smadzenes (tostarp galveno 
smadzeņu, smadzen īšu un 
iegareno smadze ņu / 
smadzeņu tilta izgriezumi) Nieres Hipof īze T īms 
Aklā zarna Asaru dziedzeri ( ārpusor­
bītas) Prostata Vairogdziedzeris 
Dzemdes kakls Aknas Taisn ā zarna [M ēle] 
Koagulācijas dziedzeris Plaušas Siekalu dziedzeris Traheja 
Lokzarna Limfmezgli (gan virspu ­
sējie, gan dzi ļie) Sēklas pūslīši Ur īnpūslis ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 498
 
Divpadsmitpirkstu zarna Piena dziedzeris (oblig āti 
mātītēm un, ja iesp ējams 
secēt, tēviņiem arī) Skeleta musku ļu 
paraugs Dzemde un dzemdes kakls 
Sēklinieku pied ēkļi [Augš ējās elpošanas 
sistēmas orgāni, tostarp 
deguns, deguna gliemež ­
nīca un paranaz ālais 
sinuss] Āda [Ur īnvads] 
Acs (arī tīklene) Bar ības vads Muguras smadzenes 
(trīs līmeņos: kakla, 
vidējā torakālā un 
gurnu rajona 
smadzenes) [Urīnizvadkan āls] 
[Augšstilbs ar loc ītavu] [Ožas s īpols] Liesa Maksts 
Žultspūslis (sugām, kas nav 
žurka) Olnīcas [Kr ūšu kauls] Kaulu smadze ņu izgriezums 
un/vai svaigs kaulu 
smadzeņu aspirāts 
Hardera dziedzeris  
Pāra orgānu, piemēram, nieru, virsnieru, gad ījumā ir jāsaglabā abi orgāni. 
Klīnisko un citu konstat ējumu rezult ātā var rasties vajadz ība papildus izme ­
klēt citus audus. J āsaglabā arī orgāni, ko, pamatojoties uz zin āmām testē­
jamās ķīmiskās vielas īpašībām, uzskata par iesp ējamiem m ērķorgāniem. 
Pētījumos ar ārīgu aplikāciju ir jāsaglabā tie paši org āni, kas nor ādīti 
sarakstā attiecībā uz orālu ievadīšanu, un ir nepieciešams īpašā veidā ņemt 
un saglab āt ādas paraugus no aplik ācijas vietas. Inhal ācijas pētījumos sagla ­
bāto un izmekl ēto elpošanas sist ēmas audu sarakstam ir j āatbilst 
šā pielikuma B.8. noda ļas (8) un š ā pielikuma B.29. noda ļas (9) ieteiku ­
miem. Kas attiecas uz citiem org āniem/audiem (un papildus īpašā veidā 
saglabātajiem elpošanas sist ēmas audiem), izmekl ē orgānus, kas nor ādīti 
sarakstā attiecībā uz orālo ievadīšanu.  
Histopatolo ģija 
56. Ir pieejami nor ādījumi par lab āko praksi toksikolo ģiskās patoloģijas pētī­
jumu veikšan ā (40). Ir j āizmeklē vismaz š ādi audi:  
— visi audi no liel ākās devas grup ām un kontrolgrup ām, 
— visi audi no dz īvniekiem, kas nomiruši vai non āvēti pētījuma laik ā, 
— visi audi, kam ir makroskopiskas anom ālijas, tostarp audz ēji, 
— ja liel ākās devas grup ā ir novērotas ar vielas sa ņemšanu saist ītas histo­
patoloģiskās pārmaiņas, tie paši audi ir j āizmeklē visu pārējo devu grupu 
dzīvniekiem,  
— pāra orgānu, piem ēram, nieru, virsnieru, gad ījumā ir jāizmeklē abi 
orgāni. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 499
 
DATI UN ZI ŅOJUMU SAGATAVOšANA (KANCEROGENIT ĀTE UN 
HRONISK Ā TOKSICIT ĀTE) 
Dati 
57. Attiec ībā uz visiem nov ērtētajiem parametriem ir j āsniedz dati par atsevi ­ 
šķiem dzīvniekiem. Turkl āt visi dati j āapkopo tabul ā, par katru testa grupu 
norādot dzīvnieku skaitu testa s ākumā, to dzīvnieku skaitu, kuri testa laik ā ir 
nobeigušies vai hum ānu apsvērumu dēļ nonāvēti, un katras nobeigšan ās vai 
humānās nonāvēšanas laiku, to dz īvnieku skaitu, kuriem nov ērotas toksici ­
tātes pazīmes, nov ēroto toksicit ātes pazīmju aprakstu, ieskaitot toksisk ās 
ietekmes s ākuma laiku, ilgumu un smagumu, to dz īvnieku skaitu, kuriem 
novēroti audu boj ājumi, boj ājumu veidus un to dz īvnieku procentu ālo īpat­
svaru, kuriem par ādījušies katra tipa boj ājumi. Kopsavilkuma datu tabul ās ir 
jānorāda vidējie lielumi un standartnovirzes (ilgstošu testu datiem) attiec ībā 
uz dzīvniekiem, kam nov ērota toksiska ietekme vai boj ājumi, kā arī bojā­
jumi ir jāklasificē. 
58. Interpret ējot pētījuma rezult ātus, var noder ēt vēsturiskie kontroldati, 
piemēram, gadījumā, ja ir nor ādes, ka dati, kas ieg ūti paralēlajā kontrolē, 
būtiski atšķiras no neseniem datiem par kontrolgrupas dz īvniekiem taj ā pašā 
testēšanas kompleks ā/kolonijā. Ja izvērtē vēsturiskus datus, tiem j ābūt no tās 
pašas laboratorijas un j āattiecas uz vien āda vecuma un l īnijas dzīvniekiem, 
un jābūt iegūtiem pēdējo piecu gadu laik ā pirms attiec īgā pētījuma.  
59. Ja vajadz īgs, skaitliskie rezult āti jānovērtē ar piemērotu un visp ārpieņemtu 
statistikas metodi. Statistikas metodes un analiz ējamie dati ir j āizvēlas pētī­
juma plānošanas posm ā (9. punkts). Izv ēli izdarot, j āparedz iesp ēja vaja­
dzības gadījumā to koriģēt attiecībā uz izdzīvošanu.  
60. Testēšanas pārskatā jāiekļauj šāda inform ācija: 
Testējamā ķīmiskā viela:  
— fizikālās īpašības, tīrība un fizik ālķīmiskās īpašības, 
— identifik ācijas dati,  
— ķīmiskās vielas izcelsme,  
— sērijas numurs,  
— ķīmiskās analīzes sertifik āts. 
Nesējviela (attiec īgā gadījumā): 
— nesējvielas izv ēles pamatojums (ja nes ējviela nav ūdens).  
Testa dzīvnieki:  
— izmantot ās sugas/līnija un izv ēles pamatojums,  
— dzīvnieku skaits, vecums un dzimums testa s ākumā, 
— izcelsme, tur ēšanas apst ākļi, uzturs utt.,  
— katra dz īvnieka svars testa s ākumā. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 500
 
Testēšanas apst ākļi: 
— ievadīšanas ceļa un devu izv ēles pamatojums,  
— attiecīgā gadījumā statistikas metodes, kas izmantotas datu analiz ēšanai,  
— sīka inform ācija par test ējamās ķīmiskās vielas mais ījuma/uztura prepa ­
rātu, 
— analītiski dati par sasniegto prepar āta koncentr āciju, stabilit āti un homo ­
genitāti, 
— testējamās ķīmiskās vielas ievad īšanas ceļš un sīka inform ācija par ieva ­
dīšanu,  
— inhalācijas pētījumiem – vai tika izmantota tikai deguna vai visa 
ķermeņa ekspozīcija, 
— testējamās ķīmiskās vielas faktisk ās devas (mg uz kg ķermeņa svara 
dienā) un attiec īgā gadījumā koeficients, ar kuru test ējamās ķīmiskās 
vielas koncentr āciju (mg/kg vai ppm) bar ībā / dzeramaj ā ūdenī pārrēķi­
nātu faktiskaj ā devā, 
— sīka inform ācija par bar ības un ūdens kvalit āti. 
Rezultāti (gan kopsavilkuma dati tabul ā, gan atseviš ķu dzīvnieku dati)  
Vispārīgi: 
— izdzīvošanas dati,  
— ķermeņa svars / ķermeņa svara mai ņas, 
— barības patēriņš, barības efektivit ātes aprēķini, ja tie ir veikti, un attiec īgā 
gadījumā ūdens patēriņš, 
— toksikokin ētiskie dati, ja pieejami,  
— oftalmoskopija (ja pieejama),  
— hematolo ģija (ja pieejama),  
— klīniskā ķīmija (ja pieejama).  
Klīniskie konstat ējumi:  
— toksicit ātes pazīmes, 
— visu anom āliju biežums (un, ja notiek klasific ēšana, smagums),  
— klīniski nov ērotas ietekmes veids, smagums un ilgums (p ārejoša vai 
pastāvīga). 
Autopsijas dati:  
— ķermeņa svars p ēc nonāvēšanas,  
— orgānu svars un to attiec ības, ja vajadz īgs, 
— autopsijas atrade; anom āliju biežums un smagums.  
Histopatolo ģija: 
— histopatolo ģiskās izmeklēšanas rezult āti, kas nav saist īti par neoplastiku,  
— neoplastikas histopatolo ģiskā atrade,  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 501
 
— korelācijas starp makroskopisku un mikroskopisku atradi,  
— visu ar ievad īšanu saist īto histopatolo ģiskās izmeklēšanas rezult ātu sīks 
apraksts, kur ā ietverta ar ī smaguma klasifik ācija, 
— ziņojums par priekšmetstikli ņu salīdzinošo izv ērtēšanu.  
Rezultātu statistisk ā apstrāde pēc vajadzības 
Komentāri par rezult ātiem, arī: 
— model ēšanas pieeju iztirz ājums,  
— devas un atbildes reakcijas sakar ības, 
— vēsturiskie kontroldati,  
— apsvērumi par inform āciju attiec ībā uz iedarb ības veidu,  
— BMD , NOAEL  vai LOAEL  noteikšana,  
— būtiskums cilv ēkam.  
Secinājumi 
LITERAT ŪRA 
(1) OECD (1995). Report of the Consultation Meeting on Sub-chronic and 
Chronic Toxicity/Carcinogenicity Testing (Rome, 1995), internal working 
document, Environment Directorate, OECD, Paris.  
(2) EPA (2005). Guidelines for Carcinogen Risk Assessment Risk Assessment 
Forum U.S. Environmental Protection Agency Washington, DC.  
(3) Combes RD, Gaunt I, Balls M (2004). A Scientific and Animal Welfare 
Assessment of the OECD Health Effects Test Guidelines for the Safety 
Testing of Chemicals under the European Union REACH System. ATLA 
32: 163-208.  
(4) Barlow SM, Greig JB, Bridges JW et al. (2002). Hazard identification by 
methods of animal-based toxicology. Food. Chem. Toxicol. 40: 145-191.  
(5) Chhabra RS, Bucher JR, Wolfe M, Portier C (2003). Toxicity characteri ­
zation of environmental chemicals by the US National Toxicology 
Programme: an overview. Int. J. Hyg. Environ. Health 206: 437-445.  
(6) Šā pielikuma B.27. noda ļa “Subhronisk ās orālās toksicitātes tests – atk ār­
toto devu 90 dienu or ālās toksicit ātes pētījums ar dz īvniekiem, kas nav 
grauzēji”. 
(7) OECD (2012). Guidance Document on the Design and Conduct of Chronic 
Toxicity and Carcinogenicity Studies, Supporting Test Guidelines 451, 452 and 453 – Second edition. Series on Testing and Assessment No. 116, available on the OECD public website for Test Guideline at www.oecd.or ­
g/env/testguidelines.
 
(8) OECD (2009). Guidance Document on Acute Inhalation Toxicity Testing. 
Series on Testing and Assessment No. 39, ENV/JM/MONO(2009)28, OECD, Paris.
 
(9) Šā pielikuma B.8. noda ļa “Subak ūtā inhalācijas toksicit āte: 28 dienu p ētī­
jums”.  
(10) Šā pielikuma B.29. noda ļa “Subhronisk ā inhalācijas toksicit āte: 90 dienu 
pētījums”.  
(11) Šā pielikuma B.9. noda ļa “Atkārtotās devas (28 dienu) toksicit āte (ādas)”.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 502
 
(12) Boobis AR, Cohen SM, Dellarco V, McGregor D, Meek ME, Vickers C, 
Willcocks D, Farland W (2006). IPCS Framework for analyzing the Rele ­
vance of a Cancer Mode of Action for Humans. Crit. Rev. in Toxicol, 36: 793-801.
 
(13) Cohen SM, Meek ME, Klaunig JE, Patton DE, Fenner-Crisp PA (2003). 
The human relevance of information on carcinogenic Modes of Action: An 
Overview. Crit. Rev. Toxicol. 33:581-589.  
(14) Holsapple MP, Pitot HC, Cohen SN, Boobis AR, Klaunig JE, Pastoor T, 
Dellarco VL, Dragan YP (2006). Mode of Action in Relevance of Rodent Liver Tumors to Human Cancer Risk. Toxicol. Sci. 89:51-56.
 
(15) Meek EM, Bucher JR, Cohen SM, Dellarco V, Hill RN, 
Lehman-McKemmon LD, Longfellow DG, Pastoor T, Seed J, Patton DE (2003). A Framework for Human Relevance analysis of Information on Carcinogenic Modes of Action. Crit. Rev. Toxicol. 33:591-653.
 
(16) Carmichael NG, Barton HA, Boobis AR  et al.  (2006). Agricultural 
Chemical Safety Assessment: A Multisector Approach to the Moderniza ­
tion of Human Safety Requirements. Crit. Rev. Toxicol. 36, 1-7.  
(17) Barton HA, Pastoor TP, Baetcke T  et al.  (2006). The Acquisition and 
Application of Absorption, Distribution, Metabolism, and 
Excretion (ADME) Data in Agricultural Chemical Safety Assessments. 
Crit. Rev. Toxicol. 36: 9-35.  
(18) Doe JE, Boobis AR, Blacker A  et al . (2006). A Tiered Approach to 
Systemic Toxicity Testing for Agricultural Chemical Safety Assessment. 
Crit. Rev. Toxicol. 36: 37-68.  
(19) Cooper RL, Lamb JS, Barlow SM  et al.  (2006). A Tiered Approach to Life 
Stages Testing for Agricultural Chemical Safety Assessment. Crit. Rev. Toxicol. 36: 69-98.
 
(20) OECD (2002). Guidance Notes for Analysis and Evaluation of Chronic 
Toxicity and Carcinogenicity Studies, Series on Testing and Assessment No. 35 and Series on Pesticides No. 14, ENV/JM/MONO(2002)19, OECD, Paris.
 
(21) OECD (2000). Guidance Document on the recognition, assessment, and use 
of clinical signs as humane endpoints for experimental animals used in 
safety evaluation, Series on Testing and Assessment No. 19, ENV/JM/ ­
MONO(2000)7, OECD, Paris.  
(22) Rhomberg LR, Baetcke K, Blancato J, Bus J, Cohen S, Conolly R, Dixit R, 
Doe J, Ekelman K, Fenner-Crisp P, Harvey P, Hattis D, Jacobs A, 
Jacobson-Kram D, Lewandowski T, Liteplo R, Pelkonen O, Rice J, Somers D, Turturro A, West W, Olin S (2007). Issues in the Design and Interpre ­
tation of Chronic Toxicity and Carcinogenicity Studies in Rodents: 
Approaches to Dose Selection Crit Rev. Toxicol. 37 (9): 729–837.
 
(23) ILSI (International Life Sciences Institute) (1997). Principles for the Selec ­
tion of Doses in Chronic Rodent Bioassays. Foran JA (Ed.). ILSI Press, Washington, DC.
 
(24) Griffiths SA, Parkinson C, McAuslane JAN and Lumley CE (1994). The 
utility of the second rodent species in the carcinogenicity testing of phar ­
maceuticals. The Toxicologist 14(1):214.  
(25) Usui T, Griffiths SA and Lumley CE (1996). The utility of the mouse for 
the assessment of the carcinogenic potential of pharmaceuticals. In D’Arcy 
POF & Harron DWG (eds). Proceedings of the Third International Confe ­
rence on Harmonisation. Queen’s University Press, Belfast. pp. 279-284.  
(26) Carmichael NG, Enzmann H, Pate I, Waechter F (1997). The Significance 
of Mouse Liver Tumor Formation for Carcinogenic Risk Assessment: 
Results and Conclusions from a Survey of Ten Years of Testing by the 
Agrochemical Industry. Environ Health Perspect 105:1196-1203.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 503
 
(27) Eiropas Parlamenta un Padomes 2010. gada 22. septembra Direkt īva 
2010/63/ES par zin ātniskiem m ērķiem izmantojamo dz īvnieku aizsardz ību 
(OV L 276, 20.10.2010., 33. lpp.).  
(28) National Research Council, 1985. Guide for the care and use of laboratory 
animals. NIH Publication No. 86-23. Washington D.C., US. Dept. of Health and Human Services.
 
(29) GV-SOLAS (Society for Laboratory Animal Science, Gesellschaft für 
Versuchstierkunde, December, 1989). Publication on the Planning and 
Structure of Animal Facilities for Institutes Performing Animal Experi ­
ments. ISBN 3-906255-06-9.  
(30) GV-SOLAS (Society for Laboratory Animal Science, Gesellschaft für 
Versuchstierkunde, 2006). Microbiological monitoring of laboratory 
animals in various housing systems.  
(31) Diehl K-H, Hull R, Morton D, Pfister R, Rabemampianina Y, Smith D, 
Vidal J-M, van de Vorstenbosch C. (2001). A good practice guide to the administration of substances and removal of blood, including routes and 
volumes. Journal of Applied Toxicology, 21:15-23.
 
(32) IPCS (1986). Principles and Methods for the Assessment of Neurotoxicity 
Associated with Exposure to Chemicals. Environmental Health Criteria Document No. 60.
 
(33) Tupper DE, Wallace RB (1980). Utility of the Neurologic Examination in 
Rats. Acta Neurobiol. Exp. 40: 999-1003.  
(34) Gad SC (1982). A Neuromuscular Screen for Use in Industrial Toxicology. 
J. Toxicol.Environ. Health 9: 691-704.  
(35) Moser VC, McDaniel KM, Phillips PM (1991). Rat Strain and Stock 
Comparisons Using a Functional Observational Battery: Baseline Values 
and Effects of Amitraz. Toxicol. Appl. Pharmacol. 108: 267-283.  
(36) Meyer OA, Tilson HA, Byrd WC, Riley MT (1979). A Method for the 
RoutineAssessment of Fore- and Hind-limb Grip Strength of Rats and Mice. Neurobehav. Toxicol. 1: 233-236.
 
(37) Crofton KM, Howard JL, Moser VC, Gill MW, Reiter LW, Tilson HA, 
MacPhail RC (1991). Interlaboratory Comparison of Motor Activity Expe ­
riments: Implication for Neurotoxicological Assessments. Neurotoxicol. Teratol. 13: 599-609.
 
(38) Weingand K, Brown G, Hall R  et al . (1996). Harmonisation of Animal 
Clinical Pathology Testing in Toxicity and Safety Studies. Fundam. & 
Appl. Toxicol. 29: 198-201.  
(39) EMEA (draft) document “Non-clinical guideline on drug-induced hepato ­
toxicity” (Doc. Ref. EMEA/CHMP/SWP/a50115/2006).  
(40) Crissman JW, Goodman DG, Hildebrandt PK  et al.  (2004). Best Practices 
Guideline: Toxicological Histopathology. Toxicologic Pathology 32: 126- 
131. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 504
 
1. papildin ājums  
DEFINĪCIJA  
Testējamā ķīmiskā viela:  jebkāda viela vai mais ījums, ko test ē, izmantojot šo 
testēšanas metodi.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 505
 
B. 34.  TOKSICIT ĀTES IETEKME UZ VIENAS PAAUDZES 
REPRODUKT ĪVO FUNKCIJU  
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
1.3. STANDARTVIELAS  
Nav.  
1.4. METODES B ŪTĪBA 
Vairākas grupas v īriešu un sieviešu k ārtas dzīvnieku sa ņem pārbau­
dāmo vielu daž ādās devās. Tēviņi to saņem augšanas stadij ā un 
vismaz viena pilna spermato ģenēzes cikla laik ā (kas pel ēm ilgst 
apmēram 56 dienas un žurk ām – 70 dienas), lai noskaidrotu p ārbau­
dāmās vielas kait īgo ietekmi uz spermato ģenēzi. 
Vecākpaaudzes (P) m ātītes to saņem vismaz divu pilnu estr ālo ciklu 
laikā, lai noskaidrotu p ārbaudāmās vielas kait īgo ietekmi uz šo ciklu. 
Tad dzīvniekus p āro. Pārbaudāmo vielu p ārošanās laikā saņem abu 
dzimumu dz īvnieki, bet v ēlāk to saņem tikai m ātītes grūtniecības un 
zīdīšanas laik ā. Ja izmanto inhal ācijas testu, metodei b ūs vajadzīgi 
pielāgojumi.  
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Nav.  
1.6. METODES APRAKSTS  
1.6.1.  Sagatavošanas darbi  
Veselus un jaunus pieaugušus dz īvniekus pirms izm ēģinājuma pēc 
nejaušības principa sadala apstr ādes un kontroles grup ās. Vismaz 
piecas dienas pirms izm ēģinājuma dzīvniekus pieradina pie dz īvo­ 
šanas un barošanas apst ākļiem, kādi būs izmēģinājuma laik ā. Pārbau­
dāmo vielu ieteicams pievienot bar ībai vai dzeramajam ūdenim. Var 
izmantot ar ī citus aplik ācijas veidus. P ārbaudāmo vielu izm ēģinā­
juma laik ā visi dzīvnieki sa ņem pēc vienādas shēmas. Ja izmanto 
šķīdinātāju vai citas piedevas, kas atvieglo p ārbaudāmās vielas ieva ­
dīšanu vajadz īgajā devā, ir jāpārliecinās, ka tie nav toksiski.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 506
 
V i e l u i e v a d a s e p t i ņ a s d i e n a s n e d ē ļ ā . 
1.6.2.  Izm ēģinājumu dzīvnieki  
Dzīvnieku sugas izv ēle 
Parasti priekšroku dod žurk ām vai pel ēm. Izmanto veselus dz īv­
niekus, ar kuriem iepriekš nav veikti nek ādi izmēģinājumi. Šim 
nolūkam neder dz īvnieku līnijas ar pazemin ātu vaislību. Izmēģinā­
jumu dz īvniekiem nor āda sugu, l īniju, dzimumu, svaru un/vai 
vecumu.  
Pienācīgai reprodukt īvo spēju novērtēšanai jāveic pētījumi ar abu 
dzimumu dz īvniekiem. Visus izm ēģinājumu un kontroles dz īvniekus 
izmanto p ēc atšķiršanas no m ātes. 
Dzīvnieku skaits un dzimums  
Katrā apstrādes un kontroles grup ā jābūt pietiekamam dz īvnieku 
skaitam, lai ieg ūtu ap 20 gr ūsnām mātītēm pirmsatnešan ās stadijā. 
Šādā veidā var nodrošin āt pietiekam ā daudzum ā grūsnas mātītes un 
mazuļus, lai var ētu statistiski nov ērtēt vielas ietekmi uz P paaudzes 
dzīvnieku reprodukt īvajām spējām, grūsnību un m ātišķo dzīvnieku 
uzvedību, kā arī uz F  1 pēcnācēju zīšanu, augšanu un att īstību no 
aizmešanās līdz atšķiršanai.  
1.6.3. T e s t a a p s t ā k ļ i 
Barību un ūdeni dzīvnieki sa ņem ad libitum . Grūsnas mātītes īsi 
pirms atnešan ās ievieto atseviš ķos šim nol ūkam paredz ētos būros, 
vajadzības gadījumā nodrošina materi ālu midzeņa ierīkošanai.  
1.6.3.1. I z m a n t o t ā s d e v a s  
Jābūt vismaz trim izm ēģinājumu grup ām un vienai kontroles grupai. 
Ja pārbaudāmo vielu ievada kop ā ar šķīdinātāju, kontroles dz īvnieki 
saņem maksim ālo izmantoto š ķīdinātāja daudzumu. Ja p ārbaudāmās 
vielas ietekm ē samazin ās uztura pat ēriņš vai tā uzņemšana orga ­
nismā, var ieviest kontroles grupu, kas sa ņem līdzīgu uztura 
daudzumu. Ja to pie ļauj pārbaudāmās vielas fizik ālās/ķīmiskās vai 
bioloģiskās īpašības, jāizvēlas tāda lielākā deva, kas ir toksiska 
vecākdzīvniekiem (P), bet kas neveicina mirst ību. Jāizvēlas tāda(- 
as) vidēji lielā(-ās) deva(-as), lai p ārbaudāmās vielas izrais ītā toksi­
citāte būtu minimāla, un tāda mazākā deva, lai t ās kaitīgā ietekme uz 
vecākdzīvniekiem un p ēcnācējiem nebūtu paman āma. Ja pārbaudāmo 
vielu ievada ar zondes pal īdzību vai kapsul ās, tās deva jāizvēlas 
atkarībā no katra dz īvnieka ķermeņa svara un to katru ned ēļu pielāgo 
ķermeņa svara izmai ņām. Devas, ko sa ņem mātītes grūsnības laikā, 
var aprēķināt pēc to ķermeņa svara tieši pirms izm ēģinājuma vai 
grūsnības sestaj ā dienā. 
1.6.3.2. I e d a r b ī g u m a r o b e ž a s n o t e i k š a n a  
Ja maztoksiska viela, kuras deva ir vismaz 1 000 mg/kg, nek ādi 
neiespaido dz īvnieku reprodukt īvās spējas, tās turpmāka pārbaude, 
izmantojot citas devas, nav vajadz īga. Ja iepriekš ējie pētījumi rāda, 
ka lielākā deva izteikti toksiski iedarbojas uz m ātītēm, bet negat īvi 
neietekmē auglību, tās turpmāka pārbaude, izmantojot citas devas, 
nav vajadz īga. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 507
 
1.6.3.3.  Testa norise  
A p l i k ā c i j a s s h ē m a 
Vecākpaaudzes (P) t ēviņi sāk katru dienu sa ņemt pārbaudāmo vielu 
pēc atšķiršanas un vismaz p ēc piecu dienu aklimatiz ēšanās, kad tie ir 
aptuveni 5–9 ned ēļas veci. Žurkas turpina sa ņemt vielu 10 ned ēļu 
laikā pirms pārošanās (peles – 8 ned ēļas). Tēviņus nokauj un izmekl ē 
tūlīt pēc pārošanās perioda beig ām vai arī turpina tiem dot p ārbau­
dāmo vielu, lai vajadz ības gadījumā no tiem ieg ūtu vēl vienu 
metienu; t ādā gadījumā tos nokauj un izmekl ē īsi pirms izm ēģinā­
juma beig ām. Vecākpaaudzes (P) m ātītes sāk saņemt pārbaudāmo 
vielu pēc vismaz piecu dienu aklimatiz ēšanās un turpina to sa ņemt 
vēl vismaz divas ned ēļas pirms p ārošanās. P mātītes turpina katru 
dienu saņemt vielu vis ā trīs nedēļu garajā pārošanās laikā, grūsnības 
laikā un vēlāk līdz F  1 pēcteču atšķiršanai. Vielas ievad īšanas shēmu 
var koriģēt, ja ir pieejama papildu inform ācija par p ārbaudāmo vielu, 
piemēram, par t ās metabolisko aktiv āciju vai bioakumul āciju. 
D z ī v n i e k u p ā r o š a n a  
Pētot toksicit ātes ietekmi uz reprodukt īvo funkciju, var izmantot 
pārošanas sh ēmu 1:1 (viens t ēviņš un viena m ātīte) vai 1:2 (viens 
tēviņš un divas m ātītes). 
Ja izmanto sh ēmu 1:1, m ātīte paliek kop ā ar tēviņu, līdz tā kļūst 
grūsna vai kam ēr nav pag ājušas trīs nedēļas. Katru r ītu mātītēm 
pārbauda spermas vai embola kl ātbūtni makst ī. Grūtniecību sāk 
skaitīt no dienas, kad m ātītei makst ī konstatē embolu vai spermu.  
Ja pārošanās neizdodas, dz īvniekus p ārbauda, lai noteiktu varb ūtējās 
neauglības cēloņus. 
Var izmēģināt papildu p ārošanos ar citu t ēviņu, kura vaisl ība ir 
pierādīta, veikt reprodukt īvo orgānu mikroskopisko izmekl ēšanu, kā 
arī pārbaudīt estrālo ciklu vai spermato ģenēzi. 
M e t i e n u l i e l u m s  
Pētot auglību pēc pārbaudāmās vielas aplik ācijas, dzīvniekiem ļauj 
netraucēti laist pasaul ē pēcnācējus un tos audzin āt līdz atšķiršanas 
brīdim. 
Ja tomēr jāsamazina mazu ļu skaits metien ā, to iesaka veikt š ādi. 
Starp pirmo un ceturto dienu p ēc atnešan ās mazuļu skaitu katr ā 
metienā var samazin āt, pēc iespējas atstājot tajā četrus vīrišķos un 
četrus sieviš ķos mazuļus. 
Ja vīrišķo un sieviš ķo mazuļu skaits ne ļauj atstāt pa četriem katra 
dzimuma īpatņiem katrā metienā, to var samazin āt daļēji (piemēram, 
atstājot piecus t ēviņus un trīs mātītes). Mazu ļu skaitu nevar sama ­
zināt, ja metien ā ir mazāk par asto ņiem mazu ļiem. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 508
 
1.6.4. D z ī v n i e k u n o v ē r o š a n a  
Visu izm ēģinājuma laiku katru dz īvnieku vismaz vienreiz dien ā 
novēro. Reģistrē acīm redzamas izmai ņas uzvedībā, grūtas vai nov ē­
lotas atnešan ās gadījumus un toksiskuma paz īmes, kā arī nāves gadī­
jumus. Pirms p ārošanās un pārošanās laikā katru dienu var noteikt 
barības patēriņu. Pēc atnešanās, kā arī zīdīšanas laik ā barības patēriņš 
(un ūdens pat ēriņš, ja pārbaudāmo vielu pievieno dzeramajam 
ūdenim) ir j ānosaka taj ā pašā dienā, kad nosaka metiena svaru. P 
tēviņi un mātītes jānosver pirmaj ā vielas aplik ācijas dien ā un tad ik 
pēc nedēļas. Novērojumu rezult ātus protokol ē atsevišķi par katru 
pieaugušo dz īvnieku.  
Grūtniecības ilgumu skaita no gr ūtniecības “nulles dienas”. Katru 
metienu, tikl īdz iespējams, apskata uzreiz p ēc atnešan ās, reģistrējot 
mazuļu skaitu un dzimumu, nedz īvi piedzimušos, dz īvi piedzimušos 
un acīm redzamas anom ālijas.  
Nedzīvos mazu ļus un mazu ļus, kas nokauti ceturtaj ā dienā, uzglabā 
un pārbauda tiem iesp ējamos defektus. Dz īvos mazu ļus pārskaita un 
visu metienu kop ā, kā arī katru mazuli atseviš ķi nosver n ākamajā rītā 
pēc atnešan ās, tad ceturtaj ā un sept ītajā dienā, bet vēlāk ik pēc 
nedēļas, kamēr turpinās izmēģinājums.  
Mātītei un pēcnācējiem reģistrē visas nov ērotās kroplības vai uzve ­
dības traucējumus.  
1.6.5.  Patolo ģiskas izmai ņas 
1.6.5.1. A u t o p s i j a  
P paaudzes dz īvnieki pēc nokaušanas vai p ēc nāves izmēģinājuma 
laikā makroskopiski j āizmeklē, reģistrējot jebkuras anatomiskas 
anomālijas vai patolo ģiskas izmai ņas, īpašu uzman ību pievēršot 
reprodukt īvās sistēmas orgāniem. Defektus mekl ē arī mirušiem un 
mirstošiem mazu ļiem. 
1.6.5.2. H i s t o p a t o l o ģ i j a 
Visiem P dz īvniekiem iz ņem un uzglab ā olnīcas, dzemdi, maksti, 
sēkliniekus, s ēklinieku pied ēkļus, sēklas pūslīšus, priekšdziedzeri, 
koagulācijas dziedzeri, hipof īzi un mērķorgānu(-us) tālākai izmekl ē­ 
šanai ar mikroskopu. Ja šie org āni nav iepriekš izp ētīti pēc vairāk­
kārtējas devas ievad īšanas, tos mikroskopiski izmekl ē visiem dz īv­
niekiem p ēc lielākās devas aplik ācijas un kontroles dz īvniekiem, k ā 
arī izmēģinājuma laik ā mirušiem dz īvniekiem, ja to var izdar īt. 
Orgānus, kuros šiem dz īvniekiem nov ēro patolo ģiskas izmai ņas, 
pārbauda ar ī visiem p ārējiem P dz īvniekiem. Šaj ā gadījumā mikro­
skopiski j āizmeklē visi audi ar ac īm redzam ām patolo ģiskām 
izmaiņām. Kā jau minēts iedaļā par dzīvnieku pārošanu, mikrosko ­
piski var izmekl ēt arī reprodukt īvās sistēmas orgānus tiem dz īvnie­
kiem, kuru augl ība ir apšaub īta. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 509
 
2. DATI  
Datus var apkopot tabul ā, norādot dzīvnieku skaitu katr ā izmēģinā­
jumu grup ā testa sākumā, auglīgo tēviņu skaitu, gr ūsno mātīšu 
skaitu, patolo ģisko izmai ņu tipus un dz īvnieku procentu ālo īpatsvaru 
ar katra tipa izmai ņām. 
Ja iespējams, visi skaitliskie rezult āti jāizvērtē ar piemērotu statis ­
tikas metodi. Var izmantot jebkuru visp āratzītu statistikas metodi.  
3. ZI ŅOJUMA SAGATAVOŠANA  
3.1. TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā, ja iespējams, jānorāda šādas ziņas: 
— izmantot ā suga/līnija, 
— dati par toksiskaj ām reakcij ām atkarībā no dzimuma un devas, ar ī 
par reprodukt īvajām spējām, grūtniecību un dz īvotspēju, 
— nāves iestāšanās brīdis izmēģinājuma laik ā vai norāde, ka dz īv­
nieki ir izdz īvojuši līdz paredz ētajam nokaušanas br īdim vai l īdz 
izmēģinājuma beig ām, 
— tabula, kur ā norādīts katra metiena svars, mazu ļu vidējais svars 
un atseviš ķu mazuļu svars izm ēģinājuma beig ās, 
— toksiska vai cita iedarb ība uz reprodukt īvajām spējām, pēcnācē­
jiem un postnat ālo attīstību, 
— atseviš ķu saindēšanās simptomu par ādīšanās brīdis un to t ālākā 
attīstība, 
— dati par P dz īvnieku ķermeņa svaru,  
— autopsijas rezult āti, 
— sīks histopatolo ģisko izmekl ējumu apraksts,  
— rezult ātu statistisk ā apstrāde, ja iesp ējams,  
— rezult ātu iztirzājums,  
— rezult ātu interpret ācija. 
3.2. IZV ĒRTĒJUMS UN INTERPRET ĀCIJA  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 510
 
B.35.  DIVU PAAUDŽU REPRODUKT ĪVĀS TOKSICIT ĀTES 
PĒTĪJUMS  
1. METODE  
Šī metode ir ESAO 416. (2001) vadl īnijā noteiktās metodes kopija.  
1.1. IEVADS  
Šī divu paaudžu reprodukcijas test ēšanas metode ir paredz ēta vispā­
rējās inform ācijas sniegšanai par test ējamās vielas iedarb ību uz 
vīrišķā un sieviš ķās reprodukt īvās sistēmas integrit āti un darb ību, 
iekļaujot gon ādu funkciju, estr ālo ciklu, p ārošanās uzvedību, apau­
gļošanos, gr ūsnību, dzemd ības, laktāciju un z īdīšanas pārtraukšanu, 
un pēcnācēju augšanu un att īstību. Pētījums var ar ī sniegt inform ā­
ciju par test ējamās vielas iedarb ību uz jaundzimušo saslimst ību un 
mirstību un provizoriskus datus par prenat ālo un postnat ālo ontoģe­
nēzes toksicit āti un būt par metodisku l īdzekli turpm ākajos testos. 
Papildu F1 paaudzes augšanas un att īstības pētīšanai šī testa metode 
ir arī paredzēta vīrišķās un sieviš ķās reprodukt īvās sistēmas integri ­
tātes un darb ības, kā arī F2 paaudzes augšanas un att īstības novērtē­ 
šanai. Papildu inform āciju par onto ģenēzes toksicit āti un funkcion ā­
liem trūkumiem vai ar ī papildu p ētījumu segmentus var iek ļaut šajā 
protokolā, attiecīgi ievērojot onto ģenēzes toksicit ātes un/vai onto ģe­
nēzes neirotoksicit ātes metodes, vai ar ī minētos beigu punktus var 
pētīt atsevišķos pētījumos, izmantojot piem ērotas testu metodes.  
1.2. TESTA METODES PRINCIPS  
Testējamo vielu pak āpeniskās devās saņem vairākas grupas v īrišķā 
un sievišķā dzimuma dz īvnieku. P paaudzes v īrišķā dzimuma dz īv­
niekiem devas j āsaņem augšanas posm ā un vismaz viena pilna sper ­
matoģenēzes cikla laik ā (kas pel ēm ilgst apm ēram 56 dienas un 
žurkām – 70 dienas), lai noskaidrotu p ārbaudāmās vielas kait īgo 
iedarbību uz spermato ģenēzi. Iedarb ību uz spermu nosaka ar vair ā­
kiem spermas r ādītājiem (piem ēram, spermas morfolo ģiju un kust ī­
gumu) un audu prepar ātā un sīki izstrādātā histopatolo ģijā. Ja ir 
pieejami spermato ģenēzes dati no pietiekami ilga, piem ēram, 90 
dienu, iepriekš ējā atkārtotās devas p ētījuma, tad P paaudzes v īrišķā 
dzimuma dz īvnieki nav j āiekļauj vērtējumā. Tomēr ir ieteicams 
saglabāt P paaudzes spermas paraugus vai digit ālos ierakstus, lai 
varētu novērtēt turpmāk. Lai var ētu konstat ēt kaitīgo iedarb ību uz 
estrālā cikla normalit āti, P paaudzes sieviš ķā dzimuma dz īvniekiem 
testējamās vielas devas j āsaņem augšanas laik ā un vairāku estrālo 
ciklu laik ā. Testējamo vielu ievada vec āku (P) dz īvniekiem p āro­ 
šanās laikā, radušās grūsnības laikā un līdz F1 pēcnācēju zīdīšanas 
pārtraukšanai. F1 p ēcnācēji pēc zīdīšanas pārtraukšanas turpina 
saņemt testējamo vielu visu laiku, kam ēr tie aug, p ārojas un rada 
F2 pēcnācējus, līdz F2 pēcnācēju zīdīšanas pārtraukšanai.  
Klīniskos nov ērojumus un patolo ģiskās apskates visiem dz īvniekiem 
veic attiec ībā uz toksiskuma paz īmēm ar īpašu uzsvaru uz iedarb ību 
saistībā ar vīrišķās un sieviš ķās reprodukt īvās sistēmas integrit āti un 
darbību un uz p ēcnācēju augšanu un att īstību. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 511
 
1.3. TESTA METODES APRAKSTS  
1.3.1.  Dz īvnieku sugu izv ēle 
Žurka ir v ēlamākā testa suga. Ja izmanto citas sugas, ir j āsniedz 
pamatojums un ir nepieciešami attiec īgi pārlabojumi. Nav j āizmanto 
līnijas ar mazu augl ību vai att īstības defektu labi zin āmu lielu sasto ­
pamību. Izmēģinājuma sākumā dzīvnieku svara atš ķirībām jābūt 
minimālām un tās nedrīkst pārsniegt 20 % no vid ējās svara, kas 
noteikta katram dzimumam atseviš ķi. 
1.3.2.  Tur ēšanas un barošanas nosac ījumi  
Eksperimenta dz īvnieku telpas temperat ūrai jābūt 22  o C (± 30). Kaut 
arī relatīvajam mitrumam j ābūt vismaz 30 % un tam nav v ēlams 
pārsniegt 70 %, iz ņemot telpas t īrīšanas laiku, m ērķim jābūt 
50–60 %. Apgaismojumam j ābūt mākslīgam, sec ība ir 12 stundas 
gaismas, 12 stundas tumsas. Attiec ībā uz barošanu var izmantot 
parasto laboratorijas bar ību ar neierobežotu dzeram ā ūdens pieg ādi. 
Barības izvēli var ietekm ēt vajadzība nodrošin āt piemērotu testē­
jamās vielas piejaukšanu, ja vielu ievada ar šo metodi.  
Dzīvniekus b ūros var tur ēt atsevišķi vai neliel ās viena dzimuma 
dzīvnieku grup ās. Pārošanas proced ūras jāveic attiec īgajam nol ūkam 
piemērotos būros. Pārotās mātītes pēc kopulācijas fakta b ūros tur 
atsevišķi dzemdību vai maternit ātes būros. Pārotās žurkas var tur ēt 
arī mazās grupās un nošķirt vienu vai vair ākas dienas pirms dzem ­
dībām. Tuvojoties dzemd ībām, pārotajiem dz īvniekiem nodrošina 
piemērotu un noteiktu migas veidošanas materi ālu. 
1.3.3.  Dz īvnieku sagatavošana  
Jāizmanto veseli, jauni dz īvnieki, kas ir aklimatiz ēti laboratorijas 
apstākļos vismaz piecas dienas un ar kuriem iepriekš nav veiktas 
izmēģinājuma proced ūras. Testa dz īvniekiem nor āda sugu, l īniju, 
izcelsmi, dzimumu, svaru un/vai vecumu. Ir j ābūt zināmai brāļu un 
māsu radniec ībai starp dz īvniekiem t ā, lai izvair ītos no brāļu un māsu 
pārošanas. Dz īvnieki pēc nejaušās izvēles ir jāiedala kontroles un 
vielas sa ņemšanas grup ās (ieteicama stratifik ācija pēc ķermeņa 
svara). B ūrus izvieto t ā, lai iespējami samazin ātu būru novietojuma 
varbūtējo iedarb ību. Katram dz īvniekam pieš ķir unikālu identifik ā­
cijas numuru. Ar P paaudzi tas ir j āizdara pirms doz ēšanas sākuma. 
Ar F1 paaudzes dz īvniekiem, kas atlas īti pārošanai, tas ir j āizdara 
pēc zīdīšanas pārtraukšanas. Re ģistrācija, kas nor āda izcelsmes 
metienu, ir j āizdara par visiem atlas ītajiem F1 dz īvniekiem. Turkl āt 
ir ieteicams iesp ējami drīz pēc dzimšanas mazu ļus individu āli iden­
tificēt, ja apsver mazu ļu individu ālu svēršanu vai funkcion ālos testus.  
Dozēšanas sākumā vecāku (P) dz īvnieki ir aptuveni piecas l īdz 
deviņas nedēļas veci. Visu testa grupu dz īvnieki, cik tas praktiski 
iespējams, ir viena svara un vecuma.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 512
 
1.4. PROCED ŪRA 
1.4.1.  Dz īvnieku skaits un dzimums  
Katrā testa un kontroles grup ā jābūt pietiekamam skaitam dz īvnieku, 
lai, vēlams, dzemd ībās vai īsi pirms dzemd ībām būtu vismaz 20 
grūsni sieviš ķā dzimuma dz īvnieki. Ar viel ām, kas izraisa nev ēlamas 
ar vielas došanu saist ītas iedarb ības (piem ēram, sterilit āti, pārlieku 
lielu toksicit āti pie lielas devas), tas varb ūt nav iesp ējams. Mērķis ir 
nodrošināt pietiekam ā daudzum ā grūsnas mātītes, lai var ētu statistiski 
novērtēt vielas sp ēju iedarboties uz augl ību, grūsnību un m ātišķo 
dzīvnieku uzved ību, kā arī F1 pēcnācēju zīšanu, augšanu un att īstību 
no apaug ļošanās brīža līdz dzimumgatav ībai un to p ēcnācēju (F2) 
attīstību līdz zīdīšanas pārtraukšanai. T ādēļ nespēja iegūt grūsnu 
dzīvnieku pietiekamu skaitu (t. i., 20) oblig āti nepadara p ētījumu 
nederīgu un tas j āvērtē katrā gadījumā atsevišķi. 
1.4.2.  Devu sagatavošana  
Ir ieteicams test ējamo vielu ievad īt perorāli (ar bar ību, dzeramo 
ūdeni vai m ākslīgi barojot), ja vien cits ievad īšanas veids (piem ēram, 
caur ādu vai ieelpojot) nav uzskat āms par lietder īgāku. 
Vajadzības gadījumā testējamo vielu izš ķīdina vai suspend ē piemē­
rotā nesējā. Ir ieteicams, ja vien iesp ējams, vispirms apsv ērt ūdens 
šķīduma/suspensijas izmantošanu, p ēc tam apsv ērt eļļas (piemēram, 
kukurūzas eļļas) šķīdumu/emulsiju un p ēc tam iesp ējamu šķīdināšanu 
citos nesējos. Ir jābūt zināmām nesēju, kas nav ūdens, toksiskaj ām 
īpašībām. Ir jānosaka test ējamās vielas stabilit āte nesējā. 
1.4.3.  Doz ēšana  
Izmanto vismaz tr īs devu līmeņus un vienlaic īgu kontroli. Ja test ē­
jamās vielas fizik āli ķīmiskās īpašības vai biolo ģiskā iedarbība neie­
robežo, liel ākās devas līmenis jāizvēlas ar nol ūku izraisīt toksicitāti, 
bet ne nāvi vai smagas ciešanas. Negaid ītas mirstības gadījumā vēl ir 
pieņemami pētījumi ar vec āku (P) dz īvnieku mirst ību mazāku par 
aptuveni 10 procentiem. Lejupejoša devu l īmeņu secība ir jāizraugās, 
lai parādītu ar doz ēšanu saist īto iedarbību un nenov ērojamas nelab ­
vēlīgas ietekmes l īmeni ( NOAEL ). Lejupejošo devu l īmeņu noteik­ 
šanai bieži optim āli ir divk ārši līdz četrkārši starplaiki, un ceturt ās 
testa grupas pievienošana bieži ir v ēlamāka nekā ļoti plašu starplaiku 
(piemēram, vair āk nekā 10 reizes) izmantošana starp doz ēšanām. 
Barības pētījumos devu starplaikam j ābūt ne lielākam par tr īskāršu. 
Devu līmeņi jāizvēlas, ņemot vērā esošos toksicit ātes datus, jo īpaši 
atkārtotās devas p ētījumu rezult ātus. Jāņem vērā arī pieejamā infor­
mācija par testa savienojuma vai saist īto materi ālu metabolismu un 
kinētiku. Turkl āt minētā informācija arī palīdzēs parādīt dozēšanas 
režīma piemērotību. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 513
 
Kontroles grupa ir vielu nesa ņēmusi grupa vai nes ēja kontroles 
grupa, ja test ējamās vielas ievad īšanā izmanto nes ēju. Ar kontroles 
dzīvniekiem j ārīkojas tāpat kā ar pārējiem dzīvniekiem, tie tikai 
nesaņem testējamo vielu. Ja izmanto nes ēju, kontroles grupa sa ņem 
lielāko izmantojamo nes ēja tilpumu. Ja test ējamo vielu ievada bar ībā 
un tā izraisa samazin ātu barības uzņemšanu vai izmantošanu, tad var 
uzskatīt par vajadz īgu izmantot identiski barotu kontroles grupu. 
Vienlaicīgas identiski barotas kontroles grupas viet ā var izmantot 
alternatīvus datus no kontrol ētiem pētījumiem, kas paredz ēti samazi­
nāta barības patēriņa iedarbībai uz reprodukt īvajiem rādītājiem.  
Jāņem vērā šādas nesēja un citu piedevu īpašības – iedarb ība uz 
testējamās vielas uzs ūkšanos, sadal ījumu, metabolismu vai aizturi; 
iedarbība uz test ējamās vielas ķīmiskajām īpašībām, kas var main īt 
tās toksiskās īpašības; iedarb ība uz dzīvnieku bar ības un ūdens patē­
riņu vai uz to barojuma statusu.  
1.4.4.  Pie ļaujamības tests  
Ja orālajā testā pie viena devas l īmeņa, kas ir vismaz 1 000 mg/kg 
ķermeņa svara dien ā, vai, ievadot ar bar ību vai dzeramo ūdeni, līdz­
vērtīgs procentu ālais daudzums bar ībā vai dzeramaj ā ūdenī, izman­
tojot šajā pētījumā aprakstītās proced ūras, nerodas nov ērojamas 
toksiskās iedarbības vecākiem vai to p ēcnācējiem un ja toksicit āte 
nav sagaid āma, pamatojoties uz datiem par strukt ūras ziņā un/vai 
metaboliski radniec īgiem savienojumiem, tad pilnu p ētījumu, izman ­
tojot vair ākus devu l īmeņus var neuzskat īt par vajadz īgu. Pieļauja­
mības testu piem ēro, izņemot gad ījumu, ja iedarb ība uz cilv ēku rāda, 
ka jāizmanto augst āks orālās devas l īmenis. Citiem ievad īšanas 
veidiem, t ādiem kā inhalācija vai pielietošana uz ādas, fizik ālās 
īpašības, tādas kā šķīdība, bieži var nor ādīt un ierobežot maksim ālo 
sasniedzamo iedarb ības līmeni.  
1.4.5.  Devu ievad īšana  
Dzīvniekiem test ējamā viela jādod septi ņas dienas ned ēļā. Vēlamā­
kais ir peror ālais ievad īšanas veids (bar ība, dzeramais ūdens vai 
mākslīgā barošana). Ja izmanto citu ievad īšanas veidu, j āsniedz 
pamatojums un var b ūt vajadzīgas attiec īgas izmai ņas. Visiem dz īv­
niekiem attiec īgā eksperimenta period ā devu dod ar vienu un to pašu 
metodi. Ja test ējamo vielu ievada ar m ākslīgo barošanu, tas j ādara, 
izmantojot ku ņģa zondi. Vien ā reizē ievadītā šķidruma tilpums 
nedrīkst pārsniegt 1 ml/100 g ķermeņa svara (0,4 ml/100 g ir maksi ­
mums kukur ūzas eļļai), izņemot ūdens šķīdumus, kad var izmantot 
2 ml/100 g ķermeņa svara. Iz ņemot kairinošas vai kod īgas vielas, 
kam parasti ir saasin ājuma iedarb ība augstākās koncentr ācijās, testa 
tilpuma izmai ņas ir jāsamazina l īdz minimumam, piel āgojot koncen ­
trāciju, lai nodrošin ātu nemain īgu tilpumu visos devu l īmeņos. 
Mākslīgās barošanas p ētījumos mazu ļi parasti test ējamo vielu 
saņem tikai netieši ar pienu, l īdz tiešā dozēšana sākas, izbeidzot 
zīdīšanu. Bar ības vai dzeram ā ūdens pētījumos mazu ļi papildus 
saņem testējamo vielu tieši, kad tie s āk paši ēst laktācijas perioda 
pēdējās nedēļas laikā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 514
 
Vielām, ko ievada ar bar ību vai dzeramo ūdeni, ir svar īgi nodrošin āt, 
lai iesaist ītie testējamās vielas daudzumi netrauc ētu normālo barības 
vai ūdens līdzsvaru. Ievadot test ējamo vielu bar ībā var izmantot 
nemainīgu barības koncentr āciju (milj. da ļas) vai nemain īgu devas 
līmeni attiec ībā uz ķermeņa svaru; izmantot ā alternatīva ir jānorāda. 
Ievadot vielu ar m ākslīgo barošanu, deva j ādod katru dienu taj ā pašā 
laikā un jāpielāgo vismaz reizi ned ēļā, lai uztur ētu nemain īgu devas 
līmeni attiec ībā uz dzīvnieka ķermeņa svaru. Piel āgojot mākslīgās 
barošanas devu, kas pamatojas uz ķermeņa svaru, ir j āņem vērā 
informācija par sadal ījumu placent ā. 
1.4.6.  Eksperimenta grafiki  
Ikdienas doz ēšana vecāku (P) tēviņiem un m ātītēm sākas, kad tie ir 
piecas līdz deviņas dienas veci. Ikdienas doz ēšana F1 t ēviņiem un 
mātītēm sākas, izbeidzot z īdīšanu; jāievēro, ka test ējamo vielu 
ievadot ar bar ību vai dzeramo ūdeni, testējamās vielas tieša iedarb ība 
uz F1 mazu ļiem var notikt jau lakt ācijas period ā. Dozēšanu abiem 
dzimumiem (P un F1) turpina vismaz 10 ned ēļas pirms p ārošanās 
perioda. Doz ēšanu abiem dzimumiem turpina divas ned ēļas pāro­ 
šanās perioda laik ā. Ja tēviņi vairs nav vajadz īgi reprodukt īvo iedar­
bību vērtēšanai, tie hum āni jānogalina un j āizpēta. Vecāku (P) 
mātītēm dozēšana jāturpina gr ūsnības laikā un līdz F1 pēcnācēju 
zīdīšanas pārtraukšanai. J āapsver izmai ņas dozēšanas grafik ā, pama­
tojoties uz pieejamo inform āciju par test ējamo vielu, iek ļaujot esošos 
toksicitātes datus, metabolisma indukciju vai biolo ģisko uzkr āšanos. 
Katra dz īvnieka deva parasti pamatojas uz jaun āko individu ālā 
ķermeņa svara noteikšanu. Tom ēr jābūt piesardz īgam, piel āgojot 
devu grūsnības pēdējā trešdaļā. 
Devu došana P un F1 t ēviņiem un m ātītēm turpinās līdz eksperi ­
menta izbeigšanai. Visi pieaugušie P un F1 t ēviņi un mātītes humāni 
jānogalina, ja tie vairs nav vajadz īgi reprodukt īvo iedarb ību vērtē­ 
šanai. Pārošanai neizraudz ītie F1 p ēcnācēji un visi F2 p ēcnācēji 
humāni jānogalina p ēc zīdīšanas izbeigšanas.  
1.4.7.  Pārošanas proced ūra 
1.4.7.1.  Vecāku (P) pārošana  
Katrai pārošanai katru m ātīti novieto ar viena un t ā paša devas 
līmeņa tēviņu (1:1 pārošana), l īdz notiek kopul ācija vai ir pag ājušas 
divas ned ēļas. Katru dienu m ātītes apskata attiec ībā uz spermas vai 
vagīnas embolu kl ātbūtni. Grūsnības 0. diena ir diena, kad konstat ē 
vagīnas embolu vai spermu. Ja p ārošanās ir neveiksm īga, var apsv ērt 
mātīšu atkārtotu pārošanu ar t ās pašas grupas p ārbaudītiem tēviņiem. 
Pāri skaidri j ānorāda datos. J āizvairās no brāļu un māsu pārošanas.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 515
 
1.4.7.2.  F1 p ārošana  
Lai radītu F2 paaudzi, no F1 p ēcnācējiem pārošanai j āizvēlas, 
pārtraucot z īdīšanu, vismaz viens t ēviņš un viena m ātīte no katra 
metiena, lai p ārotu ar citiem t ā paša devas l īmeņa, bet cita metiena 
mazuļiem. Ja metiena dz īvnieku noz īmīgas ķermeņa svara vai izskata 
atšķirības nav nov ērojamas, mazu ļu izvēlei no katra metiena j ābūt 
pēc nejaušās izvēles. Ja ir nov ērojamas atš ķirības, jāizvēlas katra 
metiena lab ākie pārstāvji. Pragmatiski to vislab āk ir izdar īt, pamato ­
joties uz ķermeņa svaru, bet var b ūt lietderīgāk pamatoties uz 
izskatu. F1 p ēcnācēji nav jāpāro, līdz tie sasnieguši piln īgu seksuālo 
briedumu  
Pāri bez pēcnācējiem ir jānovērtē, lai noteiktu neaugl ības cēloni. Tas 
var iekļaut tādas proced ūras kā papildu p ārošana ar citu p ārbaudītu 
tēviņu vai mātīti, reprodukt īvo orgānu mikroskopisko izmekl ēšanu, 
kā arī estrālā cikla vai spermato ģenēzes pārbaudi.  
1.4.7.3.  Otrā pārošana  
Dažos gad ījumos, tādos kā ar vielas došanu saist ītas metiena lieluma 
izmaiņas vai neskaidrs efekts pirmaj ā pārošanā, ir ieteicams P vai F1 
pieaugušos dz īvniekus p ārot vēlreiz, lai rad ītu otro metienu. Ir ietei ­
cams mātītes vai tēviņus, kas nav rad ījuši metienu, atk ārtoti pārot ar 
pretējā dzimuma p ārbaudītiem vaislas dz īvniekiem. Ja otr ā metiena 
radīšanu uzskata par nepieciešamu jebkur ā paaudzē, dzīvnieki ir 
atkārtoti jāpāro vienu ned ēļu pēc pēdējā metiena z īdīšanas pārtrauk­ 
šanas.  
1.4.7.4.  Metiena lielums  
Dzīvniekiem ļauj normāli dzemdēt un savus p ēcnācējus audzin āt līdz 
zīdīšanas pārtraukšanai. Metiena lielumu standartiz ēšana nav obli ­
gāta. Ja veic standartiz āciju, izmantot ā metode ir s īki jāapraksta.  
1.5. NOV ĒROJUMI  
1.5.1.  Kl īniskie nov ērojumi  
Vispārējie klīniskie nov ērojumi jāveic katru dienu un doz ēšanas ar 
mākslīgo barošanu gad ījumā novērojumu grafik ā jāņem vērā iedar­
bību paredzamais maksimuma periods p ēc dozēšanas. Jāreģistrē 
uzvedības izmai ņas, grūtu vai ilgu dzemd ību pazīmes un visas toksi ­
citātes pazīmes. Katra dz īvnieka papildu s īkāka apskate ir j āveic 
vismaz reizi ned ēļā, un to ērti var izdar īt, kad dzīvnieku sver. Divreiz 
dienā un nedēļas nogalē attiecīgi vienreiz dien ā visi dzīvnieki jāno­
vēro attiecībā uz saslimst ību un mirst ību. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 516
 
1.5.2.  Vec āku dzīvnieku ķermeņa svars un bar ības/ūdens patēriņš 
Vecāku dzīvniekus (P un F1) nosver pirmaj ā dozēšanas dien ā un pēc 
tam reizi ned ēļā. Vecāku sieviešu dzimuma dz īvniekus (P un F1) 
nosver vismaz gr ūsnības 0, 7., 14. un 20. vai 21. dien ā un laktācijas 
laikā tajās pašās dienās, kad sver metienu, un dz īvnieku nogalin ā­ 
šanas dien ā. Novērojumu rezult ātus reģistrē atsevišķi par katru pieau ­
gušo dzīvnieku. Pirmsp ārošanas un gr ūsnības period ā barības patē­
riņu mēra vismaz reizi ned ēļā. Ja testējamo vielu ievada ar ūdeni, 
ūdens patēriņu mēra vismaz reizi ned ēļā. 
1.5.3.  Mekl ēšanās cikls  
Meklēšanās cikla ilgumu un norm ālību P un F1 m ātītēm novērtē pēc 
vaginālajām iztriep ēm pirms p ārošanas un p ēc izvēles pārošanās 
laikā, līdz ir atrastas p ārošanās pazīmes. Iegūstot vagīnas/dzemdes 
kakla šūnas, jāpievērš uzman ība, lai izvair ītos no gļotādas bojāšanas 
un sekojošas pseidogr ūsnības ierosin āšanas (1).  
1.5.4.  Spermas r ādītāji 
Visu P un F1 t ēviņu sēklinieku un s ēklinieku pied ēkļu svaru re ģistrē 
nogalinot un no katra org āna vienu atst āj histopatolo ģiskai izmekl ē­ 
šanai (skat īt 1.5.7., 1.5.8.1. punktu). Katras P un F1 grupas t ēviņu 
apakšgrupai, kur ā ir vismaz desmit katras grupas t ēviņu, atlikušie 
sēklinieki un s ēklinieku pied ēkļi ir attiec īgi jāizmanto pret homoge ­
nizāciju rezistento spermat īdu un  cauda epididymal  spermas rezervju 
skaitīšanai. Tai pašai t ēviņu apakšgrupai sperma no  cauda epididy ­
mides  vai  vas deferens  jāsavāc spermas kust īguma un spermas 
morfoloģijas novērtēšanai. Ja ir nov ērota ar vielas došanu saist īta 
iedarbība vai ja ir citu p ētījumu pier ādījumi par iesp ējamo iedarb ību 
uz spermato ģenēzi, spermas v ērtēšana jāveic visiem t ēviņiem katrā 
devas grup ā; pretējā gadījumā skaitīšanu var ierobežot ar kontroles 
grupas un liel ās devas P un F.1 t ēviņiem. 
Pret homogeniz āciju rezistent ās sēklinieku spermat īdas un  cauda 
epididymal  sperma ir j āskaita (2) (3).  Cauda spermas  rezerves var 
atvasināt no spermas koncentr ācijas un tilpuma suspensij ā, ko 
izmanto kvalitat īvo vērtējumu izdar īšanai, un no sekojoš ā atlikušo  
cauda  audu malšan ā un/vai homogeniz ācijā reģenerētās spermas 
skaita. Skait īšanu izdara izraudz ītajai visu devu grupu t ēviņu apak­ 
šgrupai tūlīt pēc dzīvnieku nogalin āšanas, ja vien netiek veikti video 
vai digitālie ieraksti vai paraugi nav sasald ējami un analiz ējami 
turpmāk. Tādos gadījumos kontroles grupu un liel ākās devas grupu 
var analiz ēt pirmo. Ja nav nov ērojamas ar vielas došanu saist ītas 
iedarbības (piem ēram, iedarb ība uz spermas skaitu, kust īgumu vai 
morfoloģiju), pārējo devu grupas nav j āanalizē. Ja lielākās devas 
grupā ir novērojamas ar vielas došanu saist ītas iedarb ības, ir jāvērtē 
arī mazāko devu grupas.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 517
 
Epididimālās (vai  ductus deferens ) spermas kust īgums ir j ānovērtē 
vai jāieraksta video t ūlīt pēc nogalin āšanas. Sperma j āreģenerē, 
samazinot boj ājumus līdz minimumam, un j āatšķaida kust īguma 
analīzei, izmantojot pie ņemamas metodes (4). Pieaugoši kust īgās 
spermas procentu ālais daudzums j ānosaka subjekt īvi vai objekt īvi. 
Ja veic kust īguma anal īzi, izmantojot datoru (5) (6) (7) (8) (9) 
(10), pieaugoš ā kustīguma atvasin āšana pamatojas uz lietot āja noteik­
tiem vidējā attāluma ātruma sliekš ņiem un taisnumu vai line āru 
koeficientu. Ja paraugus uz ņem video (11) vai att ēlus citādi reģistrē 
autopsijas laik ā, var veikt vien īgi kontroles grupas un liel ākās devas 
P un F.1 t ēviņu analīzi, ja nav nov ērojamas ar vielas došanu saist ītas 
iedarbības, pretējā gadījumā ir jāvērtē arī mazāko devu grupas. Ja 
nav videoatt ēla vai digit ālā attēla, visi paraugi vis ās grupās ir jāana­
lizē autopsijā. 
Jāizdara epididim ālās (vai  vas deferens ) spermas morfolo ģiskā vērtē­ 
šana. Sperma (vismaz 200 uz paraugu) ir j āapskata k ā fiksēti mitri 
preparāti (12) un j āklasificē kā normāla vai nenorm āla. Spermas 
morfoloģisko nenorm ālību piem ēri iekļauj sapl ūšanu, izol ētas 
galviņas un kropl īgas galvi ņas un/vai astes. V ērtēšana jāveic visu 
devu grupu izraudz ītai tēviņu apakšgrupai tieši p ēc nogalin āšanas 
vai, pamatojoties uz video un digit ālajiem ierakstiem, v ēlāk. 
Iztriepes, kad t ās ir fiksētas, arī var izskat īt vēlāk. Tādos gadījumos 
kontroles grupu un liel ākās devas grupu var analiz ēt pirmo. Ja nav 
novērojamas ar vielas došanu saist ītas iedarb ības (piem ēram, iedar ­
bība uz spermas morfolo ģiju), pārējo devu grupas nav j āanalizē. Ja 
lielākās devas grup ā ir novērojamas ar vielas došanu saist ītas iedar­
bības, ir jāvērtē arī mazāko devu grupas.  
Ja kāds no iepriekš min ētajiem spermas v ērtēšanas rādītājiem jau ir 
apskatīts kā vismaz 90 dienu sist ēmiskās toksicitātes pētījuma daļa, 
tie nav oblig āti jāatkārto divu paaudžu p ētījumā. Tomēr ir ieteicams 
saglabāt P paaudzes spermas paraugus vai digit ālos ierakstus, lai 
vajadzības gadījumā veiktu turpm āku vērtēšanu.  
1.5.5.  Pēcnācēji 
Katrs metiens ir j āapskata iesp ējami drīz pēc dzemdībām (0. lakt ā­
cijas diena), lai konstat ētu mazuļu skaitu un dzimumu, nedz īvi 
dzimušos, dz īvi dzimušos un makroskopisku anom āliju pastāvēšanu. 
Mazuļi, kas atrasti miruši 0. dien ā, ja nav izm ērcēti, vēlams, jāap­
skata attiec ībā uz iespējamiem defektiem un n āves cēloni un j āsa­
glabā. Dzīvie mazu ļi ir jāsaskaita un atseviš ķi jānosver pēc dzim­ 
šanas (lakt ācijas 0. diena) vai 1. dien ā un kārtējās svēršanas dien ās 
pēc tam, piem ēram, 4., 7., 14. un 21. lakt ācijas dien ā. Mātītei un 
pēcnācējiem reģistrē visas nov ērotās fiziskās kroplības un uzved ības 
traucējumus.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 518
 
Pēcnācēju fiziskā attīstība jāreģistrē galvenok ārt pēc ķermeņa svara 
pieauguma. Citi fiziskie r ādītāji (piemēram, ausu un acu atv ēršanās, 
zobu parādīšanās, apmatojuma augšana) var dot papildu inform āciju, 
bet minētos datus b ūtu vēlams vērtēt seksuālās nobriešanas kontekst ā 
(piemēram, vecums un ķermeņa svars pie vag īnas atvēršanās vai 
balano–preputi ālās atdalīšanās) (13). Ir ieteicami F1 p ēcnācēju funk­
cionālie izmekl ējumi (piem ēram, kust ību aktivit āte, sensor ā funkcija, 
refleksu onto ģenēze) pirms un/vai p ēc zīdīšanas pārtraukšanas, jo 
īpaši tie, kas saist ās ar seksu ālo nobriešanu, ja t ādi izmekl ējumi 
nav iekļauti atseviš ķos pētījumos. Vecums, kad notiek vag īnas atvēr­ 
šanās un preputi ālā atdalīšanās, ir jānosaka no m ātes nošķirtajiem F1 
pēcnācējiem, kas izraudz īti pārošanai. P ēcdzemdību 0 dien ā 
F2 mazu ļiem ir jāmēra anogenit ālais atstatums, ja main ījusies F1 
dzimumu attiec ība vai seksu ālās nobriešanas laika iest āšanās. 
Funkcion ālos novērojumus var neizdar īt grupās, kas cit ādi uzrāda 
skaidras kait īgo iedarb ību pazīmes (piem ēram, ievērojamu svara 
pieauguma samazin āšanos utt.). Ja funkcion ālos izmekl ējumus 
izdara, tie nav j āizdara ar mazu ļiem, kas izraudz īti pārošanai.  
1.5.6.  Makroskopisk ā autopsija  
Nogalināšanas vai n āves laikā pētījumā visus vec āku dzīvniekus (P 
un F1), visus mazu ļus ar ārējām anomālijām vai klīniskām pazīmēm, 
kā arī vienu mazuli/dzimumu/metienu p ēc nejaušās izvēles no F1 un 
F2 paaudzes apskata makroskopiski attiec ībā uz struktur ālām anomā­
lijām vai patolo ģiskām izmaiņām. Īpaša uzman ība jāpievērš repro­
duktīvās sistēmas orgāniem. Mazu ļi, kas ir hum āni nogalin āti 
mirstošā stāvoklī, un mirušie mazu ļi, ja nav izm ērcēti, ir jāapskata 
attiecībā uz iespējamiem defektiem un/vai n āves cēloni un jāsaglabā. 
Visu pirmoreiz dzemd ējušo mātīšu dzemdes ir j āapskata veid ā, kas 
netraucē histopatolo ģisko vērtēšanu, attiec ībā uz implant ācijas vietu 
klātbūtni un skaitu.  
1.5.7.  Org ānu svars  
Nogalināšanas laik ā visiem P un F1 vec āku dzīvniekiem j ānosaka 
ķermeņa svars un j ānosver šādi orgāni (pāru orgāni jānosver atse ­
višķi): 
— dzemde, oln īcas, 
— sēklinieki,  epididymides  (kopā un cauda ), 
— prostata,  
— sēklas pūslīši ar koagul ācijas dziedzeriem un to š ķidrumiem un 
prostatu (k ā viena vien ība), 
— smadzenes, aknas, nieres, liesa, hipof īze, vairogdziedzeris un 
virsnieru dziedzeris un zin āmie mērķa orgāni. 
Ķermeņa svars p ēc nogalin āšanas jānosaka F1 un F2 mazu ļiem, kas 
ir izraudz īti autopsijai. J āsver šādi orgāni no viena nejauši izv ēlēta 
mazuļa/dzimuma/metiena (skat īt 1.5.6. punktu) – smadzenes, liesa un 
timuss.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 519
 
Makroskopisk ās autopsijas un org ānu svara rezult āti jānovērtē 
kontekstā ar citu atk ārtotās devas p ētījumu rezult ātiem, ja t ādi ir 
pieejami.  
1.5.8.  Histopatolo ģija 
1.5.8.1.  Vecāku dzīvnieki  
Šādi vecāku dzīvnieku (P un F1) org āni un audi vai to reprezentat īvi 
paraugi ir fiks ējami un glab ājami piem ērotā vidē histopatolo ģiskai 
apskatei:  
— vagīna, dzemde ar kakli ņu un oln īcām (glabājama piem ērotā 
fiksatīvā), 
— viens s ēklinieks (glab ājams Buina vai sal īdzināmā fiksatīvā), 
viens  epididymis , sēklas pūslīši, prostata un koagul ācijas dzie ­
dzeris,  
— iepriekš identific ēts(-i) mērķa orgāns(-i) no visiem p ārošanai 
izraudzītiem P un F1 dz īvniekiem.  
Iepriekš uzskait īto saglab āto orgānu un audu pilna histopatolo ģiskā 
analīze jāizdara visiem liel ākās devas un kontroles grupas P un F1 
dzīvniekiem, kas izraudz īti pārošanai. P dz īvnieku oln īcu apskate nav 
obligāta. Orgāni, kuros par ādās ar vielas došanu saist ītas izmaiņas, ir 
jāapskata ar ī mazās un vidējās devas grup ās, lai pal īdzētu NOAEL  
noskaidrošan ā. Turklāt histopatolo ģisko novērtēšanu veic mazas un 
vidējas devas dz īvniekiem, kuriem ir dom ājama samazin āta auglība, 
piemēram, tādiem, kas nav p ārojušies, apaug ļojušies, rad ījuši pēcnā­
cējus vai dzemd ējuši veselus p ēcnācējus vai kuriem ir ietekm ēts 
meklēšanās cikls vai spermas skaits, kust īgums vai morfolo ģija. 
Jāapskata visi makroskopiskie boj ājumi, tādi kā atrofija vai audz ēji. 
Lai identific ētu ar vielas došanu saist ītas iedarb ības, tādas kā sagla­
bātas spermat īdas, trūkstoši dīgļa šūnu slāņi vai tipi, daudzkodolu 
gigantiskās šūnas vai spermatog ēno šūnu nekrotiz ēšanās lūmenā, ir 
jāveic sīka sēklinieku histopatolo ģiskā apskate (piem ēram, izman ­
tojot Buina fiksat īvu, iegremd ēšanu paraf īnā un 4–5 μm biezus š ķēr­
svirziena griezumus) (14). Neskarta  epididymis  apskatē jāiekļauj 
caput , corpus  un cauda , apskati var izdar īt, novērtējot garengrie ­
zumu.  Epididymis  jānovērtē attiecībā uz leikoc ītu infiltr āciju, 
pārsvarā esošo šūnu tipu izmai ņām, šūnu tipiem ar novirz ēm no 
normas un spermas fagocitozi. T ēviņu reprodukt īvo orgānu izmekl ē­ 
šanai var izmantot perjodsk ābes Šifa reakciju un iekr āsošanu ar 
hematoksil īnu. 
Pēclaktācijas olnīcām jāsatur aizmet ņu un augošas olš ūnas, kā arī 
lieli laktācijas corpora lutea . Histopatolo ģiskajai apskatei j ākonstatē 
aizmetņu olšūnu populācijas kvalitat īva sarukšana. Aizmet ņu olšūnu 
kvantitatīvu novērtēšanu veic F1 m ātītēm; dzīvnieku skaitam, oln īcu 
griezumu izv ēlei un autopsijas parauga lielumam j ābūt statistiski 
atbilstošam izmantojamai v ērtēšanas proced ūrai. Apskat ē jāiekļauj 
aizmetņu olšūnu skaitīšana, tās var apvienot ar maz ām augošām 
olšūnām vielu sa ņēmušo un kontroles grupas olš ūnu salīdzināšanai 
(15) (16), (17) (18) (19).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 520
 
1.5.8.2.  No m ātes atšķirtie mazu ļi 
Makroskopiski nenorm ālus audus un m ērķa orgānus no visiem 
mazuļiem ar ārējām anomālijām vai kl īniskajām pazīmēm, kā arī 
no viena p ēc nejaušās izvēles izraudz īta mazuļa/dzimuma/metiena 
no F1 un F2 paaudzes, kas nav bijis izraudz īts pārošanai, fiks ē un 
glabā piemērotā vidē histopatolo ģiskai apskatei. Saglab āto audu pilna 
histopatolo ģiskā raksturošana j āizdara ar īpašu uzsvaru uz reproduk ­
tīvās sistēmas orgāniem.  
2. DATI  
2.1. REZULT ĀTU APSTR ĀDE 
Par katru testa grupu un katru paaudzi datus re ģistrē atsevišķi un 
apkopotus tabulas veid ā – parādot dzīvnieku skaitu testa s ākumā, 
dzīvnieku skaitu, kas atrasti miruši testa laik ā vai nogalin āti humānu 
apsvērumu dēļ, katras n āves vai hum ānās nogalin āšanas laiku, 
auglīgo dzīvnieku skaitu, gr ūsno mātīšu skaitu, dz īvnieku skaitu, 
kam ir toksicit ātes pazīmes, nov ēroto toksicit ātes pazīmju aprakstu, 
iekļaujot toksisko iedarb ību sākuma laiku, ilgumu un stiprumu, 
vecāku un pēcnācēju novērojumu veidu, histopatolo ģisko izmai ņu 
veidu un visus attiec īgos metienu datus.  
Skaitliskie rezult āti jānovērtē ar piemērotu vispārpieņemtu statistikas 
metodi, statistikas metodes j āizvēlas kā daļa no pētījuma projekta un 
ir jāpamato. Datu anal īzei var b ūt noderīgi devas–atbildes reakcijas 
statistiskie mode ļi. Pārskatā jāiekļauj pietiekami daudz inform ācijas 
par izmantoto anal īzes metodi un datorprogrammu t ā, lai neatkar īgs 
pārbaudītājs/statistiķis varētu no jauna nov ērtēt un atjaunot anal īzi. 
2.2. REZULT ĀTU NOV ĒRTĒŠANA  
Šā divu paaudžu reprodukt īvās toksicit ātes pētījuma konstat ācijas 
jānovērtē novēroto iedarb ību izteiksm ē, iekļaujot autopsiju un mikro ­
skopiskos izmekl ējumus. V ērtējumā iekļauj testējamās vielas devas 
saistība ar anom āliju – iek ļaujot makroskopiskos boj ājumus, identi ­
ficētos mērķa orgānus, ietekm ēto auglību, klīniskās anomālijas, ietek ­
mēto reprodukt īvo un metiena rezult ātu, ķermeņa svara izmai ņas, 
iedarbību uz mirst ību un citas toksisk ās iedarbības – to kl ātbūtni 
vai to nepar ādīšanos, biežumu un smagumu. Nov ērtējot testa rezul ­
tātus, jāņem vērā testējamās vielas fizik āli ķīmiskās īpašības un 
toksikokin ētiskie dati, ja tie pieejami.  
Pareizi veiktam reprodukt īvās toksicit ātes testam j ādod apmierinošs 
nenovērojamas kait īgas iedarb ības līmeņa novērtējums un izpratne 
par kaitīgām iedarbībām uz vairošanos, dzemd ībām, laktāciju, post ­
natālo attīstību, iekļaujot augšanu un seksu ālo attīstību. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 521
 
2.3. REZULT ĀTU INTERPRET ĀCIJA  
Divu paaudžu reprodukt īvās toksicitātes pētījums sniedz inform āciju 
par vielas atk ārtotas iedarb ības ietekmi vis ās reprodukt īvā cikla 
fāzēs. Jo īpaši pētījums sniedz inform āciju par reprodukt īvajiem rādī­
tājiem un par p ēcnācēju attīstību, augšanu, briedumu un izdz īvošanu. 
Pētījuma rezult āti jāinterpretē saistībā ar subhronisko, prenat ālās 
attīstības, toksikokin ētisko un citu pieejamo p ētījumu rezult ātiem. 
Šā pētījuma rezult ātus var izmantot, nov ērtējot ķīmiskās vielas turp ­
māku pētījumu vajadz ību. Rezult ātu ekstrapol ācija uz cilv ēka pētī­
jumu ir der īga ierobežot ā veidā. Tie vislab āk izmantojami, lai sniegtu 
informāciju par nelabv ēlīgas ietekmes l īmeņiem un pie ļaujamo iedar ­
bību uz cilv ēku (20) (21) (22) (23).  
3. P ĀRSKATA SAGATAVOŠANA  
3.1. P ĀRSKATS PAR TESTU  
Pārskatā par testu j āiekļauj šāda inform ācija. 
Testējamā viela:  
— fizikālās īpašības un attiec īgā gadījumā fizikāli ķīmiskās īpašības, 
— identifik ācijas dati,  
— tīrība. 
Nesējs (attiecīgā gadījumā): 
— nesēja izvēles pamatojums, ja nes ējs nav ūdens.  
Testa dzīvnieki:  
— izmantot ā suga/līnija, 
— dzīvnieku skaits, vecums un dzimums,  
— izcelsme, tur ēšanas apst ākļi, barība, materi āls migas ier īkošanai 
utt., 
— dzīvnieku individu ālais svars testa s ākumā. 
Testa apst ākļi: 
— devu l īmeņa izvēles pamatojums,  
— sīki dati par test ējamās vielas prepar āta/barības pagatavošanu, 
sasniegtās koncentr ācijas,  
— prepar āta stabilit āte un viendab īgums,  
— sīki dati par test ējamās vielas ievad īšanu,  
— attiecīgā gadījumā testējamās vielas koncentr ācijas (milj. da ļas) 
barībā/dzeramaj ā ūdenī pārvēršana sasniegtaj ā devā (mg/kg 
ķermeņa svara dien ā), 
— sīkas ziņas par bar ības un ūdens kvalit āti. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 522
 
Rezultāti: 
— barības patēriņš un, ja pieejams, ūdens patēriņš, barības efektivi ­
tāte (ķermeņa svara palielin ājums uz pat ērētās barības gramu) un 
testējamā materiāla patēriņš P un F1 dz īvniekiem, iz ņemot kop ā 
turēšanas periodu un vismaz lakt ācijas pēdējo trešdaļu, 
— uzsūkšanās dati (ja pieejami),  
— pārošanai izraudz īto P un F1 dz īvnieku ķermeņa svara dati,  
— metiena un mazu ļu svara dati,  
— ķermeņa svars nogalinot, un vec āku dzīvnieku absol ūtā un rela­
tīvā svara dati,  
— klīnisko paz īmju veids, smagums un ilgums (atgriezeniskas vai 
neatgriezeniskas),  
— nāves laiks p ētījuma laik ā vai arī dzīvnieki izdz īvojuši līdz noga­
lināšanai,  
— toksisk ās atbildes reakcijas dati p ēc dzimuma un devas, iek ļaujot 
pārošanās, auglības, grūsnības, dzimšanas, dz īvotspējas un lakt ā­
cijas indeksus; p ārskatā jānorāda skaitļi, kas izmantoti min ēto 
indeksu apr ēķināšanā, 
— toksisk ās vai citas iedarb ības uz reprodukt īvo funkciju, p ēcnācē­
jiem, postnat ālo augšanu utt.,  
— autopsijas konstat ācijas,  
— visu histopatolo ģisko konstat āciju sīki izstrādāts apraksts,  
— P un F1 m ātīšu skaits, kur ām ir norm āls cikls un cikla ilgums,  
— kopējais cauda epididymal  spermas skaits, pieaugoši kust īgās 
spermas procentu ālais daudzums, morfolo ģiski norm ālās spermas 
procentuālais daudzums un spermas ar katru identific ētu nenor­
mālību procentu ālais daudzums,  
— laiks l īdz pārošanai, iek ļaujot dienu skaitu l īdz pārošanai,  
— grūsnības ilgums,  
— implant āciju un  corpora lutea  skaits, metiena lielums,  
— dzīvi dzimušo skaits un p ēcimplantācijas zudumi,  
— mazuļu skaits ar makroskopiski redzam ām anomālijām, ja ir 
noteikts n īkuļu skaits, kuri j āreģistrē, 
— dati par mazu ļu fiziskām atšķirības iezīmēm un citi postnat ālās 
attīstības dati; nov ērtētas fiziskās atšķirības iezīmes ir jāpamato,  
— funkcion ālo novērojumu dati attiec īgi par mazu ļiem un pieaugu ­ 
šajiem,  
— attiecīgā gadījumā statistisk ās apstrādes rezult āti. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 523
 
Rezultātu apspriešana.  
Secinājumi, iekļaujot  NOAEL  vērtības ietekmes uz m āti un pēcnācē­
jiem.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) Sadleir, R.M.F.S. (1979). Cycles and Seasons, In: Reproduc ­
tion in Mammals: I. Germ Cells and Fertilization, C.R. Auston 
and R.V. Short (eds.), Cambridge, New York.  
(2) Gray, L.E. et al., (1989). A Dose-Response Analysis of Metho ­
xychlor-Induced Alterations of Reproductive Development and Function in the Rat. Fundamental and Applied Toxicology 12:92–108.
 
(3) Robb, G.W. et al., (1978). Daily Sperm Production and Epidi ­
dymal Sperm Reserves of Pubertal and Adult Rats. Journal of 
Reproduction and Fertility 54:103–107.  
(4) Klinefelter, G.R. et al., (1991). The Method of Sperm Collec ­
tion Significantly Influences Sperm Motion Parameters Follo ­
wing Ethane Dimethanesulfonate Administration in the Rat. 
Reproductive Toxicology 5:39; p. 44.  
(5) Seed, J. et al. (1996). Methods for Assessing Sperm Motility, 
Morphology, and Counts in the Rat, Rabbit, and Dog: a Consensus Report. Reproductive Toxicology 10(3):237–244.
 
(6) Chapin, R.E. et al., (1992).Methods for Assessing Rat Sperm 
Motility. Reproductive Toxicology 6:267-273.  
(7) Klinefelter, G.R. et al., (1992). Direct Effects of Ethane Dimet ­
hanesulphonate on Epididymal Function in Adult Rats: an In 
Vitro Demonstration. Journal of Andrology 13:409–421.  
(8) Slott, V.L. et al., (1991). Rat Sperm Motility Analysis: Metho ­
dologic Considerations. Reproductive Toxicology 5:449–458.  
(9) Slott, V.L. and Perreault, S.D., (1993). Computer-Assisted 
Sperm Analysis of Rodent Epididymal Sperm Motility Using the Hamilton-Thorn Motility Analyzer. In: Methods in Toxico ­
logy, Part A., Academic, Orlando, Florida, p. 319–333.
 
(10) Toth, G.P. et al. (1989). The Automated Analysis of Rat Sperm 
Motility Following Subchronic Epichlorhydrin Administration: Methodologic and Statistical Considerations. Journal of Andro ­
logy 10: 401–415.
 
(11) Working, P.K. and M. Hurtt, (1987). Computerised Videomic ­
rographic Analysis of Rat Sperm Motility. Journal of Andro ­
logy 8:330–337.  
(12) Linder, R.E. et al., (1992). Endpoints of Spermatoxicity in the 
Rat After Short Duration Exposures to Fourteen Reproductive Toxicants. Reproductive Toxicology 6:491–505.
 
(13) Korenbrot, C.C. et al., (1977). Preputial Separation as an 
External Sign of Pubertal Development in the Male Rat. Biolo ­
gical Reproduction 17:298303.  
(14) Russell, L.D. et al., (1990). Histological and Histopathological 
Evaluation of the Testis, Cache River Press, Clearwater, Florida.
 
(15) Heindel, J.J. and R.E. Chapin, (eds.) (1993). Part B. Female 
Reproductive Systems, Methods in Toxicology, Academic, 
Orlando, Florida.  
(16) Heindel, J.J. et al., (1989) Histological Assessment of Ovarian 
Follicle Number in Mice As a Screen of Ovarian Toxicity. In: Growth Factors and the Ovary, A.N. Hirshfield (ed.), Plenum, New York, p. 421–426.
 
(17) Manson, J.M. and Y.J. Kang, (1989). Test Methods for Asses ­
sing Female Reproductive and Developmental Toxicology. In: 
Principles and Methods of Toxicology, A.W. Hayes (ed.), 
Raven, New York.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 524
 
(18) Smith, B.J. et al,. (1991). Comparison of Random and Serial 
Sections in Assessment of Ovarian Toxicity. Reproductive 
Toxicology 5:379–383.  
(19) Heindel, J.J. (1999). Oocyte Quantitation and Ovarian Histo ­
logy. In: An Evaluation and Interpretation of Reproductive Endpoints for Human Health Risk Assessment, G. Daston,. 
and C.A. Kimmel, (eds.), ILSI Press, Washington, DC.
 
(20) Thomas, J. A. (1991). Toxic Responses of the Reproductive 
System. In: Casarett and Doull’s Toxicology, M.O. Amdur, J. Doull, and C.D. Klaassen (eds.), Pergamon, New York.
 
(21) Zenick, H. and E.D. Clegg, (1989). Assessment of Male 
Reproductive Toxicity: A Risk Assessment Approach. In: Prin ­
ciples and Methods of Toxicology, A.W. Hayes (ed.), Raven Press, New York.
 
(22) Palmer, A.K. (1981). In: Developmental Toxicology, Kimmel, 
C.A. and J. Buelke-Sam (eds.), Raven Press, New York.  
(23) Palmer, A.K. (1978). In Handbook of Teratology, Vol. 4, J.G. 
Wilson and F.C. Fraser (eds.), Plenum Press, New York.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 525
 
B.36.  TOKSIKOKIN ĒTIKA  
IEVADS  
1. Šī testēšanas metode ir l īdzvērtīga ESAO Test ēšanas nor ādījumiem 417 
(TG) (2010. gads). P ētījumus, kuros izmekl ē testējamās ķīmiskās vielas 
toksikokin ētiku, veic, lai ieg ūtu pietiekamu inform āciju par š īs vielas 
absorbciju, izplat īšanos, biotransform āciju (t. i., metabolismu) un ekskr ēciju 
nolūkā sasaistīt koncentr āciju vai devu ar nov ēroto toksicit āti un izprast 
toksicitātes mehānismu. Toksikokin ētika var pal īdzēt izprast toksikolo ģiskos 
pētījumus, par ādot, ka testa dz īvnieki tiek sistem ātiski pakļauti testējamās 
ķīmiskās vielas iedarb ībai, un atkl ājot, kuras ir cirkul ējošās molekul ārās 
struktūrdaļas (ķīmiskā pamatviela / metabol īti). Šajos p ētījumos noteiktie 
toksikokin ētiskie pamatparametri ar ī sniegs inform āciju par test ējamās ķī­
miskās vielas iesp ējamu akumul ēšanos audos un/vai org ānos un iesp ējamu 
biotransform ācijas induc ēšanos test ējamās ķīmiskās vielas iedarb ības rezul ­
tātā. 
2. Toksikokin ētikas dati var pal īdzēt novērtēt, cik pietiekami un b ūtiski dzīv­
nieku toksicit ātes dati ir ekstrapol ēšanai uz nov ērtējumu par apdraud ējumu 
un/vai risku cilv ēkam. Turkl āt toksikokin ētikas pētījumi var dot inform āciju, 
kas noder, lai noteiktu devu l īmeņus toksicit ātes pētījumiem (line ārā kinētika 
attiecībā pret neline āro kinētiku), ievad īšanas ceļa ietekmi un biopieejam ību 
un lai noskaidrotu jaut ājumus, kas saist īti ar pētījuma plānu. Dažu veidu 
toksikokin ētikas datus var izmantot uz fiziolo ģiju pamatota toksikokin ētikas 
(PBTK ) modeļa izstrādē. 
3. Metabol ītu/toksikokin ētikas datiem ir svar īga nozīme, piem ēram, tie var 
norādīt uz iespējamo toksicit āti un iedarb ības veidiem, k ā arī uz to sakaru 
ar devas l īmeni un ekspoz īcijas ceļu. Turklāt metabolisma dati var sniegt 
informāciju, kas var noder ēt, lai nov ērtētu, cik toksikolo ģiski būtiska ir 
eksogēni radušos test ējamās ķīmiskās vielas metabol ītu iedarbība. 
4. Attiec īgi toksikokin ētikas dati pal īdzēs pamatot strukt ūras un aktivit ātes 
kvantitatīvo sakarību un analo ģijas principa jeb grup ēšanas pieejas turpm āko 
pieņemamību un piem ērojamību ķīmisko vielu drošuma izv ērtēšanā. Kinē­
tikas dati var noder ēt, arī lai izvērtētu citu pētījumu (piem ēram, in vivo /in 
vitro ) toksikolo ģisko būtiskumu.  
5. Ja vien nav min ēts cits ievad īšanas ceļš (sk. 74.–78. punktu), š ī testēšanas 
metode ir piem ērojama test ējamās ķīmiskās vielas or ālai ievadīšanai.  
SĀKOTNĒJIE APSV ĒRUMI  
6. Regulat īvajām sistēmām ir dažādas prasības un vajadz ības attiec ībā uz to 
beigupunktu un parametru m ērīšanu, kas saist īti ar daž ādu kategoriju 
ķīmisko vielu (piem ēram, pestic īdu, biocīdu, rūpniecisko ķīmisko vielu) 
toksikokin ētiku. Pret ēji lielākajai daļai testēšanas metožu šaj ā testēšanas 
metodē ir paredz ēta ar vair ākiem mērījumiem vai beigupunktiem saist īta 
toksikokin ētiskā testēšana. Nākotnē var tikt izstr ādāti viens vai vair āki 
jauni test ēšanas metožu apraksti un/vai nor ādījumu dokumenti, lai katru 
beigupunktu aprakst ītu atseviš ķi un detaliz ētāk. Šīs testēšanas metodes gad ī­
jumā veicamie testi vai nov ērtējumi ir atkar īgi no katras regulat īvās sistēmas 
prasībām un/vai vajadz ībām. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 526
 
7. Ir vair āki pētījumi, ko var veikt, lai regulat īvām vajadz ībām izvērtētu testē­
jamās ķīmiskās vielas toksikokin ētiskās īpašības. Tom ēr atkarībā no konkr ē­
tajām regulat īvajām vajadz ībām vai situ ācijām ne visi no šiem iesp ējamiem 
pētījumiem var b ūt vajadzīgi, lai izv ērtētu testējamo ķīmisko vielu. Toksi ­
kokinētikas pētījumu plānošanā jārīkojas elast īgi, ņemot vērā pētītās testē­
jamās ķīmiskās vielas īpašības. Dažos gad ījumos, lai nov ērtētu ar testējamo 
ķīmisko vielu saist īto apdraud ējumu un riskus, var b ūt jāizpēta tikai k āds 
atsevišķs jautājumu kopums. Dažk ārt toksikokin ētikas datus var v ākt citu 
toksikoloģisku pētījumu izv ērtēšanas ietvaros. Savuk ārt citos gad ījumos 
atkarībā no regulat īvajām vajadz ībām un/vai no jauniem jaut ājumiem, kas 
rodas test ējamās ķīmiskās vielas izv ērtēšanas laik ā, var būt vajadzīgi papildu 
un/vai plaš āki toksikokin ētikas pētījumi.  
8. Lai uzlabotu p ētījuma kvalit āti un izvair ītos no nevajadz īgas dzīvnieku 
izmantošanas, pirms p ētījuma veikšanas test ēšanas laboratorijai ir j āizskata 
visa pieejam ā informācija par test ējamo ķīmisko vielu un attiec īgajiem meta ­
bolītiem un to analogiem. Tas var ētu ietvert datus, kas ieg ūti ar citām 
attiecīgām testēšanas metod ēm (in vivo  pētījumiem,  in vitro  pētījumiem 
un/vai  in silico  izvērtējumiem). P ētījuma plānošanā un rezult ātu interpret ē­ 
šanā var noder ēt ķīmiskās vielas fizik ālķīmiskās īpašības, piem ēram, okta ­
nola/ūdens sadal ījuma koeficients (kas izteikts k ā log P  OW ), pKa, š ķīdība 
ūdenī, tvaika spiediens un molekulmasa. Š īs īpašības var noteikt, izmantojot 
attiecīgas metodes, k ā aprakstīts attiecīgajās testēšanas metod ēs. 
IEROBEŽOJUMI  
9. Šī testēšanas metode nav izstr ādāta īpašiem apst ākļiem, piem ēram, grūsniem 
vai zīdošiem dz īvniekiem vai mazu ļiem, vai lai izv ērtētu iespējamās atliekas 
eksponētos produkt īvajos dzīvniekos. Tom ēr pētījumā ar B.36 ieg ūtie dati 
var dot pamatinform āciju, ko var izmantot, pl ānojot konkr ētus pētījumus šo 
jautājumu noskaidrošanai. Š ī testēšanas metode nav paredz ēta nanomateri ālu 
testēšanai. Ziņojumā par ESAO test ēšanas nor ādījumu provizorisko p ārska­
tīšanu attiec ībā uz to piem ērojamību nanomateri āliem ir nor ādīts, ka  TG 417 
(kas ir l īdzvērtīgi B.36. test ēšanas metodei) nanomateri āliem piem ērot 
nedrīkst (1).  
DEFINĪCIJAS  
10. Šajā testēšanas metod ē izmantot ās definīcijas ir sniegtas papildin ājumā. 
DZĪVNIEKU LABTUR ĪBAS APSV ĒRUMI  
11. Norādījumi par hum ānu attieksmi pret dz īvniekiem ir pieejami ESAO Nor ā­
dījumu dokument ā (GD) Nr. 19 (2). Attiec ībā uz visiem šaj ā testēšanas 
metodē aprakstītajiem  in vivo  un in vitro  pētījumiem ieteicams izmantot 
ESAO  GD 19 . 
METOŽU APRAKSTS  
Ievadpētījumi  
12. Lai noteiktu toksikokin ētikas pētījumu eksperiment ālos parametrus 
(piemēram, metabolismu, masas bilanci, anal ītiskās proced ūras, devas 
noteikšanu, CO  2 izgarojumus utt.), ir ieteicams un v ēlams izmantot ievad ­
pētījumus. Dažu šo parametru noteikšana var noz īmēt, ka nav vajadz īgs 
izmantot radioakt īvi iezīmētas ķīmiskās vielas.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 527
 
Dzīvnieku izv ēle 
Sugas  
13. Toksikokin ētikas testos ieteicams izmantot t ās pašas dz īvnieku sugas (un 
līniju), ko izmanto citos toksikolo ģiskos pētījumos ar interes ējošo testējamo 
ķīmisko vielu. Parasti j āizmanto žurkas, jo t ās toksikolo ģiskos pētījumos jau 
tiek plaši izmantotas. Citas vai papildu sugas var b ūt pamats izmantot tad, ja 
svarīgi toksikolo ģiski pētījumi apliecina š īm sugām būtisku toksicit āti vai ja 
ir pieejamas liec ības, ka to toksicit āte/toksikokin ētika uz cilv ēku ir vair āk 
attiecināma. Dzīvnieku sugas un l īnijas izvēle ir jāpamato.  
14. Ja vien nav min ēts citādi, šajā testēšanas metod ē testējamā suga ir žurka. Lai 
izmantotu citas test ējamās sugas, var b ūt vajadzīgs grozīt dažus metodes 
aspektus.  
Vecums un l īnija 
15. Ir jāizmanto jauni un veseli pieauguši dz īvnieki (parasti devu ievad īšanas 
brīdī 6–12 ned ēļas veci) (sk. ar ī 13. un 14. punktu). Ja izmanto dz īvniekus, 
kas nav jauni pieauguši dz īvnieki, tas j āpamato. P ētījuma sākumā visiem 
dzīvniekiem j ābūt vienādā vecumā. Atseviš ķu dzīvnieku svara atš ķirības 
nedrīkst pārsniegt ± 20 % no testa grupas dz īvnieku vid ējā svara. Vislab āk 
ir izmantot to pašu l īniju, kas izmantota test ējamās ķīmiskās vielas toksiko ­
loģiskās datubāzes izveid ē. 
Dzīvnieku skaits un dzimums  
16. Katrai test ētajai devai j āizmanto vismaz četri viena dzimuma dz īvnieki. 
Izmantoto dz īvnieku dzimums j āpamato. Ja ir pamats uzskat īt, ka past āv 
būtiskas ar dzimumu saist ītas toksicit ātes atšķirības, jāapsver, vai neizmantot 
abus dzimumus ( četrus tēviņus un četras mātītes). 
Turēšanas un barošanas apst ākļi 
17. Testa period ā dzīvnieki parasti ir j ātur atseviš ķi. Īpašos apst ākļos var būt 
pamatota tur ēšana grup ā. Dzīvniekus 12 stundas diennakt ī tur mākslīgā 
apgaismojum ā, bet 12 stundas – tums ā. Temperat ūrai eksperimenta dz īv­
nieku turēšanas telp ā jābūt 22 °C (± 3 °C), savuk ārt relatīvajam mitrumam 
jābūt 30–70 %. Var izmantot parasto laboratorijas bar ību ar neierobežotu 
piekļuvi dzeramajam ūdenim.  
Testējamā ķīmiskā viela  
18. Visos p ētījuma masas bilances un metabol ītu noteikšanas aspektos ir j āiz­
manto ar  14 C radioakt īvi iezīmēta testējamā ķīmiskā viela; tom ēr, ja var 
pierādīt, ka:  
— masas bilanci un metabol ītus var pien ācīgi noteikt, izmantojot neiez ī­
mētu testējamo ķīmisko vielu,  
— ar neradioakt īvu testējamo ķīmisko vielu izmantot ās metodes anal ītiskais 
specifiskums un jut īgums ir vienl īdzīgs ar vai liel āks par to, ko var ētu 
sasniegt ar radioakt īvi iezīmētu testējamo ķīmisko vielu,  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 528
 
radioaktīvi iezīmēta testējamā ķīmiskā viela nav j āizmanto. Turkl āt var 
izmantot citus radioakt īvus un stabilus izotopus, it seviš ķi, ja šis elements 
ir atbildīgs par test ējamās ķīmiskās vielas toksisko da ļu vai tajā ietilpst. Ja 
iespējams, radioakt īvi iezīmētajam atomam ir j āatrodas molekulas pamat ­
daļā, kas ir metaboliski stabila (nepiedal ās apmaiņās, nav metaboliski no ār­
dāma līdz CO  2 un nekļūst par daļu no organisma vienoglek ļa krājuma). Lai 
varētu izsekot test ējamās ķīmiskās vielas metaboliskajai apritei, var b ūt 
vajadzīgs iezīmēt vairākas molekulas vietas vai konkr ētus rajonus.  
19. Radioakt īvi iezīmētās un neiez īmētās testējamās ķīmiskās vielas ir ar attie ­
cīgām metodēm jāanalizē, lai noteiktu to t īrību un identit āti. Radioakt īvas 
testējamās ķīmiskās vielas radioakt īvajai tīrībai jābūt augstākajai, kāda attie­
cīgajai testējamajai ķīmiskajai vielai ir sasniedzama (v ēlams. augst ākai par 
95 %), un iesp ēju robežās jācenšas noteikt piemais ījumus, kuru saturs ir 2 % 
un vairāk. Tīrība, kā arī visu konstat ēto piemais ījumu identit āte un saturs ir 
jānorāda ziņojumā. Atseviš ķas regulat īvas programmas var sniegt papildu 
norādījumus, kas pal īdzētu definēt un specific ēt ķīmiskas vielas, kuras ir 
maisījumi, un aprakst īt metodes, k ā noteikt t īrību. 
Devu izv ēle 
Ievadpētījums  
20. Parasti ievadp ētījumam pietiek ar vienreiz ēju orālu devu. Devai j ābūt netok­
siskai, bet pietiekami augstai, lai ekskr ētā (un attiec īgā gadījumā plazmā) 
būtu iespējams noteikt metabol ītus, kā arī lai sasniegtu noteikto ievadp ētī­
juma mērķi, kā norādīts šīs testēšanas metodes 12. punkt ā. 
Galvenie p ētījumi 
21. Galvenajiem p ētījumiem ir v ēlams izmantot vismaz divas devas, jo no 
vismaz div ām devu grup ām ievāktā informācija var pal īdzēt noteikt devas 
citiem toksicit ātes pētījumiem, k ā arī novērtēt devas un atbildes reakcijas 
sakarības jau pieejamos toksicit ātes testos.  
22. Ja tiek ievad ītas divas devas, ab ām devām jābūt pietiekami augst ām, lai 
ekskrētā (un attiec īgā gadījumā plazmā) būtu iespējams noteikt metabol ītus. 
Izvēloties devas, j āņem vērā informācija, kas ieg ūstama no jau pieejamajiem 
toksicitātes datiem. Ja inform ācija (piem ēram, no ak ūtās orālās toksicit ātes 
pētījumiem, kuros re ģistrētas toksicit ātes klīniskās pazīmes, vai no atk ārtotas 
devas toksicit ātes pētījumiem) nav pieejama, augst ākajai devai varb ūt var 
izmantot v ērtību, kas nep ārsniedz apl ēsto LD  50 (orālai ievadīšanai un ārīgai 
aplikācijai) vai LC  50 (inhalācijai) vai kas nep ārsniedz apl ēstā akūtās toksi­
citātes diapazona zem āko vērtību. Zemākajai devai j ābūt kādai daļai no 
augstākās devas.  
23. Ja tiek p ētīts tikai viens devas l īmenis, devai v ēlams būt pietiekami augstai, 
lai ekskrētā (un attiec īgā gadījumā plazmā) būtu iespējams noteikt metabo ­
lītus, neradot ac īmredzamu toksicit āti. Jāpamato, k āpēc nav paredz ēts otrs 
devas līmenis.  
24. Ja ir j ānosaka devas ietekme uz kin ētiskajiem procesiem, ar div ām devām 
var nepietikt un vismaz vienai devai j ābūt pietiekami augstai, lai šos 
procesus pies ātinātu. Ja apgabals zem l īknes, kas raksturo koncentr āciju 
plazmā un laiku ( AUC ) starp diviem galvenaj ā pētījumā izmantotajiem 
devu līmeņiem nav line ārs, ļoti iespējams, ka vienam vai vair ākiem kinēti­
skajiem procesiem kaut kur starp šiem diviem devu l īmeņiem iestājas piesā­
tinājums.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 529
 
25. Testējamām ķīmiskām vielām ar zemu toksiskumu ir j āizmanto maksim ālā 
deva 1 000 mg uz kg ķermeņa svara (or ālai ievadīšanai un ārīgai aplikācijai) 
(ja vielu ievada ar inhal āciju, sk. š ā pielikuma B.2. noda ļu; parasti š ī deva 
nepārsniegtu 2 mg/l). Attiec ībā uz konkr ētām ķīmiskām vielām no regula ­
tīvām prasībām var izriet ēt augstākas devas. Devu izv ēle vienmēr ir jāpa­
mato.  
26. Lai noteiktu akumul ācijas un/vai notur ības potenci ālu, var pietikt ar datiem 
par vienreiz ējas devas toksikokin ētiku un izplat īšanos audos. Tom ēr dažos 
gadījumos var b ūt vajadzīga atkārtotu devu ievad īšana, i) lai piln īgāk izpē­
tītu akumul ācijas un/vai notur ības potenci ālu vai toksikokin ētiskas 
pārmaiņas (t. i., piem ēram, enzīmu indukcija un inhib īcija) vai ii) ja to 
paredz piem ērojamā regulatīvā sistēma. Pētījumos ar atk ārtotām devām 
parasti pietiek ar atk ārtotas zemas devas ievad īšanu, taču dažos gad ījumos 
var būt arī vajadzīga atkārtotas augstas devas ievad īšana (sk. ar ī 57. punktu).  
Testējamās ķīmiskās vielas ievad īšana  
27. Testējamā ķīmiskā viela ir homog ēni jāizšķīdina vai j āsuspendē tajā pašā 
nesējvielā, kas izmantota p ārējiem orālās (ar mākslīgo barošanu) toksicit ātes 
pētījumiem ar test ējamo ķīmisko vielu, ja š āda inform ācija par nes ējvielu ir 
pieejama. Nes ējvielas izv ēle jāpamato. Nes ējviela un devas tilpums ir j āiz­
vēlas, pētījumu plānojot. Parasti ievad īšanu veic ar m ākslīgo barošanu, ta ču 
noteiktās situācijās piemērotāka var būt ievadīšana ar želat īna kapsulu vai ar 
piejaukumu bar ībai (abos gad ījumos tas j āpamato). Ir j āpārbauda un j āno­
rāda katram dz īvniekam faktiski ievad ītā deva.  
28. Maksim ālais šķidruma tilpums, ko vien ā paņēmienā ievada ar m ākslīgo 
barošanu, ir atkar īgs no testa dz īvnieku lieluma, devas nes ējvielas veida 
un no tā, vai pirms test ējamās ķīmiskās vielas ievad īšanas dzīvniekus baro 
vai nebaro. J āpamato bar ības došana vai ierobežošana pirms devu došanas. 
Parasti gan ūdens, gan ne ūdens nesējvielu gad ījumā tilpumam j ābūt iespē­
jami maz ākam. Grauz ējiem devu tilpumam parasti nevajadz ētu pārsniegt 10 
ml uz kg ķermeņa svara. To nes ējvielu tilpums, ko izmanto lipof īlākām 
testējamām ķīmiskām vielām, var būt no 4 ml uz kg ķermeņa svara. Atk ār­
totajām devām, kuru gad ījumā nebūtu ieteicams dz īvniekiem dien ām ilgi 
ierobežot uzturu, j āapsver maz āki devu tilpumi (piem ēram, 2–4 ml uz kg 
ķermeņa svara). Kad iesp ējams, jāapsver iesp ēja izmantot devas tilpumu, kas 
atbilst tilpumam, kuru ievad īja citos or ālās (ar mākslīgo barošanu) toksici ­
tātes pētījumos ar test ējamo ķīmisko vielu.  
29. Lai noteiktu biopieejam ību vai relat īvo orālo absorbciju, var izmantot test ē­
jamās ķīmiskās vielas intravenozu ievad īšanu un test ējamās ķīmiskās vielas 
mērīšanu asin īs un/vai ekskr ētā. Intravenozajam p ētījumam test ējamās ķīmis­
kās vielas vienreiz ēju devu (parasti t ā ir vienāda ar zem āko orāli ievadīto 
devu, bet to nep ārsniedz, sk. devu izv ēli) ievada, izmantojot piem ērotu 
nesējvielu. Šis materi āls ir jāievada piem ērotā tilpumā (piemēram, 1 ml 
uz kg ķermeņa svara) izraudz ītajā ievadīšanas viet ā vismaz četriem attiec īga 
dzimuma dz īvniekiem (ja nepieciešams, var izmantot abus dzimumus, sk. 
16. punktu). Test ējamās ķīmiskās vielas intravenozai ievad īšanai ir vajadz īgs 
pilnībā izšķīdināts vai suspend ēts devas prepar āts. Intravenoz ās ievadīšanas 
nesējvielai nevajadz ētu ietekm ēt asins sast āvu vai asins pl ūsmu. Ja test ējamo ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 530
 
ķīmisko vielu ievada ar inf ūziju, infūzijas ātrums ir j ānorāda ziņojumā un 
jāstandartiz ē starp dzīvniekiem – ja tiek izmantots inf ūzijas sūknis. Ja kanula 
testējamās ķīmiskās vielas ievad īšanai un/vai asins ņemšanai tiek ievietota 
jūga vēnā vai ja ievad īšanai tiek izmantota femor ālā artērija, ir jāizmanto 
anestēzija. Anest ēzijas veids ir pien ācīgi jāapsver, jo tas var ietekm ēt toksi­
kokinētiku. Pirms tiek ievad īta testējamā ķīmiskā viela kop ā ar nesējvielu, 
dzīvniekiem ir j āļauj pienācīgi atgūties. 
30. Dažām testējamām ķīmiskām vielām, ņemot vērā to fizikālķīmiskās īpašības, 
kā arī paredzamo izmantošanu vai iedarb ību uz cilv ēku, var būt izmantojami 
citi ievad īšanas ceļi, piemēram, ārīga aplikācija un inhal ācija (sk. 74.–78. 
punktu).  
Mērījumi  
Masas bilance  
31. Masas bilanci nosaka, ievad ītās (radioakt īvās) devas procentu ālo daļu, kas 
izdalījusies ar ur īnu, ekskrementiem un izelpoto gaisu, summ ējot ar procen ­
tuālo daļu, kas ir audos, l īķa pārējā daļā un būra mazgājamā ūdenī (sk. 46. 
punktu). Parasti par pietiekamu uzskata ievad ītās testējamās ķīmiskās vielas 
(radioaktivit ātes) kopējo atgūstamību apmēram > 90 %.  
Absorbcija  
32. Absorbcijas s ākotnējās aplēses var noteikt, no masas bilances apr ēķina izslē­
dzot devas procentu ālo daļu kuņģa un zarnu trakt ā un/vai ekskrementos. Par 
procentuālās absorbcijas apr ēķināšanu sk. 33. punktu. Par ekskr ēta izmekl ē­ 
šanu sk. 44.–49. punktu. Ja absorbcijas apm ēru pēc orālas ievadīšanas nevar 
precīzi noteikt, izmantojot masas bilances p ētījumus (piem ēram, ja ekskre ­
mentos ir vair āk nekā 20 % no ievad ītās devas), var b ūt vajadzīgi turpmāki 
pētījumi. Šie p ētījumi varētu ietvert vai nu 1) test ējamās ķīmiskās vielas 
orālu ievadīšanu un izm ērīšanu žultī, vai 2) test ējamās ķīmiskās vielas or ālu 
un intravenozu ievad īšanu un t ās klātbūtnes izmērīšanu urīnā, un, abu ieva ­
dīšanas ceļu gadījumā, izelpotaj ā gaisā un līķī. Gan vien ā, gan otrā pētījuma 
plānā kā testējamās ķīmiskās vielas un t ās metabol ītu konkrētās analīzes 
surogātmetodi paredz radioaktivit ātes mērīšanu.  
33. Ja izv ēlas žults ekskr ēcijas pētīšanu, parasti izmanto or ālu ievadīšanu. Šaj ā 
pētījumā vismaz četru attiec īgā dzimuma (vai, ja nepieciešams, abu 
dzimumu) dz īvnieku žultsce ļos ir jāievieto kanulas un j āievada test ējamās 
ķīmiskās vielas vienreiz ēja deva. P ēc testējamās ķīmiskās vielas ievad īšanas 
jāmonitorē radioaktivit ātes vai test ējamās ķīmiskās vielas ekskr ēcija, to darot 
žultī tik ilgi, cik vajadz īgs, lai var ētu aplēst šādā ceļā izdalījušos ievad ītās 
devas procentu ālo daļu, pēc kuras iesp ējams tieši apr ēķināt orālās absorb­
cijas apm ēru, izmantojot š ādu formulu:  
Procentuālā absorbcija ¼ ðdaudzums žult ī þ urīnā þ izelpotajā gaisā þ 
līķī bez kuņģa un zarnu trakta satura Þ= 
ievadītais daudzums Ü 100 
34. Dažu test ējamo ķīmisko vielu klašu gad ījumā var notikt absorb ētās devas 
tieša sekr ēcija caur zarnu membr ānām. Tādos gadījumos neuzskata, ka dati, 
ko pēc orālās devas ievad īšanas žurkai ieg ūst, ar žultsce ļā ievadītas kanulas 
palīdzību izmērot šīs devas procentu ālo daļu ekskrementos, atspogu ļo neab­
sorbēto devas da ļu. Gadījumos, kuros uzskata, ka ir notikusi sekr ēcija 
zarnās, par absorb ēto devas procentu ālo daļu var spriest p ēc absorbcijas, 
kas aprēķināta, ekskrēciju pēc orālas ievad īšanas sal īdzinot ar ekskr ēciju 
pēc intravenozas ievad īšanas (žurka bez kanulas vai žurka, kuras žultsce ļā 
ievietota kanula) (sk. 35. punktu). Ja uzskata, ka j ākvantificē sekrēcija 
zarnās, ir arī ieteicams p ēc intravenozas devas ievad īšanas izm ērīt ekskrēciju 
žurkai, kuras žultsce ļā ievietota kanula.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 531
 
Biopieejam ība 
35. Biopieejam ību var 50.–52. punkt ā aprakstītajā veidā noteikt p ēc orālās un 
intravenoz ās grupas plazmas/asins kin ētikas, izmantojot test ējamās ķīmiskās 
vielas un/vai attiec īgā metabolīta vai metabol ītu konkrētu ķīmisko anal īzi, 
tāpēc radioakt īvi iezīmēta testējamā ķīmiskā viela nav vajadz īga. Testējamās 
ķīmiskās vielas vai attiec īgā metabolīta vai metabol ītu biopieejam ību (F) var 
aprēķināt šādi: 
F ¼ ðAUC  exp=AUC  IV Þ Ü ðDeva  IV=Deva  exp Þ; 
kur AUC  ir apgabals zem l īknes, kas raksturo sakar ību starp koncentr āciju 
plazmā un laiku, bet  exp ir eksperiment ā izmantotais ievad īšanas ceļš (orāli, 
ārīga aplikācija vai inhal ācija).  
36. Sistēmiskas iedarb ības riska nov ērtēšanā dzīvnieku p ētījumos konstat ētās 
sistēmiskās koncentr ācijas salīdzinot ar analo ģiskiem biomonitoringa datiem, 
kas iegūti pētījumos par darbinieku ekspoz īciju, toksisk ā komponenta 
biopieejam ībai parasti tiek dota priekšroka sal īdzinājumā ar procentu ālo 
absorbciju. Situ āciju var b ūt sarežģītāka, ja devas ir neline ārajā diapazon ā, 
tāpēc toksikokin ētiskā skrīningā ir svarīgi devas noteikt line ārajā diapazon ā. 
Vielas izplat īšanās audos  
37. Inform ācija par test ējamās ķīmiskās vielas un/vai t ās metabol ītu izplatīšanos 
audos ir svar īga, lai noteiktu m ērķaudus un izprastu toksicit ātes pamat ā 
esošos meh ānismus, k ā arī lai iegūtu inform āciju par test ējamās ķīmiskās 
vielas un metabol īta akumul ācijas un notur ības potenci ālu. Kopējās (radio­
aktīvās) devas procentu ālā daļa audos, k ā arī līķa pārējā daļā ir jāmēra 
vismaz ekskr ēcijas eksperimenta beig ās (piemēram, atkar ībā no testējamās 
ķīmiskās vielas īpašībām parasti l īdz septiņu vai maz āk dienu laik ā pēc 
devas došanas). Ja p ētījuma beig ās testējamā ķīmiskā viela audos netiek 
konstatēta (piemēram, jo īsā pussabrukšanas perioda d ēļ tā ir, iespējams, 
tikusi izvad īta no organisma pirms p ētījuma beig ām), jāraugās, lai dati 
netiktu interpret ēti kļūdaini. Šādās situācijās vielas izplat īšanās audos ir 
jānoteic laik ā, kad test ējamās ķīmiskās vielas (un/vai metabol ītu) koncentr ā­
cija plazm ā/asinīs vai ekskr ēcija ar urīnu ir maksim āla (T  max ) pēc vajadzības 
(sk. 38. punktu). Turkl āt var būt vajadzīga audu iev ākšana papildu laikos, lai 
noteiktu test ējamās ķīmiskās vielas un/vai t ās metabol ītu izplatīšanos audos, 
izvērtētu atkarību no laika (attiec īgā gadījumā), kā arī lai viegl āk būtu 
noteikt masas bilanci un/vai lai izpild ītu kompetent ās iestādes prasības. 
Jāievāc tādi audi k ā aknas, taukaudi, ku ņģa un zarnu trakta audi, nieres, 
liesa, asinis piln ā sastāvā, atlikušais l īķis un mērķorgānu audi, k ā arī jebkādi 
citi audi (piem ēram, vairogdziedzera audi, eritroc īti, reprodukt īvie orgāni, 
āda, acs (it seviš ķi pigment ētiem dzīvniekiem), kas var ētu būt svarīgi testē­
jamās ķīmiskās vielas toksikolo ģiskajā izvērtēšanā. Lai iesp ējami labāk 
izmantotu dz īvniekus, k ā arī tad, ja subhronisk ās vai hronisk ās toksicitātes 
pētījumos tiek konstat ēta toksicit āte mērķorgānos, jāapsver, vai tajos pašos 
laikos neizdar īt vēl kādu audu anal īzes. Ziņojumā arī jānorāda (radioakt īvo) 
atlieku koncentr ācija un audu un plazmas (asins) attiec ības. 
38. Var b ūt arī nepieciešams vai kompetentas iest ādes prasīts vielas izplat īšanos 
audos izv ērtēt papildu laikos, piem ēram, laikā, kad koncentr ācija plazm ā/a­
sinīs ir maksim āla (piemēram, T  max ), vai laik ā, kad maksimumu sasniegusi 
ekskrēcija ar ur īnu (šo laiku noteic attiec īgajos plazmas/asins kin ētikas vai 
ekskrēcijas eksperimentos). Š ī informācija var b ūt noderīga, lai izprastu 
toksicitāti un test ējamās ķīmiskās vielas un t ās metabol ītu akumul ācijas un 
noturības potenci ālu. Paraugu izv ēle jāpamato. Anal īzes paraugi parasti 
jāņem no tiem pašiem audiem, kas min ēti iepriekš (sk. 37. punktu).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 532
 
39. Pētījumos par vielas izplat īšanās audos radioaktivit āti var kvantific ēt, izman­
tojot orgānu secēšanu, homogeniz āciju, sadedzin āšanu un/vai š ķīdināšanu, 
kurai seko uztverto atlikumu skait īšana ar š ķidruma scintil āciju ( LSC) 
metodi. Nosakot test ējamās ķīmiskās vielas izplat īšanos org ānos un/vai 
audos, noder īgi var būt daži jauni pa ņēmieni, kas pašlaik ir daž ādās izstrādes 
stadijās, piemēram, kvantitat īvā visa ķermeņa autoradiogr āfija un receptoru 
mikroskopisk ā autoradiogr āfija (3) (4).  
40. Ja papildus or ālai ekspoz īcijai tiek izmantoti citi ekspoz īcijas ceļi, ir jāievāc 
un jāanalizē specifiski audi, piem ēram, plaušu audi inhal ācijas pētījumos un 
ādas audi ārīgās aplikācijas pētījumos. Sk. 74.–78. punktu.  
Metabolisms  
41. Lai var ētu noteikt un kvantific ēt nepārveidotu test ējamo ķīmisko vielu un t ās 
metabolītus, ir jāievāc ekskrēts (un attiec īgā gadījumā plazma), k ā aprakstīts 
44.–49. punkt ā. Lai attiec īgajā devas grup ā būtu vieglāk noteikt metabol ītus, 
ir pieņemami ekskr ētu apvienot. Ir ieteicams profil ēt katra perioda metabo ­
lītus. Tom ēr, ja parauga tr ūkuma un/vai radioaktivit ātes dēļ tas nav iesp ē­
jams, ir pie ņemami apvienot daž ādu laiku ur īnu un ekskrementus, bet nav 
pieņemama apvienošana starp daž ādiem dzimumiem vai dev ām. Ar attie ­
cīgām kvalitat īvām un kvantitat īvām metod ēm ir jāanalizē urīns, ekskre ­
menti, radioakt īvais izelpotais gaiss no dz īvniekiem, kuri iepriekš sa ņēmuši 
devu, un attiec īgā gadījumā žults.  
42. Pēc iespējas jācenšas noteikt visus metabol ītus, kuru procentu ālais īpatsvars 
no ievad ītās devas ir 5 % vai liel āks, un zi ņojumā jānorāda testējamās 
ķīmiskās vielas metabolisma sh ēma. Ir jānosaka test ējamās ķīmiskās vielas, 
par kurām ir konstat ēts, ka to daudzums ekskr ētā ir 5 % un vair āk no 
ievadītās devas. Ar noteikšanu saprotama komponentu prec īza struktur āla 
noskaidrošana. Parasti noteikšanu īsteno vai nu ar metabol īta paralēlu 
hromatogr āfiju ar zin āmām standartviel ām, izmantojot divas atš ķirīgas 
sistēmas, vai ar pa ņēmieniem, ar kuriem ir iesp ējama pozit īva struktur āla 
noteikšana, piem ēram, ar masspektrometriju, kodolmagn ētisko rezonansi 
(NMR ) utt. Paral ēlas hromatogr āfijas gadījumā hromatogr āfijas paņēmienus, 
kuros izmanto vienu un to pašu stacion āro fāzi ar divām atšķirīgām šķīdi­
nātāju sistēmām, neuzskata par pietiekamu metabol īta identit ātes verific ē­ 
šanu ar div ām metod ēm, jo šīs metodes nav neatkar īgas. Noteikšana ar 
paralēlu hromatogr āfiju ir jāīsteno, izmantojot divas atš ķirīgas, anal ītiski 
neatkarīgas sistēmas, piem ēram, revers ās un norm ālās fāzes plānslāņa 
hromatogr āfiju ( TLC) un augstas izš ķirtspējas šķidrumhromatogr āfiju 
(HPLC ). Ja hromatogr āfiskā nošķiršana ir pietiekami kvalitat īva, papildu 
apstiprināšana ar spektroskopiju nav vajadz īga. Viennoz īmīga noteikšana ir 
arī iespējama, izmantojot metodes, kas sniedz struktur ālu inform āciju, 
piemēram: šķidrumhromatogr āfija/masspektrometrija ( LC-MS ) vai šķidrum­
hromatogr āfija/tandēmveida masspektrometrija ( LC-MS/MS ), gāzhromatogr ā­
fija/masspektrometrija ( GC-MS ) un NMR  spektrometrija.  
43. Ja nav iesp ējama tādu metabol ītu noteikšana, kuru procentu ālais īpatsvars no 
ievadītās devas ir 5 % vai liel āks, galazi ņojumā tas jāpamato/jāpaskaidro. 
Lai testējamās ķīmiskās vielas apdraud ējuma un/vai riska nov ērtēšanā varētu 
labāk izprast metabolisko ce ļu, var būt lietderīgi noteikt ar ī metabolītus, 
kuru ir maz āk nekā 5 % no ievad ītās devas. Kad vien iesp ējams, jānodrošina 
strukturāls apstiprin ājums. Tas var ietvert profil ēšanu plazm ā, asinīs vai citos 
audos.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 533
 
Ekskrēcija 
44. Ievad ītās devas ekskr ēcijas ātrums un apm ērs ir jānosaka, m ērot no ur īna, 
ekskrementiem un izelpot ā gaisa atg ūtās (radioakt īvās) devas procentu ālo 
īpatsvaru. Šie dati ar ī palīdzēs noteikt masas bilanci. Test ējamās ķīmiskās 
vielas (radioaktivit ātes) daudzumi, kas ir izvad īti no organisma ar ur īnu, 
ekskrementiem un izelpoto gaisu, ir j ānosaka ar piem ērotiem laika interv ā­
liem (sk. 47.–49. punktu). Atk ārtotas devas eksperimenti ir pien ācīgi 
jāplāno, lai b ūtu iespējams iev ākt ekskrēcijas datus, kas vajadz īgi, lai 
sasniegtu 26. punkt ā aprakstītos mērķus. Tad šos eksperimentus b ūs iespē­
jams salīdzināt ar vienreiz ējas devas eksperimentiem.  
45. Ja ievadp ētījumā ir konstat ēts, ka ar izelpoto gaisu netiek izvad īts būtisks 
daudzums test ējamās ķīmiskās vielas (radioaktivit ātes) (saska ņā ar 49. 
punktu), gal īgajā pētījumā ievākt izelpoto gaisu nav nepieciešams.  
46. Katrs dz īvnieks ir j āievieto atseviš ķā metabolisma kamer ā, lai varētu ievākt 
ekskrētu (urīnu, ekskrementus un izelpoto gaisu). Katra iev ākšanas perioda 
beigās (sk. 47.–49. punktu), lai nodrošin ātu iespējami labāku testējamās 
ķīmiskās vielas (radioaktivit ātes) atgūstamību, metabolisma kameras ir j āiz­
skalo ar piem ērotu šķīdinātāju (šis ir t ā sauktais “b ūru mazgājamais ūdens”). 
Ekskrēta ievākšana jābeidz septi ņu dienu laik ā vai pēc tam, kad ir atg ūti 
vismaz 90 % no ievad ītās devas (atkar ībā no tā, kas notiek ātrāk). 
47. Testējamās ķīmiskās vielas (radioaktivit ātes) kopējie daudzumi ur īnā ievāk­ 
šanas pirmaj ā dienā jānosaka vismaz divas reizes, no kur ām vienai j ābūt 24. 
stundā pēc devas ievad īšanas, savuk ārt pēc tam līdz pētījuma beig ām noteik­ 
šana jāveic reizi dien ā. Pirmajā dienā ir ieteicams izv ēlēties vairāk nekā 
divus paraugu ņemšanas laikus (piem ēram, 6., 12. un 24. stund ā). Ievadpē­
tījumu rezult āti ir jāanalizē, lai iegūtu inform āciju par cit ādiem vai papildu 
ievākšanas laikiem. Iev ākšanas grafiki ir j āpamato.  
48. Testējamās ķīmiskās vielas (radioaktivit ātes) kopējie daudzumi ekskre ­
mentos ir j ānosaka reizi dien ā, sākot ar 24. stundu p ēc devas ievad īšanas, 
līdz pētījuma beig ām, ja vien ievadp ētījumi neliek ievad īšanas laikus main īt 
vai papildin āt. Citādi ievākšanas grafiki ir j āpamato.  
49. Izelpot ā CO  2 un citu gaistošo materi ālu ievākšanu attiec īgā pētījuma ekspe ­
rimentā var izbeigt, ja, 24 stundas iev ācot izelpoto gaisu, taj ā netiek konsta ­
tēts vairāk par 1 % no ievad ītās devas.  
Gaitas pētījumi  
Plazmas/asins kin ētika 
50. Šo p ētījumu mērķis ir aplēst testējamās ķīmiskās vielas toksikokin ētikas 
pamatparametrus (piem ēram, C  max , T  max , pussabrukšanas periods (t  1/2 ), 
AUCI ). Šos pētījumus var veikt ar vienu devu vai, dr īzāk, ar div ām vai 
vairāk devām. Devas ir j āizvēlas atkarībā no eksperimenta rakstura un/vai 
pētītās problēmas. Kin ētikas dati var b ūt vajadzīgi, lai noskaidrotu t ādus 
jautājumus kā testējamās ķīmiskās vielas biopieejam ība un/vai lai noskai ­
drotu devas ietekmi uz kl īrensu (piem ēram, lai noskaidrotu, vai kl īrensa 
piesātinājums ir atkar īgs no devas).  
51. Šiem p ētījumiem j āizmanto vismaz četri viena dzimuma dz īvnieki katr ā 
grupā. Izmantoto dz īvnieku dzimums j āpamato. Ja ir liec ības, ka past āv 
būtiskas, ar dzimumu saist ītas toksicit ātes atšķirības, jāapsver, vai neiz ­
mantot abus dzimumus ( četrus tēviņus un četras mātītes). ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 534
 
52. Pēc testējamās (radioakt īvi iezīmētās) ķīmiskās vielas ievad īšanas no katra 
dzīvnieka piem ērotos laikos j āņem asins paraugi, izmantojot attiec īgu 
paraugu ņemšanas metodiku. No katra dz īvnieka ņemamo asins paraugu 
tilpumu un skaitu var ierobežot atk ārtotas paraugu ņemšanas iesp ējamā 
ietekme uz dz īvnieka vesel ību/fiziolo ģiju un/vai anal ītiskās metodes jut ī­
gumu. Ir j āanalizē katra atseviš ķa dzīvnieka paraugi. Dažos gad ījumos 
(piemēram, metabol ītu raksturošana) var b ūt nepieciešams apvienot paraugus 
no vairākiem dzīvniekiem. Apvienotie paraugi ir nep ārprotami j āidentificē, 
un apvienošana ir j āpaskaidro. Ja izmanto radioakt īvi iezīmētu testējamo 
ķīmisko vielu, var pietikt ar to, ka analiz ē kopējo radioaktivit āti. Tādā 
gadījumā kopējā radioaktivit āte ir jāanalizē pilnā asins ain ā un plazm ā vai 
plazmā un sarkanajos asins ķermenīšos, lai būtu iespējams aprēķināt attiecību 
starp saturu asin īs un plazm ā. Citos gad ījumos var b ūt vajadzīgi specifisk āki 
izmeklējumi, kuros ir j ānosaka pamatsavienojums un/vai metabol īti vai jāno­
vērtē saistīšanās ar olbaltumviel ām. 
Citu audu kin ētika 
53. Šo p ētījumu mērķis ir iegūt informāciju par gaitu, lai noskaidrotu ar toksi ­
skās iedarbības veidu, bioakumul āciju, bionotur ību un taml īdzīgiem aspek ­
tiem saist ītus jautājumus, nosakot test ējamās ķīmiskās vielas l īmeņus 
dažādos audos. Audu izv ēle un izvērtēto laika momentu skaits b ūs atkarīgi 
no noskaidrojam ā jautājuma un test ējamās ķīmiskās vielas toksikolo ģiskās 
datubāzes. Šos papildu p ētījumus par audu kin ētiku plānojot, ir j āņem vērā 
informācija, kas iev ākta saska ņā ar 37.–40. punktu. Šajos p ētījumos var 
izmantot vienreiz ēju vai atk ārtotu devu. Izmantot ā pieeja ir detaliz ēti jāpa­
mato.  
54. No citu audu kin ētikas pētījumu iemesliem minami š ādi: 
— liecības par ilg āku pussabrukšanas periodu asin īs norāda uz iesp ējamu 
testējamās ķīmiskās vielas akumul ēšanos daž ādos audos,  
— ir vēlme uzzin āt, vai noteiktos audos ir sasniegts stacion ārs līmenis 
(piemēram, ja atk ārtotas devas p ētījumos ac īmredzami ir sasniegts 
stacionārs testējamās ķīmiskās vielas līmenis asin īs, taču ir vēlme pārlie­
cināties, ka stacion ārs līmenis ir sasniegts ar ī mērķaudos).  
55. Šādu gaitas p ētījumu ietvaros test ējamās ķīmiskās vielas attiec īga orāla deva 
ir jāievada vismaz 4 dz īvniekiem uz katru devu katr ā laikā un ir jāmonitorē 
vielas izplat īšanās gaita izraudz ītajos audos. Ja nav nov ērota dzimumatkar īga 
toksicitāte, var izmantot tikai vienu dzimumu. Tas, vai tiks analiz ēta kopējā 
radioaktivit āte vai ķīmiskā pamatviela un/vai metabol īti, būs atkarīgs arī no 
noskaidrojam ā jautājuma. Vielas izplat īšanās audos j ānovērtē ar attiecīgiem 
paņēmieniem.  
Enzīmu indukcija/inhib īcija 
56. Pētījumi par p ētījuma laik ā notiekoš ās enzīmu indukcijas/inhib īcijas vai 
testējamās ķīmiskās vielas biotransform ācijas sek ām var b ūt vajadzīgi 
kādā vai vairākos no šādiem gad ījumiem:  
1) pieejam ās liecības norāda uz sakar ību starp test ējamās ķīmiskās vielas 
biotransform āciju un pastiprin ātu toksicit āti; 
2) pieejamie toksicit ātes dati nor āda uz neline āru sakarību starp devu un 
metabolismu;  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 535
 
3) metabol ītu noteikšanas p ētījumu rezult āti liecina, ka ir konstat ēts iespē­
jami toksisks metabol īts, kas var ējis rasties test ējamās ķīmiskās vielas 
inducētā enzimātiskā ceļā; 
4) lai izskaidrotu ietekmi, ko saista ar enz īmu indukcijas fenomenu;  
5) ja ar vai nu  in vitro , vai in vivo  eksperimentiem ar daž ādām sugām vai 
dažādos apstākļos tiek nov ērotas toksikolo ģiski būtiskas pārmaiņas testē­
jamās ķīmiskās vielas metaboliskaj ā profilā, var būt nepieciešams 
raksturot iesaist īto enzīmu vai enz īmus (piem ēram, tādus I fāzes enzīmus 
kā no citohroma P450 atkar īgas monooksid āzes sistēmas izoenz īmi, tādus 
II fāzes enzīmus kā sulfotransfer āzes izoenz īmi vai urid īna difosf āta 
glikuronoziltransfer āzes izoenz īmi, vai citus attiec īgus enzīmus); šo infor ­
māciju var izmantot, lai izv ērtētu sugas piem ērotību ekstrapol ēšanai uz 
citām sugām. 
57. Lai izv ērtētu ar testējamo ķīmisko vielu saist ītas pārmaiņas toksikokin ētikā, 
jāizmanto attiec īgi pētījuma protokoli, un šie protokoli ir pien ācīgi jāvalidē 
un jāpamato. P ētījumu paraugpl ānos ir paredz ēta neiezīmētas testējamās 
ķīmiskās vielas atk ārtotas devas ievad īšana, kam seko vienreiz ēja radioakt īvi 
iezīmēta deva 14. dien ā, vai radioakt īvi iezīmētas testējamās ķīmiskās vielas 
atkārtotas devas ievad īšana un paraugu ņemšana 1., 7. un 14. dien ā meta­
bolītu profilu noteikšanai. Radioakt īvi iezīmētas testējamās ķīmiskās vielas 
atkārtotu devu ievad īšana var ar ī sniegt inform āciju par bioakumul āciju (sk. 
26. punktu).  
PAPILDPIEEJAS  
58. Lietder īgu inform āciju par to, k ā dažām sugām notiek test ējamās ķīmiskās 
vielas absorbcija, izplat īšanās, metabolisms vai izvad īšana no organisma, var 
sniegt papildpieejas, kas iziet ārpus šajā testēšanas metod ē aprakstītajiem  in 
vivo eksperimentiem.  
In vitro  informācijas izmantošana  
59. Vair ākus jautājumus, kas attiecas uz test ējamās ķīmiskās vielas metabo ­
lismu, var noskaidrot  in vitro  pētījumos, kuros izmanto piem ērotas test ē­ 
šanas sist ēmas. Lai p ētītu iespējamos metabol ītus, var izmantot tikko 
izolētus vai kultiv ētus hepatoc ītus un subcelul ārās frakcijas (piem ēram, 
mikrosomas un citosolu jeb frakciju S9) no akn ām. Riska nov ērtēšanai 
var būt lietderīgi noteikt viet ējo metabolismu m ērķorgānā, piemēram, 
plaušās. Šim nol ūkam var izmantot m ērķaudu mikrosom ālās frakcijas. P ētī­
jumos ar mikrosom ām var noteikt iesp ējamas atšķirības starp dzimumiem un 
mūža posmiem, k ā arī raksturot enz īmu parametrus (K  m un V  max ), kas var 
palīdzēt novērtēt metabolisma atkar ību no devas kopsakar ā ar ekspoz īcijas 
līmeņiem. Turkl āt mikrosomas var pal īdzēt noteikt, k ādi konkrēti mikroso ­
mālie enzīmi ir iesaist īti testējamās ķīmiskās vielas metabolism ā, un tas var 
noderēt ekstrapol ēšanai uz cit ām sugām (sk. arī 56. punktu). Biotransform ā­
cijas induc ēšanās potenciālu var arī noteikt  in vitro  pētījumos ar hepatoc ītu 
inducēšanos vai ar konkr ētām šūnu līnijām, kurām notiek attiec īgo enzīmu 
ekspresija, izmantojot t ādu dzīvnieku aknu subcelul ārās frakcijas (piem ēram, 
mikrosomas un citosolu), kuriem iepriekš ievad īta interes ējošā testējamā 
ķīmiskā viela. Lai noteiktu, k ā biotransform ācija dažādām sugām var atš ķir­
ties, atseviš ķos gadījumos un attiec īgos apstākļos var apsv ērt cilvēka audu 
subcelulāro frakciju izmantošanu.  In vitro  pētījumu rezult ātus var ar ī 
izmantot  PBTK  modeļu veidošan ā (5). ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 536
 
60. Pētījumi par  in vitro  absorbciju ādā var sniegt papildu inform āciju absorb ­
cijas raksturošanai (6).  
61. Lai noskaidrotu t ādus pašus jaut ājumus kā attiecībā uz aknu mikrosom ām, 
var izmantot prim āro šūnu kultūras no aknu š ūnām un svaigu audu 
segmentus. Dažos gad ījumos atbildes uz konkr ētiem jautājumiem var rast, 
izmantojot š ūnu līnijas, kur ām ir izteikta attiec īgā enzīma ekspresija, vai ar 
inženieriju ieg ūtas šūnu līnijas. Dažos gad ījumos var b ūt lietderīgi in vitro  
pētīt konkrētu citohroma P450 izoz īmu (piem ēram, CYP1A1, 2E1, 1A2 un 
citu) un/vai II f āzes enzīmu indukciju un inhib īciju, ko izraisa pamatsavie ­
nojums. Ieg ūto inform āciju var izmantot struktur āli līdzīgiem savienoju ­
miem.  
Toksicitātes pētījumos ieg ūto toksikokin ētikas datu izmantošana par 
papildinform āciju 
62. Jebk ādos citos toksicit ātes pētījumos ieg ūto asins, audu un/vai ekskr ēta 
paraugu anal īze var sniegt datus par biopieejam ību, to, k ā koncentr ācija 
plazmā mainās atkarībā no laika ( AUC , C max ), bioakumul ācijas potenci ālu, 
klīrensa ātrumu un metabolisma un kin ētikas pārmaiņām atkarībā no 
dzimuma vai m ūža posma.  
63. Pētījuma plānu var izmantot, lai rastu atbildes uz t ādiem jaut ājumiem k ā 
absorbcijas pies ātinājums, biotransform ācijas vai ekskr ēcijas ceļi augstāku 
devu līmeņu gadījumā, jaunu metabolisma ce ļu darbība augstāku devu gad ī­
jumā un toksisko metabol ītu ierobežojumi augst āko devu gad ījumā. 
64. No citiem apdraud ējuma nov ērtēšanas aspektiem minami š ādi: 
— ar vecumu saist īta jutība, ko rada asins–smadze ņu barjeras st āvokļa, kā 
arī nieru atš ķirības un/vai detoksic ētspējas atšķirības, 
— subpopul ācijas jutība, ko rada atš ķirīga biotransform ētspēja vai citas 
toksikokin ētiskas atš ķirības, 
— augļa vai jaundzimuš ā ekspozīcijas apm ērs, ja ķīmiskās vielas attiec īgi 
iziet caur placentu vai non āk pienā. 
Toksikokin ētiskās modelēšanas izmantošana  
65. Toksikokin ētiskos mode ļus var izmantot daž ādiem apdraud ējuma un riska 
novērtējuma aspektiem, piem ēram, prognoz ējot sistēmisku ekspoz īciju un 
devu, ko sa ņem iekšējie audi. Turkl āt var apl ūkot konkr ētus jautājumus 
par iedarb ības veidu, un šie mode ļi var nodrošin āt pamatu ekstrapol ēšanai 
uz dažādām sugām, ekspoz īcijas ceļiem un doz ējuma mode ļiem, kā arī 
cilvēka riska nov ērtēšanai. Dati, ko var izmantot test ējamās ķīmiskās vielas  
PBTK  modeļu izstrādei jebkurai attiec īgajai sugai, ietver 1) sadal ījuma 
koeficientus; 2) bio ķīmiskās konstantes un fiziolo ģiskos parametrus; 3) 
konkrēta ievadīšanas ceļa absorbcijas parametrus; un 4)  in vivo  kinētiskos 
datus mode ļu izvērtēšanai (piem ēram, klīrensa parametri attiec ībā uz attie­
cīgajiem (> 10 %) ekskr ēcijas ceļiem, K  m un V  max attiecībā uz metabo ­
lismu). Mode ļu izstrādē izmantotie eksperimentu dati ir j āiegūst ar zinātniski 
pamatotām metodēm, savukārt modeļu rezultāti ir jāvalidē. Lai būtu vieglāk 
izstrādāt beznodal ījuma mode ļus vai mode ļus, kuru pamat ā ir fiziolo ģija, 
nereti nosaka test ējamai ķīmiskajai vielai un sugai rakstur īgos parametrus, 
piemēram, absorbcijas ātrumu, sadal īšanos starp asin īm un audiem, k ā arī 
metabolisma ātruma konstantes (7).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 537
 
DATI UN ZI ŅOJUMU SAGATAVOŠANA  
66. Pētījuma ziņojumā ir ieteicams dot satura r ādītāju. 
Ziņojuma pamatda ļa 
67. Ziņojuma pamatda ļā ir jāsniedz šīs testēšanas metodes aptvert ā informācija, 
kas sakārtota šādās sadaļās un punktos.  
Kopsavilkums  
68. Šajā pētījuma ziņojuma sada ļā jāsniedz pētījuma plāna kopsavilkums un 
izmantoto metožu apraksts. Taj ā jāuzsver ar ī svarīgākie konstat ējumi attie ­
cībā uz masas bilanci, metabol ītu raksturu un daudzumu, atliek ām audos, 
klīrensa ātrumu, bioakumul ācijas potenci ālu, ar dzimumu saist ītām atšķi­
rībām utt. Kopsavilkumam j ābūt pietiekami detaliz ētam, lai šos konstat ē­
jumus būtu iespējams izvērtēt. 
Ievads  
69. Šajā ziņojuma sada ļā jāapraksta p ētījuma mērķi, pamatojums un pl āns, kā arī 
jāsniedz attiec īgas atsauces un jebk āda priekšv ēsture.  
Materiāli un metodes  
70. Šajā ziņojuma sada ļā detalizēti jāsniedz visa attiec īgā informācija, tostarp:  
a) testējamā ķīmiskā viela  
Šajā apakšsada ļā jāidentificē testējamā ķīmiskā viela, aptverot t ās 
ķīmisko nosaukumu, molekul āro struktūru, tās ķīmisko sast āvu kvalita ­
tīvā un kvantitat īvā aspektā, ķīmisko tīrību un, ja iesp ējams, jebk ādu 
piemaisījumu veidu un daudzumus. J āietver arī informācija par fizik āla­
jām/ķīmiskajām īpašībām, arī par agreg ātstāvokli, krāsu, izteiktu š ķīdību 
un/vai sadal ījuma koeficientu, stabilit āti un attiec īgā gadījumā kodīgumu. 
Attiecīgā gadījumā jāsniedz inform ācija par izom ēriem. Ja test ējamā 
ķīmiskā viela ir radioakt īvi iezīmēta, šajā apakšsada ļā jāietver inform ācija 
par radionukl īda veidu, iez īmēto vietu, konkr ēto iedarb ību un radio ķī­
misko tīrību. 
Jānorāda, kāda veida nes ējvielas, atš ķaidītāji, suspend ējoši prepar āti un 
emulgatori vai citi materi āli izmantoti test ējamās ķīmiskās vielas ievad ī­ 
šanā, vai tie j āapraksta.  
b) testa dz īvnieki  
Šajā apakšsada ļā jāsniedz inform ācija par testa dz īvniekiem, ar ī par sugu, 
līnijas un vecuma izv ēli un pamatojumu p ētījuma sākumā, kā arī par 
dzimumu, ķermeņa svaru, vesel ības stāvokli un dz īvnieku tur ēšanu.  
c) metodes  
Šajā apakšsada ļā jāietver sīka inform ācija par p ētījuma plānu un izman ­
toto metodiku. J āapraksta:  
1) attiecīgā gadījumā jebkādas ekspoz īcijas ceļa un apst ākļu maiņas 
pamatojums;  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 538
 
2) izraudz īto devu l īmeņu pamatojums;  
3) ja vajadz īgs, ievadp ētījumi, kas izmantoti turpm āko pētījumu ekspe ­
rimentu pl ānošanai; j āsniedz ievadp ētījumu pamatojošie dati;  
4) kā tika sagatavots devu š ķīdums un k āds šķīdinātājs vai nes ējviela 
tika izmantoti (ja tie izmantoti);  
5) apstrādes grupu skaits un dz īvnieku skaits grup ās; 
6) devu l īmeņi un tilpums (un devas konkr ētā iedarbība, ja tika izman ­
tota radioaktivit āte); 
7) ievadīšanas ceļš vai ceļi un metodes;  
8) devu ievad īšanas biežums;  
9) nebarošanas periods (ja tas izmantots);  
10) kopējā radioaktivit āte katram dz īvniekam;  
11) rīkošanās ar dzīvniekiem;  
12) paraugu ņemšana un apstr āde; 
13) analītiskās metodes, kas izmantotas metabol ītu atdalīšanai, kvantifi ­
cēšanai un identific ēšanai;  
14) ar izmantotaj ām metodēm saistītā noteikšanas robeža;  
15) citi eksperimentu m ērījumi un izmantot ās procedūras (arī metabolītu 
analīzes metožu valid ēšana).  
d) statistisk ā analīze 
Ja pētījuma konstat ējumu analiz ēšanai tika izmantota statistisk ā analīze, 
jāsniedz pietiekami plaša inform ācija par izmantoto anal īzes metodi un 
datorprogrammu, lai neatkar īgs recenzents/statisti ķis analīzi varētu atkār­
toti izvērtēt un rekonstru ēt. 
Sistēmu model ēšanas pētījumu, piem ēram, PBTK , gadījumā modeļu 
raksturojum ā jāietver tāds pilnīgs modeļa apraksts, p ēc kura to iesp ējams 
neatkarīgi rekonstru ēt un valid ēt (sk. 65. punktu un papildin ājumu “Defi ­
nīcijas”).  
Rezultāti 
71. Visi dati j āapkopo tabul ā ar attiec īgu statistisko izv ērtējumu, kā arī 
jāapraksta šaj ā sadaļā. Radioaktivit ātes skaitīšanas dati ir j āapkopo un j āiz­
klāsta atbilstoši p ētījuma vajadz ībām, parasti mikrogramos vai miligrama 
ekvivalentos uz parauga svaru, lai gan var izmantot ar ī citas vien ības. 
Šajā sadaļā ir jāietver konstat ējumu grafiski att ēlojumi, reprezentat īvu 
hromatogr āfisko un spektrometrisko datu atveids, dati par metabol ītu identi­
ficēšanu/kvantific ēšanu un hipot ētiskajiem metabolisma ce ļiem, arī par meta ­
bolītu molekul āro struktūru. Papildus attiec īgā gadījumā šajā sadaļā jāietver 
šāda inform ācija: 
1. Radioaktivit ātes kvantitat īvā un procentu ālā atgūstamība ar urīnu, ekskre ­
mentiem, izelpoto gaisu un b ūra mazgājamo ūdeni, kas satur ur īnu un 
ekskrementus.  
— Ārīgas aplikācijas pētījumos jāsniedz arī dati par test ējamās ķīmiskās 
vielas atg ūstamību ar apstr ādātu ādu, ādas nomazg ājumiem un par 
atlikušo radioaktivit āti ādas apstr ādāšanas ier īcē un metabolisma 
kamerā, kā arī ādas mazg āšanas pētījuma rezult āti. Jautājums tālāk 
aplūkots 74.–77. punkt ā. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 539
 
— Inhalācijas pētījumos jāsniedz arī dati par test ējamās ķīmiskās vielas 
atgūstamību no plauš ām un deguna audiem (8). Jaut ājums tālāk aplū­
kots 78. punkt ā. 
2. Vielas izplat īšanās audos, kuru raksturo ar ievad ītās devas un koncentr ā­
cijas procentu ālo īpatsvaru (mikrogramos uz 1 gramu audu), k ā arī ar 
attiecību starp saturu audos un asin īs vai audos un plazm ā. 
3. Materi ālu bilance, kas ieg ūta katrā pētījumā, kurā analizē ķermeņa audus 
un ekskrētu. 
4. Koncentr ācija plazm ā un toksikokin ētiskie parametri (biopieejam ība, 
AUC , C max , T max , klīrenss, pussabrukšanas periods) p ēc ievadīšanas pa 
attiecīgo ekspoz īcijas ceļu vai ceļiem. 
5. Testējamās ķīmiskās vielas absorbcijas ātrums un apm ērs pēc ievadīšanas 
pa attiecīgo ekspoz īcijas ceļu vai ceļiem. 
6. Ekskrētā ievākto testējamās ķīmiskās vielas un metabol ītu daudzumi (k ā 
procentuālais īpatsvars no ievad ītās devas).  
7. Atsauces uz papildin ājuma datiem, tostarp atseviš ķu dzīvnieku datiem par 
visiem m ērīšanas beigupunktiem (piem ēram, devu ievad īšanu, procen ­
tuālo atgūstamību, koncentr ācijām. 
8. Attēls ar hipot ētiskajiem metabolisma ce ļiem un metabol ītu molekul āro 
struktūru. 
Iztirzājums un secin ājumi 
72. Šajā sadaļā autoriem:  
1) jānorāda hipotētiskais metabolisma ce ļš, pamatojoties uz test ējamās ķī­
miskās vielas metabolisma un izdal īšanās rezultātiem;  
2) jāapspriež visas iesp ējamās sugu un dzimumu atš ķirības attiec ībā uz 
testējamās ķīmiskās vielas izdal īšanos un/vai biotransform āciju; 
3) jāizveido tabulas un j āapspriež metabol ītu noteikšana un daudzums, 
klīrensa ātrums, bioakumul ācijas potenci āls, kā arī pamatvielas un/vai 
metabolīta(-u) atlieku l īmenis audos un attiec īgā gadījumā iespējamās 
no devas atkar īgās toksikokin ētisko parametru mai ņas; 
4) jāiestrādā visi būtiskie toksikokin ētikas dati, kas ieg ūti toksicit ātes pētī­
jumu gait ā; 
5) jāsniedz īsi secinājumi, ko var pamatot ar p ētījuma konstat ējumiem;  
6) attiecīgā gadījumā jāpievieno jaunas sada ļas. 
73. Papildu sada ļas jāizmanto, lai sniegtu pamatojošu bibliogr āfisku inform āciju, 
tabulas, att ēlus, pielikumus utt.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 540
 
ALTERNAT ĪVI EKSPOZ ĪCIJAS CE ĻI 
Ārīga aplikācija 
Ādas apstr ādāšana  
74. Šajā sadaļā ir sniegta konkr ēta inform ācija par test ējamās ķīmiskās vielas 
toksikokin ētikas pētīšanu ar ārīgu aplikāciju. Attiec ībā uz absorbciju ādā ir 
jāizmanto š ā pielikuma B.44. noda ļa “Absorbcija ādā: in vivo  metode” (9). 
Attiecībā uz citiem beigupunktiem, piem ēram, izplat īšanos un metabolismu, 
jāizmanto š ī B.36. test ēšanas metode. Ādas apstrādāšanā ir jāizmanto viens 
vai vairāki testējamās ķīmiskās vielas devu l īmeņi. Testējamai ķīmiskajai 
vielai (piem ēram, tīram, atšķaidītam vai salikta sast āva materi ālam, kas satur 
testējamo ķīmisko vielu, kura tiek aplic ēta uz ādas) jābūt tai pašai (vai 
reālistiskam surog ātam), kuras iedarb ībai var tikt pak ļauts cilvēks vai, iesp ē­
jams, citas m ērķsugas. Devu l īmenis(-ņi) ir jāizvēlas saskaņā ar šīs testē­ 
šanas metodes 20.–26. punktu. No faktoriem, kurus var ētu ņemt vērā ārīgās 
aplikācijas devu izv ēlē, minama gaid āmā cilvēka ekspoz īcija un/vai devas, 
kuru gadījumā toksicitāte tikusi nov ērota citos ārīgās aplikācijas toksicit ātes 
pētījumos. Ārīgās aplikācijas deva(-as), ja vajadz īgs, ir jāizšķīdina piem ērotā 
nesējvielā un jāaplicē tādā tilpumā, ar kuru pietiek, lai deva tiktu sa ņemta. 
Neilgi pirms test ēšanas ir j ānocērp apmatojums uz testa dz īvnieku muguras. 
Ādu var ar ī noskūt, bet tas j ādara aptuveni 24 stundas pirms testa. C ērpot 
vai skujot apmatojumu, j āuzmanās, lai nenobr āztu ādu, jo tas var ētu mainīt 
ādas caurlaid ību. Lai aplic ētu testējamo ķīmisko vielu, no apmatojuma j āat­
brīvo aptuveni 10 % ķermeņa virsmas. Ja ķīmiskās vielas ir ļoti toksiskas, 
apstrādājamā ādas virsma var b ūt mazāka par 10 %, bet iesp ējami lielāka 
daļa šīs virsmas ir j ānoklāj plānā un vienm ērīgā kārtā. Visām ārīgās aplikā­
cijas testa grup ām jāizmanto vien āda lieluma apstr ādes virsmas. Ar devu 
apstrādātās virsmas ir j āaizsargā ar piem ērotu pārklāju, kas nostiprin āts. 
Dzīvnieki ir j ātur atseviš ķi cits no cita.  
75. Lai nov ērtētu, cik daudz test ējamās ķīmiskās vielas aplic ētās devas ar 
maigām ziepēm un ūdeni var nomazg āt no apstr ādātās ādas zonas, j āizdara 
ādas mazg āšanas pētījums. Šis p ētījums var ar ī palīdzēt testējamās ķīmiskās 
vielas ārīgā aplicēšanā noteikt masas bilanci. Šaj ā ādas mazg āšanas pētījumā 
diviem dz īvniekiem aplic ē vienreiz ēju testējamās ķīmiskās vielas devu. 
Devas līmeni izvēlas saskaņā ar šīs testēšanas metodes 23. punktu (attiec ībā 
uz dermālā kontakta ilgumu sk. 76. punktu). Ir j ānosaka ar mazg āšanu 
atgūtie testējamās ķīmiskās vielas daudzumi, lai nov ērtētu testējamās ķīmis­
kās vielas nomazg āšanas rezultativit āti. 
76. Ja vien to neliedz kod īgums, test ējamā ķīmiskā viela ir j āaplicē un uz ādas 
jātur vismaz sešas stundas. P ārklāju noņemot, apstr ādātā zona ir j ānomazgā 
saskaņā ar proced ūru, kas nor ādīta ādas mazg āšanas pētījumam (sk. 75. 
punktu). Gan p ārklājs, gan mazg āšanas ūdens ir j āanalizē, nosakot, cik 
tajos palicis test ējamās ķīmiskās vielas. P ēc pētījumu pabeigšanas visi dz īv­
nieki ir hum āni jānonāvē saskaņā ar (2) un apstr ādātā āda ir jānoņem. 
Piemērots apstr ādātās ādas fragments j āanalizē, lai noteiktu, cik test ējamās 
ķīmiskās vielas (radioaktivit ātes) palicis ādā. 
77. Farmaceitisko prepar ātu toksikokin ētikas nov ērtēšanā var būt vajadzīgas 
citādas proced ūras, kas atkar īgas no regulat īvās sistēmas. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 541
 
Inhalācija 
78. Jāizmanto viena test ējamās ķīmiskās vielas koncentr ācija (vai vair ākas, ja 
vajadzīgs). Koncentr ācija(-as) ir j āizvēlas saskaņā ar šīs testēšanas metodes 
20.–26. punktu. Inhalat īvā apstrāde jāveic, izmantojot tikai deguna vai tikai 
galvas ekspoz īcijas apar ātus, lai nov ērstu absorb ēšanos pa citiem ekspoz ī­
cijas ceļiem (8). Ja tiek izmantoti cit ādi inhalācijas ekspoz īcijas apst ākļi, 
ziņojumā šī atkāpe jāpamato. J āparedz noteikts inhal ācijas ekspoz īcijas 
ilgums; parasti tas ir 4–6 stundas.  
LITERAT ŪRA 
(1) OECD (2009). Preliminary Review of OECD Test Guidelines for their 
Applicability to Manufactured Nanomaterials, Series on the Safety of Manu ­
factured Nanomaterials No. 15, ENV/JM/MONO(2009)21, OECD, Paris.  
(2) OECD (2000). Guidance Document on Recognition, Assessment and Use of 
Clinical Signs as Humane Endpoints for Experimental Animals Used in Safety Evaluation; Environmental Health and Safety Publications, Series 
on Testing and Assessment N°19, ENV/JM/MONO(2000), OECD, Paris.
 
(3) Solon E G, Kraus L (2002). Quantitative whole-body autoradiography in 
the pharmaceutical industry; Survey results on study design, methods, and regulatory compliance, J Pharm and Tox Methods 46: 73-81.
 
(4) Stumpf WE (2005). Drug localization and targeting with receptor micros ­
copic autoradiography. J. Pharmacological and Toxicological Methods 51: 
25-40.  
(5) Loizou G, Spendiff M, Barton HA, Bessems J, Bois FY, d’Yvoire MB, 
Buist H, Clewell HJ 3rd, Meek B, Gundert-Remy U, Goerlitz G, Schmitt W. (2008). Development of good modelling practice for physiologically 
based pharmacokinetic models for use in risk assessment: The first steps. 
Regulatory Toxicology and Pharmacology 50: 400-411.
 
(6) Šā pielikuma B.45. noda ļa “Absorbcija ādā: in vitro  metode”.  
(7) IPCS (2010). Characterization and application of 
Physiologically-BasedPharmacokinetic Models in Risk Assessment. IPCS 
Harmonization Project Document No 9. Geneva, World Health Organiza ­
tion, International Programme on Chemical Safety.  
(8) OECD (2009). Guidance Document on Acute Inhalation Toxicity Testing, 
Series on Testing and Assessment No. 39, ENV/JM/MONO(2009)28, 
OECD, Paris.  
(9) Šā pielikuma B.44. noda ļa “Absorbcija ādā: in vivo  metode”.  
(10) Barton HA,  et al.  (2006). The Acquisition and Application of Absorption, 
Distribution, Metabolism, and Excretion (ADME) Data in Agricultural Chemical Safety Assessments, Critical Reviews in Toxicology 36: 9-35.
 
(11) Gibaldi M and Perrier D, (1982), Pharmacokinetics, 2nd edition, Marcel 
Dekker, Inc., New York.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 542
 
Papildinājums  
DEFINĪCIJAS  
Absorbcija : process vai procesi, kuros audi uz ņem ķīmiskās vielas vai t ās nodod 
tālāk citiem audiem. Par absorbciju run ā attiecībā uz pamatsavienojumu un 
visiem tā metabolītiem. Nejaukt ar “biopieejam ību”. 
Akumulācija (bioakumul ācija): test ējamās ķīmiskās vielas daudzuma palielin ā­ 
šanās laika gait ā audos (parasti taukaudos p ēc atkārtotas ekspoz īcijas). Ja test ē­
jamā ķīmiskā viela organism ā nonāk straujāk, nekā no tā tiek izvad īta, organisms 
testējamo ķīmisko vielu akumul ē un var iest āties testējamās ķīmiskās vielas 
toksiska koncentr ācija. 
ADME : akronīms, kas noz īmē “absorbcija, izplat īšanās, metabolisms un ekskr ē­
cija”.  
AUC : (apgabals zem l īknes, kas raksturo, k ā koncentr ācija plazm ā ir atkarīga no 
laika): apgabals zem l īknes grafiski att ēlo testējamās ķīmiskās vielas koncentr ā­
ciju plazm ā kā laika funkciju. Tas atspogu ļo ķermeņa kopējo absorb ēto testē­
jamās ķīmiskās vielas daudzumu iepriekš noteikt ā laika period ā. Lineāros apstāk­ 
ļos AUC  (laikā no nulles l īdz bezgal ībai) ir proporcion āls kopējam testējamās 
ķīmiskās vielas daudzumam, ko organisms absorb ējis neatkar īgi no absorbcijas 
ātruma.  
Autoradiogr āfija (visa ķermeņa autoradiogr āfija): paņēmiens, ar ko kvalitat īvi 
un/vai kvantitat īvi noteic radioakt īvas testējamās ķīmiskās vielas lokaliz āciju 
audos, šaj ā nolūkā reģistrējot izmekl ētajā objektā emitēto radiāciju, lai ar rent ­
genfilmas vai (p ēdējā laikā) digitālās fosforatt ēlveides pal īdzību vizualiz ētu radio­
aktīvi iezīmētas molekulas vai molekulu fragmentus. Visa ķermeņa kvantitat īvajai 
autoradiogr āfijai salīdzinājumā ar orgānu secēšanu var b ūt dažas priekšroc ības, 
izvērtējot testējamās ķīmiskās vielas izplat īšanos un nov ērtējot radioakt īvā mate­
riāla kopējo atgūstamību un izš ķiramību audos. Piem ēram, viena b ūtiska priekš ­
rocība ir tāda, ka to var izmantot, lai pigment ētā dzīvniekmodel ī novērtētu testē­
jamās ķīmiskās vielas iesp ējamo saist ību ar melan īnu, kas var piesaist īt noteiktas 
molekulas. Tom ēr ar šo pa ņēmienu var gan ieg ūt ērtus visa ķermeņa kopskatus 
attiecībā uz augstas kapacit ātes un zemas afinit ātes saistviet ām, taču tikai iero ­
bežoti atpaz īt receptoru saistvietas un taml īdzīgas konkr ētas mērķvietas, kuru 
konstatēšanai ir vajadz īga samērā augsta izš ķirtspēja un augsts jut īgums. Ja 
tiek izmantota autoradiogr āfija, eksperimenti, kuros nosaka ievad ītā savienojuma 
masas bilanci, j āveic ar atseviš ķu grupu vai atseviš ķi no eksperimenta, kur ā pēta 
vielas izplat īšanos audos, homogeniz ējot un ar š ķidruma scintil āciju skait īšanu 
analizējot visu ekskr ētu (kas var ietvert ar ī izelpoto gaisu) un visus l īķus. 
Žults ekskr ēcija: ekskrēcija pa žultsce ļiem. 
Bioakumul ācija: sk. “Akumul ācija”.  
Biopieejam ība: ievadītās devas da ļa, kas non āk lielajā asinsrites lok ā vai kļūst 
pieejama fiziolo ģiskās aktivitātes vietā. Parasti par test ējamās ķīmiskās vielas 
biopieejam ību runā attiecībā uz pamatsavienojumu, ta ču šo jēdzienu var attiecin āt 
arī uz tās metabol ītu. Tas attiecas tikai uz vienu ķīmisko formu.  Nota bene:  
biopieejam ība un absorbcija nav viens un tas pats. Atš ķirību, piemēram, starp 
orālu absorbciju (t. i., kl ātbūtni zarnu sien ā un vārtu vēnas sistēmas asinsrit ē) un 
biopieejam ību (t. i., kl ātbūtni lielajā asinsrites lok ā un audos) cita starp ā var radīt 
ķīmiskā noārde zarnu sienu metabolisma d ēļ, atpakaļizplūde uz zarnu l ūmenu vai 
pirmssistēmas metabolisms akn ās (10). Toksisk ā komponenta (pamatsavienojuma 
vai metabol īta) biopieejam ība ir ļoti svarīgs parametrs cilv ēka riska nov ērtēšanā 
(ekstrapol ēšanā no augstas devas uz zemu, no viena ce ļa uz citu), jo dod iesp ēju 
no ārējā NOAEL  vai BMD  (ievadītās devas) atvedin āt iekšējo vērtību. Lai or ālas 
ievadīšanas gad ījumā noskaidrotu iedarb ību uz akn ām, pietiek ar or ālu absorb ­
ciju. Tom ēr attiecībā uz jebkuru citu iedarb ību, kas nav ievad īšanas viet ā, parasti 
tieši biopieejam ība, nevis absorbcija ir droš āks parametrs turpm ākai izmantošanai 
riska nov ērtēšanā. 
Bioloģiskā noturība: sk. “Notur ība”. 
Biotransform ācija: organism ā notiekoša interes ējošās testējamas ķīmiskās vielas 
ķīmiska (parasti enzim ātiska) pārvēršanās par citu ķīmisko vielu. Sinon īms 
“metabolismam”.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 543
 
C max : maksim ālā pēcievadīšanas koncentr ācija asinīs (plazmā/serumā) vai maksi ­
mālā pēcievadīšanas ekskr ēcija (urīnā vai ekskrementos).  
Klīrensa ātrums : kvantitat īvi izteikts ātrums, kādā testējama ķīmiskā viela tiek 
izvadīta no asin īm, plazmas vai noteiktiem audiem (daudzums laika vien ībā). 
Nodalījums : ķermeņa, audu vai š ūnas struktur āla vai bio ķīmiska da ļa (vai 
vienība), kas ir nodal īta no pārējās daļas. 
Detoksik ācijas ceļi: to cita citai sekojošu norišu virknes, kuru gait ā toksiskas 
ķīmiskas vielas ar metabolisk ām pārmaiņām vai ekskr ēciju izzūd no organisma.  
Izplatīšanās: testējamās ķīmiskās vielas un t ās atvasinājumu izklied ēšanās pa 
ķermeni.  
Enzīmi/izozīmi: olbaltumvielas, kas kataliz ē ķīmiskas reakcijas. Izoz īmi ir 
enzīmi, kas kataliz ē vienas un t ās pašas ķīmiskas reakcijas, bet atš ķiras pēc 
aminoskābju virknes to molekul ā. 
Enzimātiskie parametri : K m – Mihaelisa ( Michaelis ) konstante; V  max – maksi­
mālais ātrums.  
Ekskrēcija: process vai procesi, kuros organism ā ievadītā testējamā ķīmiskā 
viela un/vai t ās metabol īti tiek no ķermeņa izvadīti. 
Eksogēns: organism ā vai sistēmā no ārienes ievad īts vai ārpus tiem ģenerēts. 
Ekstrapol ācija: vienas vai vair āku nezināmu vērtību izsecin āšana no t ā, kas ir 
zināms vai nov ērots. 
Pussabrukšanas periods (t  1/2 ): laiks, kas paiet, l īdz testējamās ķīmiskās vielas 
koncentrācija nodal ījumā samazin ās uz pusi. Parasti par to run ā attiecībā uz 
koncentrāciju plazm ā vai uz test ējamās ķīmiskās vielas daudzumu vis ā ķermenī. 
Indukcija / enz īmu indukcija : enzīmu sintez ēšanās kā atbilde uz vides stimulu 
vai induc ētājmolekulu.  
Linearitāte / lineārā kinētika: process ir kin ētiski lineārs, ja visi p ārneses ātrumi 
starp nodal ījumiem ir proporcion āli klātesošajiem daudzumiem vai koncentr ā­
cijām, t. i., pirm ēji. Tādējādi klīrensa ātrums un izplat īšanās tilpums, t āpat kā 
pussabrukšanas periodi, ir nemain īgi. Sasniegt ās koncentr ācijas ir proporcion ālas 
devas došanas intensit ātei (ekspoz īcijai), un ir viegl āk prognoz ēt akumul āciju. 
Linearitāti/nelinearit āti var nov ērtēt, attiecīgos parametrus, piem ēram, AUC , salī­
dzinot pēc dažādām devām vai arī pēc vienreiz ējas un atk ārtotas ekspoz īcijas. 
Tas, ka nav atkar ības no dev ām, var nor ādīt uz savienojuma metabolism ā iesais­
tīto enzīmu piesātinājumu, savuk ārt tas, ka  AUC  pēc atkārtotas ekspoz īcijas ir 
lielāks nekā pēc vienreiz ējas ekspoz īcijas, var nor ādīt uz metabolisma inhib ēšanu, 
bet tas, ka  AUC  pēc atkārtotas ekspoz īcijas ir maz āks, var nor ādīt uz metabolisma 
inducēšanu (sk. ar ī (11)).  
Masas bilance : tas, cik test ējamās ķīmiskās vielas tiek ievad īts sistēmā un cik no 
tās izvadīts. 
Materiālā bilance : sk. “Masas bilance”.  
Toksicitātes mehānisms (veids) / iedarb ības mehānisms (veids) : par iedarb ības 
mehānismu run ā attiecībā uz konkr ētu bioķīmisku mijiedarb ību, ar kuras starp ­
niecību testējamā ķīmiskā viela iedarbojas. Par iedarb ības veidu run ā attiecībā uz 
vispārīgākiem ceļiem, kuri noved pie test ējamās ķīmiskās vielas toksicit ātes. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 544
 
Metabolisms : sinonīms “biotransform ācijai”.  
Metabolīti: metabolisma vai metabolisku procesu produkti.  
Orāla absorbcija : testējamās ķīmiskās vielas devas procentu ālā daļa, kas tiek 
absorbēta no ievad īšanas vietas (t. i., ku ņģa un zarnu trakta). Šo svar īgo para­
metru var izmantot, lai noskaidrotu, k āda ievadītās testējamās ķīmiskās vielas 
daļa nonāk vārtu vēnā un pēc tam akn ās. 
Sadalījuma koeficients : skaitliski izteikta ķīmiskās vielas diferenci ālā šķīdība 
divos šķīdinātājos; saukts ar ī par sadal īšanās koeficientu.  
Maksimālie līmeņi asinīs (plazm ā/serumā): maksim ālā koncentr ācija (maksi ­
mumkoncentr ācija) asin īs (plazmā/serumā) pēc ievadīšanas (sk. ar ī “C  max ”). 
Noturība (biolo ģiskā noturība): ķīmiskas vielas ilgstoša kl ātbūtne (biolo ģiskā 
sistēmā) sakarā ar izturību pret no ārdīšanu/izvad īšanu no organisma.  
Analoģijas princips : izmantojot inform āciju par vienas vai vair āku ķīmisko vielu 
testēšanas beigupunktiem, prognoz ē ķīmiskās mērķvielas test ēšanas beigupunktu.  
Receptoru mikroskopisk ā autoradiogr āfija (jeb receptoru mikroautoradiogr ā­
fija): šo pa ņēmienu var izmantot, p ētot ksenobiotisko mijiedarb ību ar specifisk ām 
vietām audos vai specifisk ām šūnu popul ācijām, piemēram, veicot t ādus pētī­
jumos par receptoru saistviet ām vai specifiskiem to darb ības veidiem, kuros 
var būt vajadzīga augsta izš ķirtspēja un augsts jut īgums, ko citi pa ņēmieni, 
piemēram, visa ķermeņa autoradiogr āfija, var nenodrošin āt. 
Ievadīšanas ceļš (orāls, intravenozs, derm āls jeb ar ārīgu aplikāciju, inhalat īvs 
utt.): attiecas uz to, k ādā veidā ķīmiskās vielas ievada organism ā (piemēram, orāli 
ar zondi; or āli ar uzturu; ar ārīgu aplikāciju; ar inhal āciju; intravenozi utt.)  
Piesātinājums : stāvoklis, kur ā viens vai vair āki kinētiskie procesi (piem ēram, 
absorbcija, metabolisms vai kl īrenss) ir maksim ālā līmenī (proti, “pies ātināti”). 
Jutība: metodes vai instrumenta sp ēja atšķirt mērreakcijas, kas atspogu ļo dažādus 
interesējošā mainīgā lieluma l īmeņus. 
Stacionārs līmenis asin īs (plazm ā): nelīdzsvarots atv ērtas sistēmas stāvoklis, 
kurā visus sp ēkus, kas uz sist ēmu iedarbojas, prec īzi kompens ē pretēji spēki, 
tā ka visu t ās komponentu koncentr ācija ir stacion āra, lai gan caur sist ēmu 
plūst viela.  
Sistēmu model ēšana  (toksikokin ētiski fiziolo ģiska, farmakokin ētiska, farmakoki ­
nētiski fiziolo ģiska, biolo ģiska utt.): abstrakti mode ļi, kuros sist ēmas iztur ēšanos 
apraksta matem ātiskā valodā. 
Mērķaudi : audi, kuros izpaužas toksiskas vielas svar īgākā nelabvēlīgā ietekme.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 545
 
Testējamā ķīmiskā viela : jebkāda ķīmiska viela vai mais ījums, ko test ē, izman­
tojot šo test ēšanas metodi.  
Izplatīšanās audos : testējamas ķīmiskās vielas apgriezeniska p ārvietošanās no 
vienas vietas organism ā uz citu. Vielas izplat īšanos audos var p ētīt ar orgānu 
secēšanu, homogeniz āciju, sadedzin āšanu un š ķidruma scintil āciju skait īšanu vai 
ar kvalitat īvu un/vai kvantitat īvu visa ķermeņa autoradiogr āfiju. Pirmie no min ē­
tajiem pa ņēmieniem var noder ēt, lai koncentr ācijas ziņā un procentu āli noskai­
drotu atgūstamību no to pašu dz īvnieku audiem un l īķa pārējās daļas, taču tiem 
var pietrūkt izšķirtspējas attiec ībā uz visiem audiem un ar tiem nevar pan ākt 
ideāli pietiekamu kop ējo atgūstamību (< 90 %). Attiec ībā uz autoradiogr āfiju 
sk. definīciju iepriekš.  
T max : laiks, kur ā sasniedz C  max . 
Toksikokin ētika (farmakokin ētika): pēta ķīmisko vielu absorbciju, izplat īšanos, 
metabolismu un ekskr ēciju laika gait ā. 
Modeļu validēšana : process, kur ā novērtē, vai modelis ir pietiekams pieejamo 
toksikokin ētikas datu konsekventai aprakst īšanai. Mode ļus var izv ērtēt, modeļu 
prognozes statistiski un vizu āli salīdzinot ar eksperiment ālām vērtībām attiecībā 
pret kopīgu neatkar īgu mainīgo (piemēram, laiku). Izv ērtēšanas pak āpe jāpamato 
attiecībā uz paredz ēto modeļa izmantošanu.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 546
 
B.37.  FOSFORORGANISKO VIELU AIZKAV ĒTĀ 
NEIROTOKSICIT ĀTE PĒC AKŪTAS IEDARB ĪBAS  
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Novērtējot vielu toksisko ietekmi, ir svar īgi ņemt vērā, ka dažu klašu 
vielas spēj izraisīt īpaša veida neirotoksicit āti, ko nevar noteikt citos 
toksicitātes pētījumos. Ir nov ērots, ka dažas fosfororganisk ās vielas 
izraisa aizkav ētu neirotoksicit āti, un tās ir jāuzskata par kandid ātēm 
vērtēšanai.  
Lai identific ētu vielas, kas var izrais īt aizkavēto polineirop ātiju, var 
izmantot  in vitro  skrīninga testus, tom ēr negatīvi in vitro  rezultāti 
nav pierādījums, ka testa viela nav neirotoksiska.  
Skatīt vispārīgā ievada B da ļu. 
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Fosfororganiskas vielas iek ļauj organofosforsk ābes, organofosfon ­
skābes vai organofosforam īdskābes vai radniec īgus tiofosforsk ābes, 
tiofosfonsk ābes vai tiofosforam īdskābes nelādētus fosfororganiskos 
esterus, tioesterus vai anhidr īdus, vai citas vielas, kas var izrais īt 
aizkavētu neirotoksicit āti, kura dažreiz ir nov ērojama šaj ā vielu klas ē. 
Aizkavēta neirotoksicit āte ir sindroms, kas saist īts ar paildzin ātu, 
aizkavētu ataksijas par ādīšanos, muguras smadze ņu un perif ērā 
nerva dist ālām aksonop ātijām un ar neirop ātiju saistītās esterāzes 
(NTE) kav ēšanu un novecošanu nervu audos.  
1.3. STANDARTVIELAS  
Standartvielu var p ārbaudīt ar pozit īvu kontroles grupu k ā līdzekli, 
lai parādītu, ka laboratorijas testa apst ākļos testa sugas atbildes reak ­
cijas nav iev ērojami main ījušās. 
Plaši lietotas neirotoksiskas vielas piem ērs ir tri-o-tolilfosf āts (CAS 
78-30-8,  Einecs  201-103-5,  CAS  nomenklat ūra: fosforsk ābes tris(2- 
metilfenil)esteris, paz īstams arī kā tris-o-krezilfosf āts. 
1.4. TESTA METODES PRINCIPS  
Testa vielu ievada peror āli vienā devā mājas vistām, kas attiec īgā 
gadījumā ir aizsarg ātas no akūtas holīnerģiskas ietekmes. Dz īvniekus 
novēro 21 dienu, vai nepar ādās izturēšanās anomālijas, ataksija un 
paralīze. Pēc nejaušas izv ēles no katras grupas izraudz ītām vistām 
izdara bio ķīmiskos m ērījumus, jo īpaši ar neirop ātiju saistītās este­
rāzes (NTE) kav ēšanu, parasti 24 un 48 stundas p ēc dozēšanas. 21 
dienu pēc iedarbības atlikuš ās vistas nogalina un izdara izraudz ītu 
nervu audu histopatolo ģiskos izmekl ējumus.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 547
 
1.5. TESTA METODES APRAKSTS  
1.5.1.  Sagatavošan ās 
Jaunas veselas pieaugušas vistas, kam nav trauc ējošu vīrusu slim ību 
un kas nesa ņem medikamentus, un kam nav nenorm āla gaita, p ēc 
nejaušās izvēles iedala vielas sa ņemšanas un kontroles grup ās un 
aklimatizē laboratorijas apst ākļos vismaz piecas dienas pirms p ētī­
juma sākšanas.  
Jāizmanto b ūri vai norobežojumi, kas ir pietiekami plaši, lai vistas 
varētu brīvi kustēties un to gaita b ūtu viegli nov ērojama.  
Testa vielu parasti doz ē perorāli, izmantojot m ākslīgo barošanu, žela ­
tīna kapsulas vai l īdzīgu metodi. Š ķidrumus var dot neatš ķaidītus vai 
izšķīdinātus piem ērotā nesējā, piemēram, kukur ūzas eļļā; cietas 
vielas, ja iesp ējams, ir jāizšķīdina, jo lielas cietu vielu devas želat īna 
kapsulās var efekt īvi neuzsūkties. Ir j āzina neūdens nesēju toksisk ās 
īpašības un, ja t ās nav zin āmas, tad j ānosaka pirms testa.  
1.5.2.  Testa apst ākļi 
1.5.2.1.  Testa dz īvnieki  
Ir ieteicams izmantot jaunas pieaugušas m ājas dējējvistas ( Gallus 
gallus domesticus ), 8 līdz 12 mēnešus vecas. Ir j āizmanto standart ­
lieluma šķirnes un l īnijas, un vist ām parasti j ābūt izaudzētām apstāk­ 
ļos, kas ļauj brīvi kustēties. 
1.5.2.2.  Skaits un dzimums  
Papildus vielas sa ņemšanas grupai ir j āizmanto nes ēja kontroles 
grupa un pozit īvā kontroles grupa. Ar nes ēja kontroles grupu ir 
jārīkojas tāpat kā ar vielas sa ņemšanas grupu, iz ņemot to, ka netiek 
ievadīta testa viela.  
Katrā vistu grup ā ir jāizmanto pietiekams putnu skaits t ā, lai vismaz 
sešus putnus var ētu nogalin āt bioķīmiskajām noteikšan ām (trīs katrā 
no diviem laika punktiem) un seši var ētu izdzīvot 21 dienu ilg ā 
pataloģiju novērošanas laikposm ā. 
Pozitīvo kontroles grupu var test ēt vienlaikus vai ar ī tā var būt 
nesena agr ākā kontroles grupa. Taj ā ir jābūt vismaz seš ām vistām, 
kas saņēmušas zin āmu aizkav ētas iedarb ības neirotoksisku vielu, trim 
vistām bioķīmiskajiem izmekl ējumiem un trim vist ām patolo ģiju 
izmeklējumiem. Ir ieteicams regul āri atjaunin āt agrākos datus. Ir 
jāizveido jauni pozit īvas kontroles dati, ja test ēšanas laboratorij ā ir 
mainījusies kāda būtiska testa izdar īšanas sast āvdaļa (piemēram, 
līnija, barība, turēšanas apst ākļi). ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 548
 
1.5.2.3.  Devu l īmeņi 
Lai noteiktu galvenaj ā pētījumā izmantojamo l īmeni, ir j āizdara 
iepriekšējs pētījums, izmantojot grupas ar piem ērotu vistu skaitu un 
devu līmeņiem. Šajā iepriekšējā pētījumā parasti ir vajadz īga neliela 
letalitāte, lai noteiktu galvenajam p ētījumam piem ērotu devu. Tom ēr, 
lai novērstu nobeigšanos ak ūtu holīnerģisku ietekmju d ēļ, var 
izmantot atrop īnu vai citu aizsarg ājošu līdzekli, par ko ir zin āms, 
ka tas netrauc ē aizkavētas neirotoksiskas atbildes reakcijas. Lai 
novērtētu maksim ālo neletālo testa vielas devu, var izmantot daž ādas 
testa metodes (skat īt B.1.a metodi). Devas izv ēlē noderīgi var būt arī 
agrākie dati par vist ām vai cita toksikolo ģijas inform ācija. 
Testa vielas devas l īmenim galvenaj ā pētījumā jābūt iespējami 
augstam, ņemot vērā devas izv ēles iepriekš ējā pētījuma rezult ātus 
un augšējo robežas devu 2 000 mg/kg ķermeņa svara. Mirst ība, 
kas var b ūt sastopama, nedr īkst izjaukt pietiekama skaita dz īvnieku 
izdzīvošanu bio ķīmiskajām analīzēm (seši) un histolo ģiskajām 
analīzēm (seši) 21 dienas laik ā. Tomēr, lai nov ērstu nobeigšanos 
akūtu holīnerģisku ietekmju d ēļ, var izmantot atrop īnu vai citu 
aizsargājošu līdzekli, par ko ir zin āms, ka tas netrauc ē aizkavētas 
neirotoksiskas atbildes reakcijas.  
1.5.2.4.  Pieļaujamā daudzuma tests  
Ja novērojamu toksisku ietekmi neizraisa tests ar devas l īmeni 
vismaz 2 000 mg/kg ķermeņa svara dien ā, izmantojot proced ūras, 
kas aprakst ītas šā pētījuma izdar īšanai, un ja toksicit āte nav sagai ­
dāma, pamatojoties uz datiem par strukt ūras ziņā līdzīgām vielām, 
tad pētījumu ar liel āku devu var uzskat īt par nevajadz īgu. Pieļaujamā 
daudzuma testu pielieto, iz ņemot gad ījumus, ja iedarb ība uz cilv ē­
kiem norāda, ka ir j āizmanto augst āks devas l īmenis.  
1.5.3.  Nov ērošanas laikposms  
Novērošanas laikposms ir 21 diena.  
1.5.4.  Proced ūra 
Pēc aizsarg ājoša līdzekļa ievadīšanas, lai nov ērstu nobeigšanos 
akūtas holīnerģiskas ietekmes d ēļ, vienā devā ievada testa vielu.  
Vispārīgi novērojumi  
Novērošana jāuzsāk tūlīt pēc pakļaušanas iedarb ībai. Pirmo divu 
dienu laik ā visas vistas ir r ūpīgi jānovēro vairākas reizes un p ēc 
tam vismaz reizi dien ā 21 dienu laika posm ā līdz plānotajai nogali ­
nāšanai. Ir j āprotokolē visas toksicit ātes pazīmes, iekļaujot nenor ­
mālas izturēšanās parādīšanos, veidu, smagumu un ilgumu. Ataksija 
ir jānovērtē, izmantojot k ārtas gradāciju skalu, kas sast āv no vismaz 
četriem līmeņiem, un j ādokument ē paralīze. Vismaz divreiz ned ēļā 
vistas, kas atlas ītas patolo ģiju pētījumiem, ir j āizņem no būriem un 
jāpakļauj pastiprin ātas kustību aktivit ātes laika posmam, piem ēram, 
kāpšanai pa k āpnēm, lai atvieglotu minim ālu toksisko ietekmju nov ē­
rošanu. Mirstoši dz īvnieki un dz īvnieki, kam ir smagas ciešanas, ja 
tie ievēroti, ir jāizņem, humāni jānogalina un j āizdara autopsija.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 549
 
Ķermeņa svars  
Visas vistas ir j ānosver tieši pirms testa vielas ievad īšanas un vismaz 
reizi nedēļā pēc tam.  
Bioķīmija 
Pēc nejaušās izvēles izraudz ītas sešas vistas no vielas sa ņemšanas 
grupas un sešas vistas no nes ēja kontroles grupas, un tr īs vistas no 
pozitīvās kontroles grupas (ja šo grupu p ēta paralēli) jānogalina 
dažas dienas p ēc dozēšanas, un galvas smadzenes un muguras 
smadzenes j āsagatavo un j āanalizē, lai noteiktu ar neirop ātiju saistītās 
esterāzes kavēšanas aktivit āti. Turklāt var arī būt noderīgi sagatavot 
un analiz ēt sēžas nerva audus, lai noteiktu ar neirop ātiju saistītās 
esterāzes kavēšanas aktivit āti. Parasti tr īs putnus no kontroles grupas 
un no katras vielas sa ņemšanas grupas nogalina p ēc 24 stund ām un 
trīs pēc 48 stund ām, bet trīs pozitīvās kontroles grupas vistas noga ­
lina pēc 24 stund ām. Ja intoksik ācijas klīnisko paz īmju novērošana 
(tās bieži var nov ērtēt, novērojot holīnerģisko pazīmju parādīšanās 
laiku) nor āda, ka toksisk ā viela var izdal īties ļoti lēni, tad var b ūt 
vēlams ņemt audu paraugus no trim putniem divos citos laikos starp 
24 un 72 stund ām pēc dozēšanas.  
Šiem paraugiem var izdar īt arī acetilhol īnesterāzes (AchE) anal īzes, 
ja to uzskata par lietder īgu. Tomēr in vivo  var notikt spont āna AchE 
reaktivācija, un tādēļ vielas sp ēju kavēt AchE var nov ērtēt par zemu.  
Autopsija  
Visu dzīvnieku (pl ānoti nogalin āto un mirstošo nogalin āto) autopsij ā 
ir jāiekļauj galvas smadze ņu un muguras smadze ņu izskata nov ēro­
jumi.  
Histopatolo ģiskie izmekl ējumi 
Novērošanas laika posm ā izdzīvojušo un bio ķīmiskos p ētījumos 
neizmantoto dz īvnieku nervu audi ir j āizmeklē mikroskop ā. Audi ir 
jāfiksē in situ , izmantojot perf ūzijas metodi. Audu griezumos j āie­
kļauj cerebellum  (vidus garengriezuma l īmenī), medulla oblongata , 
muguras smadzenes un perif ērie nervi. Muguras smadze ņu griezumi 
ir jāņem no augš ējā kakla da ļas segmenta, torak ālās vidusda ļas un 
jostasvietas da ļas. Ir jāņem griezumi no tibi ālā nerva un t ā atzaru uz  
musculus gastrocnemius  distālās daļas un no s ēžas nerva. Griezumi 
ir jāiekrāso ar piem ērotām mielīnam un aksoniem specifisk ām 
krāsvielām. 
2. DATI  
Ja šajā metodē izraudzītajos beigu punktos (bio ķīmijas, histopatolo ­ 
ģijas un iztur ēšanās novērojumos) ir ieg ūti negatīvi rezultāti, parasti 
nav vajadz īga turpm āka testēšana attiec ībā uz aizkav ētu neirotoksi ­
citāti. Neviennoz īmīgu vai neskaidru rezult ātu gadījumā attiecībā uz 
šiem beigu punktiem var b ūt vajadzīga turpmāka izvērtēšana.  
Norāda datus par atseviš ķiem dzīvniekiem. Turkl āt visi dati ir j āap­
kopo tabulas veid ā, kurā katrai testa grupai par ādīts dzīvnieku skaits 
testa sākumā, dzīvnieku skaits, kam nov ēroti audu boj ājumi, 
ietekmes uz iztur ēšanos vai bio ķīmiskas ietekmes, min ēto audu boj ā­
jumu vai ietekmju veids un ilgums un dz īvnieku procentu ālais 
daudzums atbilst īgi katra boj ājuma vai ietekmes veidam un 
smagumam.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 550
 
Šā pētījuma rezult āti ir jāvērtē, ņemot vērā izturēšanās, bioķīmisko 
un histopatolo ģisko ietekmju un citu nov ēroto ietekmju biežumu, 
smagumu un korel ācijas vielu sa ņēmušajās un kontroles grup ās. 
Skaitliskie rezult āti ir jānovērtē ar piem ērotām un visp āratzītām 
statistikas metod ēm. Izmantojam ās statistikas metodes j āizvēlas, 
plānojot pētījumu.  
3. ZI ŅOJUMU SAST ĀDĪŠANA  
TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā, ja iespējams, iek ļauj šādu inform āciju. 
3.1. Testa dz īvnieki:  
— izmantot ā līnija, 
— dzīvnieku skaits un vecums,  
— izcelsme, tur ēšanas apst ākļi u. c.,  
— atseviš ķo dzīvnieku svars testa s ākumā. 
3.2. Testa apst ākļi: 
— sīkas ziņas par testa vielas sagatavošanu, stabilit āti un homog ē­
niskumu; attiec īgā gadījumā, 
— nesēja izvēles pamatojums,  
— sīkas ziņas par testa vielas ievad īšanu,  
— sīkas ziņas par bar ības un ūdens kvalit āti, 
— devu izv ēles pamatojums,  
— ievadīto devu specifik ācija, iekļaujot sīkas ziņas par ievad ītā 
materiāla nesēju, tilpumu un fizik ālo formu,  
— aizsarg ājošā aģenta identifik ācija un sīkas ziņas par tā ievadīšanu.  
3.3. Rezult āti: 
— dati par ķermeņa svaru,  
— toksisk ās atbildes reakcijas dati pa grup ām, iekļaujot mirst ību, 
— klīniski nov ēroto pazīmju specifika, smagums un ilgums (atgrie ­
zenība vai neatgriezen ība), 
— bioķīmisko metožu un konstat āciju sīki izstrādāts apraksts,  
— autopsijas konstat ācijas,  
— visu histopatolo ģisko konstat āciju sīki izstrādāts apraksts,  
— attiecīgā gadījumā rezultātu statistisk ā apstrāde. 
Rezultātu izvērtējums.  
Secinājumi.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
Šī metode ir analoga ESAO TG 418.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 551
 
B.38.  FOSFORORGANISKO VIELU AIZKAV ĒTĀS NEIROTOKSICI ­
TĀTES 28 DIENU VAIR ĀKKĀRTĒJAS DEVAS P ĒTĪJUMS  
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Vērtējot vielu toksisko ietekmi, ir svar īgi ņemt vērā, ka dažu klašu 
vielas spēj izraisīt īpaša veida neirotoksicit āti, ko nevar noteikt citos 
toksicitātes pētījumos. Ir nov ērots, ka dažas fosfororganisk ās vielas 
izraisa aizkav ētu neirotoksicit āti, un tās ir jāuzskata par kandid ātēm 
vērtēšanai.  
Lai identific ētu tās vielas, kas var izrais īt aizkavētu polineirop ātiju, 
var izmantot  in vitro  skrīninga testus; tom ēr in vitro  pētījumu nega ­
tīvie rezult āti nav pier ādījums, ka testa viela nav neirotoksiska.  
Šis 28 dienu aizkav ētās neirotoksicit ātes tests sniedz inform āciju par 
iespējamu vesel ības apdraud ējumu, ko, sagaid āms, var rad īt atkārtota 
iedarbība ierobežot ā laika posm ā. Tas sniedz inform āciju par devas 
sakarību ar atbildes reakciju, un taj ā var novērtēt nenovērotas nelab ­
vēlīgas ietekmes l īmeni, kas var b ūt noderīgs, lai noteiktu iedarb ības 
drošības kritērijus.  
Skatīt arī vispārīgā ievada B da ļu. 
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Fosfororganiskas vielas iek ļauj organofosforsk ābes, organofosfon ­
skābes vai organofosforam īdskābes vai radniec īgus tiofosforsk ābes, 
tiofosfonsk ābes vai tiofosforam īdskābes nelādētus fosfororganiskos 
esterus, tioesterus vai anhidr īdus vai citas vielas, kas var izrais īt 
aizkavētu neirotoksicit āti, kura dažreiz ir nov ērojama šai vielu klasei.  
Aizkavēta neirotoksicit āte ir sindroms, kas saist īts ar paildzin ātu, 
aizkavētu ataksijas par ādīšanos, muguras smadze ņu un perif ērā 
nerva dist ālām aksonop ātijām un ar neirop ātiju saistītās esterāzes 
(NTE) kav ēšanu un novecošanu audos.  
1.3. TESTA METODES PRINCIPS  
Testa vielas dienas devas peror āli ievada m ājas vistām 28 dienas. 
Dzīvniekus nov ēro vismaz reizi dien ā attiecībā uz izturēšanās anomā­
lijām, ataksiju un paral īzi laikā līdz 14 dien ām pēc pēdējās devas. 
Pēc nejaušas izv ēles no katras grupas izraudz ītām vistām izdara 
bioķīmiskos m ērījumus, jo īpaši ar neirop ātiju saistītās esterāzes 
(NTE) kav ēšanu, parasti 24 un 48 stundas p ēc pēdējās devas. 
Divas ned ēļas pēc pēdējās devas atlikuš ās vistas nogalina un izdara 
izraudzītu nervu audu histopatolo ģiskos izmekl ējumus.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 552
 
1.4. TESTA METODES APRAKSTS  
1.4.1.  Sagatavošan ās 
Jaunas veselas pieaugušas vistas, kam nav trauc ējošu vīrusu slim ību 
un kas nesa ņem medikamentus, un kam nav nenorm āla gaita, p ēc 
nejaušās izvēles iedala vielas sa ņemšanas un kontroles grup ās un 
aklimatizē laboratorijas apst ākļos vismaz piecas dienas pirms p ētī­
juma sākšanas.  
Jāizmanto b ūri vai norobežojumi, kas ir pietiekami plaši, lai vistas 
varētu brīvi kustēties un to gaita b ūtu viegli nov ērojama.  
Katru dienu septi ņas dienas ned ēļā ir jāizdara peror āla dozēšana, 
vēlams, ar m ākslīgo barošanu vai ievadot želat īna kapsulas. 
Šķidrumus var dot neatš ķaidītus vai izš ķīdinātus piemērotā nesējā, 
piemēram, kukur ūzas eļļā; cietas vielas, ja iesp ējams, ir j āizšķīdina, 
jo lielas cietu vielu devas želat īna kapsul ās var efekt īvi neuzsūkties. 
Ir jāzina neūdens nesēju toksisk ās īpašības, un, ja t ās nav zin āmas, 
tad jānosaka pirms testa.  
1.4.2.  Testa apst ākļi 
Testa dzīvnieki  
Ir ieteicams izmantot jaunas pieaugušas m ājas dējējvistas ( Gallus 
gallus domesticus ), 8 līdz 12 mēnešus vecas. Ir ieteicams izmantot 
standartlielumu, š ķirnes un l īnijas, un vist ām parasti j ābūt izaudzētām 
apstākļos, kas ļauj brīvi kustēties. 
Skaits un dzimums  
Parasti jāizmanto vismaz tr īs testa grupas un nes ēja kontroles grupa. 
Ar nesēja kontroles grupu ir j ārīkojas tāpat kā ar vielas sa ņemšanas 
grupu, izņemot testa vielas ievad īšanu.  
Katrā putnu grup ā ir jāizmanto pietiekams vistu skaits t ā, lai vismaz 
sešus putnus var ētu nogalin āt bioķīmiskajām noteikšan ām (trīs katrā 
no diviem laika punktiem) un seši putni var ētu izdzīvot 14 dienu ilg ā 
patoloģiju novērošanas laikposm ā pēc vielas došanas.  
Devu līmeņi 
Devu līmeņi jāizvēlas, ņemot vērā trīs aizkavētās neirotoksicit ātes 
akūtā testa rezult ātus vai par testa savienojumu pieejamos kin ētikas 
datus. Augst ākais devas l īmenis ir j āizvēlas ar mērķi izraisīt toksiskas 
ietekmes, v ēlams, aizkav ēto neirotoksicit āti, bet ne nobeigšanos vai 
acīm redzamas ciešanas. P ēc tam jāizvēlas devu l īmeņi lejupejoš ā 
secībā, lai parādītu visas ar dev ām saistītās atbildes reakcijas un lai 
zemākais devas l īmenis būtu nenov ērotas nelabv ēlīgas ietekmes 
līmenis.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 553
 
Pieļaujamā daudzuma tests  
Ja novērojamu toksisku iedarb ību neizraisa tests ar devas l īmeni 
vismaz 1 000 mg/kg ķermeņa svara dien ā, izmantojot proced ūras, 
kas aprakst ītas šā pētījuma izdar īšanai, un ja toksicit āte nav sagai ­
dāma, pamatojoties uz datiem par strukt ūras ziņā līdzīgām vielām, 
tad pētījumu ar liel āku devu var uzskat īt par nevajadz īgu. Pieļaujamā 
daudzuma testu pielieto, iz ņemot gad ījumus, ja iedarb ība uz cilv ē­
kiem norāda, ka ir j āizmanto augst āks devas l īmenis.  
Novērošanas laikposms  
Visi dzīvnieki ir j ānovēro vismaz reizi dien ā pakļaušanas iedarb ībai 
laikposmā un 14 dienas p ēc tā, izņemot plānoto autopsiju.  
1.4.3.  Proced ūra 
Dzīvniekiem testa vielu ievada katru dienu septi ņas dienas ned ēļā 28 
dienu laikposm ā. 
Vispārēji novērojumi  
Novērošana jāuzsāk tūlīt pēc vielas ievad īšanas sākuma. Visas vistas 
ir rūpīgi jānovēro vismaz reizi dien ā katrā no 28 doz ēšanas dien ām 
un 14 dienas p ēc dozēšanas vai l īdz plānotai nogalin āšanai. Ir j āpro­
tokolē visas toksicit ātes pazīmes, iekļaujot to par ādīšanās laiku, 
veidu, smagumu un ilgumu. Nov ērojumos ir j āiekļauj izturēšanās 
anomālijas, bet ar t ām nav j āierobežojas. Ataksija ir j ānovērtē, 
izmantojot k ārtas gradāciju skalu, kas sast āv no vismaz četriem līme­ 
ņiem, un j ādokument ē paralīze. Vismaz divreiz ned ēļā vistas ir 
jāizņem no b ūriem un j āpakļauj pastiprin ātas kustību aktivit ātes 
laika posmam, piem ēram, kāpšanai pa k āpnēm, lai atvieglotu mini ­
mālu toksisko ietekmju nov ērošanu. Mirstoši dz īvnieki un dz īvnieki, 
kam ir smaga briesmu saj ūta vai ciešanas, ja tie iev ēroti, ir jāizņem, 
humāni jānogalina un j āizdara autopsija.  
Ķermeņa svars  
Visas vistas ir j ānosver tieši pirms testa vielas pirm ās ievadīšanas un 
vismaz reizi ned ēļā pēc tam.  
Bioķīmija 
Pēc nejaušās izvēles izraudz ītas sešas vistas no vielas sa ņemšanas 
grupas un sešas vistas no nes ēja kontroles grupas j ānogalina dažas 
dienas pēc pēdējās devas, j āpreparē galvas smadzenes un muguras 
smadzenes, un taj ās jāanalizē ar neirop ātiju saistītās esterāzes (NTE) 
kavēšanas aktivit āte. Turkl āt var arī būt noderīgi sagatavot un 
analizēt sēžas nerva audus, lai noteiktu ar neirop ātiju saistītās este­
rāzes (NTE) kav ēšanas aktivit āti. Parasti pa trim putniem no 
kontroles grupas un no katras vielas sa ņemšanas grupas nogalina 
pēc 24 stund ām un pa trim putniem p ēc 48 stund ām pēc pēdējās 
devas. Ja ak ūtā pētījuma vai citu p ētījumu (piem ēram, toksikokin ē­
tikas) dati nor āda, ka vēlami ir citi nogalin āšanas laiki p ēc pēdējās 
dozēšanas, tad šie laiki ir j ālieto, un pamatojums j ādokument ē. 
Šiem paraugiem var izdar īt arī acetilhol īnesterāzes (AchE) anal īzes, 
ja to uzskata par lietder īgu. Tomēr in vivo  var notikt spont āna AchE 
reaktivācija, un tādēļ vielas sp ēju kavēt AchE var nov ērtēt par zemu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 554
 
Autopsija  
Visu dzīvnieku (pl ānoti nogalin āto un mirstošo nogalin āto) autopsij ā 
ir jāiekļauj galvas smadze ņu un muguras smadze ņu izskata nov ēro­
jumi.  
Histopatolo ģiskie izmekl ējumi 
Novērošanas laika posm ā izdzīvojušo un bio ķīmiskos p ētījumos 
neizmantoto dz īvnieku nervu audi ir j āizmeklē mikroskop ā. Audi ir 
jāfiksē in situ , izmantojot perf ūzijas metodi. Audu griezumos j āie­
kļauj cerebellum  (vidus garengriezuma l īmenī), medulla oblongata , 
muguras smadzenes un perif ērie nervi. Muguras smadze ņu griezumi 
ir jāņem no augš ējā kakla da ļas segmenta, torak ālās vidusda ļas un 
jostasvietas da ļas. Ir jāņem griezumi no tibi ālā nerva un t ā atzaru uz  
musculus gastrocnemius  distālās daļas un no s ēžas nerva. Griezumi 
ir jāiekrāso ar piem ērotām mielīnam un aksoniem specifisk ām 
krāsvielām. Sākotnēji visu kontroles grupas un liel ākās devas grupas 
dzīvnieku konserv ētajiem audiem j āizdara mikroskopisk ā izmeklēša­
na. Ja liel ākās devas grup ā ir ietekmes pier ādījumi, ir jāizdara mikro ­
skopiskā izmeklēšana arī vidējās un zem ākās devas grupu vist ām. 
2. DATI  
Ja šajā metodē izraudzītajos beigu punktos (bio ķīmijas, histopatolo ­ 
ģijas un iztur ēšanās novērojumos) ir ieg ūti negatīvi rezultāti, parasti 
nav vajadz īga turpm āka testēšana attiec ībā uz aizkav ēto neirotoksi ­
citāti. Neviennoz īmīgu vai neskaidru rezult ātu gadījumā attiecībā uz 
šiem beigu punktiem var b ūt vajadzīga turpmāka izvērtēšana.  
Jānorāda dati par atseviš ķiem dzīvniekiem. Turkl āt visi dati ir j āap­
kopo tabulas veid ā, kurā katrai testa grupai par ādīts dzīvnieku skaits 
testa sākumā, dzīvnieku skaits, kam nov ēroti audu boj ājumi, 
ietekmes uz iztur ēšanos vai bio ķīmiskas ietekmes, min ēto audu boj ā­
jumu vai ietekmju veids un ilgums un dz īvnieku procentu ālais 
daudzums atbilst īgi katra boj ājuma vai ietekmes veidam un 
smagumam.  
Šā pētījuma rezult āti ir jāvērtē, ņemot vērā izturēšanās, bioķīmisko 
un histopatolo ģisko ietekmju un citu nov ēroto ietekmju biežumu, 
smagumu un korel ācijas katr ā vielu saņēmušajā grupā un kontroles 
grupā. 
Skaitliskie rezult āti ir jānovērtē ar piem ērotām un visp āratzītām 
statistikas metod ēm. Statistikas metodes j āizvēlas, plānojot pētījumu.  
3. ZI ŅOJUMU SAST ĀDĪŠANA  
TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā, ja iespējams, iek ļauj šādu inform āciju. 
3.1. Testa dz īvnieki:  
— izmantot ā līnija, 
— dzīvnieku skaits un vecums,  
— izcelsme, tur ēšanas apst ākļi u. c.,  
— atseviš ķo dzīvnieku svars testa s ākumā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 555
 
3.2. Testa apst ākļi: 
— sīkas ziņas par testa vielas sagatavošanu, stabilit āti un homog ē­
niskumu attiec īgā gadījumā, 
— nesēja izvēles pamatojums,  
— sīkas ziņas par testa vielas ievad īšanu,  
— sīkas ziņas par bar ības un ūdens kvalit āti, 
— devu izv ēles pamatojums,  
— devu specifik ācija, iekļaujot sīkas ziņas par ievad ītā materiāla 
nesēju, tilpumu un fizik ālo formu,  
— citu laiku izv ēles pamatojums bio ķīmiskajām noteikšan ām, ja tie 
nav 24 un 48 stundas.  
3.3. Rezult āti: 
— dati par ķermeņa svaru,  
— toksisk ās atbildes reakcijas dati pa devu l īmeņiem, iekļaujot 
mirstību, 
— nenov ērojamas nelabv ēlīgas ietekmes l īmenis,  
— klīnisko nov ērojumu specifika, smagums un ilgums (atgriezen ība 
vai neatgriezen ība), 
— bioķīmisko metožu un konstat āciju sīki izstrādāts apraksts,  
— autopsijas konstat ācijas,  
— visu histopatolo ģisko konstat āciju sīki izstrādāts apraksts,  
— attiecīgā gadījumā rezultātu statistisk ā apstrāde. 
Rezultātu izvērtējums.  
Secinājumi.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
Šī metode ir analoga ESAO TG 419.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 556
 
B.39.  NEPROGRAMM ĒTAS DNS SINT ĒZES (UDS) TESTS AR 
ZĪDĪTĀJU AKNU Š ŪNĀM IN VIVO  
1. METODE  
Šī metode ir ESAO TG 486 metodes “Neprogramm ētas DNS 
sintēzes (UDS) tests ar z īdītāju aknu š ūnām in vivo ” (1997) kopija.  
1.1. IEVADS  
Neprogramm ētas DNS sint ēzes (UDS) test ā ar zīdītāju aknu š ūnām 
in vivo  identific ē testa vielas, kas izraisa DNS repar ācijas ar t ām 
apstrādāto dzīvnieku aknu š ūnās (1) (2) (3) (4).  
Šis in vivo  tests ir metode vielu genotoksisk ās iedarbības pētīšanai 
aknās. Testā noteiktais r ādītājs liecina par DNS boj ājumiem un tiem 
sekojošām reparācijām aknu š ūnās. Aknas parasti ir galven ā vieta, 
kurā notiek uz ņemto vielu metabolisms. T ādējādi tā ir piemērota 
vieta DNS boj ājumu noteikšanai  in vivo . 
Gadījumos, kad noskaidrots, ka testa viela m ērķaudos nenon āk, šo 
testu neizmanto.  
Neprogramm ētu DNS sint ēzi (UDS) nov ērtē, nosakot iez īmētu 
nukleozīdu uzņemšanu š ūnās, kurās nenotiek programm ēta (S- 
fāzes) DNS sint ēze. Plašāk izmanto ar tritiju iez īmēta timidīna (  3 H- 
TdR) uzņemšanas noteikšanu ar autoradiogr āfijas metodi. Nepro ­
grammētas DNS sint ēzes in vivo  testam piem ērotākās ir žurku 
aknas. Var izmantot ar ī citu org ānu audus, kas nav š īs metodes 
objekts.  
Neprogramm ētas DNS testa atbildes reakcijas noteikšana ir atkar īga 
no bojājuma viet ā izgriezto un ievietoto DNS b āzu skaita. T āpēc 
neprogramm ētas DNS sint ēzes tests ir īpaši noder īgs ķīmisko vielu 
izraisītu liela garuma repar āciju (no 20 l īdz 30 bāzes) noteikšanai. 
Savukārt maza garuma repar āciju (viena l īdz trīs bāzes) noteikšanas 
jutība ir ievērojami zem āka. Turkl āt mutācijas var notikt t ādēļ, ka 
DNS bojājumu viet ās reparācija nenotiek, t ā notiek nepareizi, vai ar ī 
nepareizas replik ācijas dēļ. Neprogramm ētas DNS sint ēzes testa 
atbildes reakcija neliecina par repar ācijas procesa pareiz ību. Turkl āt 
ir iespējams, ka mutag ēns reaģē ar DNS, bet DNS boj ājums izgrie ­ 
šanas repar ācijas proces ā izlabots netiek. Specifiskas inform ācijas 
trūkumu par neprogramm ētas DNS sint ēzes testā noteikto mutag ēno 
aktivitāti kompens ē šā rādītāja jutība, jo to nosaka vis ā genomā. 
Skatīt arī vispārīgā ievada B da ļu. 
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Šūnas, kas atrodas repar ācijas proces ā: kopējā kodola graudai ­
nība, kura liel āka par iepriekšnoteikto, kas j āpamato laboratorijai, 
kura veic testu.  
Kopējā kodola graudain ība (NNG) : šūnu neprogramm ētas DNS 
sintēzes kvantitat īvs novērtējums autoradiogr āfiskos UDS testos, ko 
aprēķina, no kodola graudu skaita (NG) at ņemot citoplazmas graudu 
skaitu kodoliem ekvivalent ās citoplazmas zon ās (CG): NNG = NG – 
CG. NNG skaitu apr ēķina atseviš ķām šūnām, ko pēc tam pārrēķina 
uz visām šūnām kultūrā, paralēlās kultūrās u. c.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 557
 
Neprogramm ēta DNS sint ēze (UDS) : DNS repar ācijas sintēze pēc 
tāda DNS fragmenta izgriešanas un aizvad īšanas, kur ā ir bojājums, 
kas radies ķīmiska vai fizik āla faktora iedarb ības rezult ātā. 
1.3. TESTA METODES PRINCIPS  
Neprogramm ētas DNS sint ēzes testā ar zīdītāju aknu š ūnām in vivo  
indicē DNS repar ācijas sintēzi pēc tāda DNS fragmenta izgriešanas 
un aizvad īšanas, kur ā ir bojājums, kas radies ķīmiska vai fizik āla 
faktora iedarb ības rezult ātā. Testā parasti izmanto  3 H-TdR iek ļaušanu 
aknu šūnu DNS, jo t ām šūnu ciklā ir maz š ūnu S-fāzē. Parasti  3 H- 
TdR uzņemšanu nosaka ar autogr āfiju, jo to maz āk traucē S-fāzes 
šūnas nekā, piemēram, šķidro scintil āciju skait īšanu.  
1.4. TESTA METODES APRAKSTS  
1.4.1.  Sagatavošana  
1.4.1.1.  Dzīvnieku sugu izv ēle 
Parasti izmanto žurkas, tom ēr var izmantot jebkuras piem ērotas sugas 
zīdītājus. Parasti izmanto jaunus, veselus, pieaugušus laboratorijas 
dzīvniekus. Izm ēģinājuma sākumā dzīvnieku masas atš ķirībām 
jābūt minimālām un tās nedrīkstētu pārsniegt ± 20 % no vid ējās 
masas, kas noteikta katram dzimumam atseviš ķi. 
1.4.1.2.  Turēšanas un barošanas nosac ījumi 
Izmanto visp ārējos nosac ījumus, kas min ēti vispārīgā ievada B da ļā, 
bet mitrumam vajadz ētu būt 50 līdz 60 %.  
1.4.1.3.  Dzīvnieku sagatavošana  
Veselus, jaunus, pieaugušus dz īvniekus p ēc gadījuma izvēles prin­
cipa sadala kontroles un apstr ādes grupās. Būrus izvieto t ā, lai iespē­
jami samazin ātu būru novietojuma varb ūtējo ietekmi. Dz īvniekiem 
piešķir īpašu identifik āciju un l īdz izmēģinājumu sākumam tos 
vismaz piecas dienas tur b ūros aklimatiz ācijai laboratorijas apst āk­ 
ļiem. 
1.4.1.4.  Testa viela/prepar āts 
Pirms došanas dz īvniekiem cietas testa vielas vispirms izš ķīdina vai 
suspendē piemērotos šķīdinātājos vai nes ējos un, ja vajadz īgs, 
atšķaida. Šķidras testa vielas var doz ēt tieši vai pirms doz ēšanas 
atšķaidīt. Ja dati par testa vielu prepar ātu stabilit āti liecina, ka tos 
uzglabāt nevar, izmanto svaigi pagatavotus prepar ātus. 
1.4.2.  Testa apst ākļi 
1.4.2.1.  Šķīdinātājs/nesējs 
Lietotajās devās šķīdinātājam vai nes ējam nedr īkst būt toksiskas 
iedarbības un tas nedr īkst būt reaģētspējīgs ar testa vielu. Izmantojot 
citus, maz āk izpētītus šķīdinātājus vai nes ējus, jābūt datiem par to 
saderību. Vienm ēr, kad tas iesp ējams, vispirms ieteicams izmantot 
ūdeni saturošus š ķīdinātājus vai nes ējus. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 558
 
1.4.2.2.  Kontroles  
Visās testu neatkar īgajās daļās līdztekus iek ļauj pozitīvas un nega ­
tīvas (šķīdinātāja/nesēja) kontroles. Iz ņemot apstr ādi ar testa vielu, ar 
kontrolgrupu dz īvniekiem r īkojas tieši t āpat kā ar apstrādāto grupu 
dzīvniekiem.  
Pozitīvai kontrolei izmanto vielas, kuras izraisa neprogramm ētu DNS 
sintēzi pie ekspoz īcijas robežv ērtībām, kas dod nosak āmu palielin ā­
jumu virs fona l īmeņa. Pozitīvas kontroles vielas, kam vajadz īga 
metabolisma aktiv ācija, izmanto dev ās, kurām ir mērena atbildes 
reakcija (4). Pozit īvās kontroles vielu koncentr ācijas izvēlas tā, lai 
to iedarb ība būtu skaidri redzama, tom ēr kodēto priekšmetstikli ņu 
identitāti to nolas ītājs nevarētu konstat ēt uzreiz. Pie pozit īvās 
kontroles viel ām pieder:  
Paraugu ņemšanas laiks Viela  CAS  Nr. Einecs  Nr. 
Agrīniem paraugu ņemšanas termi ­ 
ņiem (2 līdz 4 stundas) N-nitrozodimetilam īns 62-75-9 200-249-8 
Vēlīniem paraugu ņemšanas termi ­ 
ņiem (12 l īdz 16 stundas) N-2-fluor ēnilacetam īds (2-AAF) 53-96-3 200-188-6  
Var izmantot ar ī citas piem ērotas pozit īvas kontroles vielas. Pie ļau­
jams, ka pozit īvai kontrolei tiek izmantots cits iedarb ības veids nek ā 
testa vielai.  
1.5. PROCED ŪRA 
1.5.1.  Dz īvnieku skaits un dzimums  
Ņemot vērā dabiskās bioloģiskās reakcijas atš ķirības uz testu, 
izmanto pietiekamu skaitu dz īvnieku. Katr ā grupā jābūt vismaz 
trim analiz ējamiem dz īvniekiem. Gad ījumos, kad uzkr āta ievērojama 
vēsturisko datu b āze, pozitīvās un negat īvās kontroles grup ās var 
iekļaut tikai vienu vai divus dz īvniekus.  
Ja izmēģinājuma veikšanas laik ā ir pieejami citos izm ēģinājumos 
iegūti dati par t ās pašas sugas dz īvniekiem, kam izmantots tas pats 
iedarbības veids, un šie dati liecina, ka toksisk ā iedarbība uz abu 
dzimumu īpatņiem būtiski neatš ķiras, izmēģinājumam var izmantot 
tikai viena dzimuma dz īvniekus, v ēlams – tēviņus. Gadījumos, kad 
kaitīgā iedarbība uz cilv ēka organismu katram dzimumam var b ūt 
atšķirīga, piemēram, dažiem farmaceitiskajiem prepar ātiem, izm ēģi­
nājumu veic ar attiec īgā dzimuma dz īvniekiem.  
1.5.2.  Apstr ādes shēma 
Ar testa viel ām parasti veic vienreiz ēju apstrādi. 
1.5.3.  Devu lielums  
Parasti lieto vismaz divas devas. K ā lielāko nosaka devu, kurai ir 
tādas pašas toksisk ās iedarbības pazīmes kā lielākajai devai, kam 
varētu būt letāla iedarbība pēc tāda paša devu rež īma. Parasti maz ākā 
deva ir 50 % l īdz 25 % no liel ākas devas.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 559
 
Vielām ar specifisku biolo ģisko aktivit āti maztoksisk ās un netoksi ­
skās devās (piemēram, hormoniem un mitog ēniem) var b ūt citi devu 
noteikšanas krit ēriji, ko katr ā konkrētā gadījumā izvērtē atsevišķi. Ja 
atbilstošu datu tr ūkuma dēļ vispirms veic orient ējošu izmēģinājumu, 
tas jāizdara taj ā pašā laboratorij ā, kurā veiks galveno izm ēģinājumu, 
izmantojot t ās pašas sugas un dzimuma dz īvniekus un iev ērojot tādu 
pašu apstr ādes režīmu. 
Kā lielāko var noteikt ar ī devu, kas liecina par toksisku iedarb ību uz 
aknām (piemēram, piknotiskajiem kodoliem).  
1.5.4.  Iedarb ības robežu tests  
Ja testā ar vienu vielas devu, kas ir vismaz 2 000 mg/kg ķermeņa 
svara, vien ā vai divos pa ņēmienos vien ā dienā toksisku iedarb ību 
nekonstat ē un pēc datiem par strukt ūras ziņā līdzīgām vielām var 
pamatoti uzskat īt, ka tā nav genotoksiska, piln īgi izmēģinājumi var 
būt nevajadz īgi. Paredzam ā iedarbība uz cilv ēku var nor ādīt uz to, ka 
devu iedarb ības robežu p ārbaudē jālieto lielāka deva.  
1.5.5.  Devu došana  
Testa vielu parasti ievada ar m ākslīgo barošanu, izmantojot ku ņģa 
caurulīti vai piem ērotu intub ācijas kanulu. Var izmantot ar ī citus 
iedarbības veidus, ja š ādai rīcībai ir pietiekams pamatojums. Ta ču 
nav ieteicams intraperitoni āls iedarbības veids, jo t ādējādi aknas testa 
vielas iedarb ībai var tikt pak ļautas tieši, nevis caur centr ālās asins­
rites sistēmu. Maksim ālais šķidruma tilpums, ko vien ā paņēmienā var 
dot, mākslīgi barojot vai injic ējot, ir atkar īgs no izm ēģinājumu dzīv­
nieka lieluma. Tilpums nedr īkst pārsniegt 2 ml uz 100 g ķermeņa 
masas. Liel āka tilpuma lietošana par nor ādīto ir jāpamato. Iz ņemot 
kairinošas un kod īgas vielas, kuru iedarb ība lielākās koncentr ācijās 
parasti ir izteikt āka, izmēģinājumiem lietot ā tilpuma main ības 
ietekmi samazina, kori ģējot tilpumu t ā, lai pie vis ām devām tas 
būtu vienāds. 
1.5.6.  Aknu š ūnu sagatavošana  
Parasti aknu š ūnas no apstr ādātajiem dz īvniekiem sagatavo 12 l īdz 
16 stundu laik ā pēc testa vielas ievad īšanas. Gad ījumos, kad p ēc 12 
līdz 16 stund ām netiek konstat ēta acīm redzama pozit īva atbildes 
reakcija, var b ūt nepieciešama papildu paraugu ņemšana agr īnākos 
termiņos (parasti divas l īdz četras stundas p ēc apstrādes). Paraugus 
var ņemt citos termi ņos gadījumos, kad tie ir pamatoti ar toksikoki ­
nētiskajiem datiem.  
Zīdītāju aknu š ūnu īslaicīgas kultūras iegūst, aknas  in situ  apstrādājot 
ar kolagen āzi un tikko disoci ējušajām aknu š ūnām ļaujot nostiprin ā­
ties uz piem ērotas virsmas. No negat īvās kontroles dz īvniekiem 
iegūto aknu š ūnu dzīvotspējai (5) jābūt vismaz 50 %.  
1.5.7.  Neprogramm ētas DNS sint ēzes noteikšana  
Tikko izol ētas zīdītāju aknu š ūnas noteiktu laiku, piem ēram, trīs līdz 
astoņas stundas, parasti inkub ē barotnē, kas satur  3 H-TdR. Inkub ē­ 
šanas perioda beig ās barotni atdala no š ūnām, kuras p ēc tam var 
inkubēt barotnē, kas nesaist ītas radioaktivit ātes samazin āšanai satur 
neiezīmētu timidīnu. Tad š ūnas skalo, fiks ē un žāvē. Ja inkub ēšanas 
laiks ir ilg āks, nesaist ītas radioaktivit ātes samazin āšana var neb ūt 
vajadzīga. Priekšmetstikli ņus iemērc autoradiogr āfijas emulsij ā, 
tumsā eksponē (piemēram, 7 l īdz 14 dienas ledusskap ī), attīsta, 
iekrāso un saskaita ekspon ētos sudraba graudi ņus. No katra dz īv­
nieka sagatavo divus vai tr īs priekšmetstikli ņus. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 560
 
1.5.8.  Anal īze 
Pareizai neprogramm ētas DNS sint ēzes novērtēšanai uz priekšmetsti ­
kliņiem sagatavotajos prepar ātos jābūt pietiekamam morfolo ģiski 
normālu šūnu skaitam. Prepar ātos mikroskopiski nosaka ac īmre­
dzamas citotoksicit ātes pazīmes (piem ēram, piknozi, pazemin ātu 
radioaktīvas iezīmēšanas līmeni).  
Priekšmetstikli ņus pirms graudi ņu skaitīšanas kod ē. Parasti no viena 
dzīvnieka uz vismaz diviem priekšmetstikli ņiem uzskaita 100 š ūnas; 
skaits, kas maz āks par 100 š ūnām no viena dz īvnieka, ir j āpamato. 
Graudiņus neskaita S-f āzes kodolos, bet var atz īmēt S-fāzes šūnu 
daļu. 
Ar piemērotām metodēm pēc sudraba graudi ņu izgulsnēšanās nosaka 
morfoloģiski norm ālu šūnu kodolos un citoplazm ā ietvertā 3 H-TdR 
daudzumu.  
2. DATI  
2.1. REZULT ĀTU APSTR ĀDE 
Atsevišķi norāda datus par katru priekšmetstikli ņu un dzīvnieku. 
Turklāt visus datus apkopo tabulas veid ā. Katrai š ūnai, katram dz īv­
niekam un katrai testa vielas devai atseviš ķi aprēķina kopējo kodola 
graudainību (NNG), no kodola graudu skaita (NG) at ņemot cito ­
plazmas graudu skaitu kodoliem ekvivalent ās citoplazmas zon ās 
(CG). Gad ījumos, kad uzskaita š ūnas ar repar ācijām, pamato to 
noteikšanas krit ērijus, izmantojot iepriekš ieg ūtus vēsturiskos datus 
vai līdztekus veiktas negat īvas kontroles rezult ātus. Skaitlisko rezul ­
tātu izvērtēšanai var izmantot statistikas metodes. Gad ījumos, kad 
izmanto statistiskos testus, tos izv ēlas un pamato pirms izm ēģinā­
juma veikšanas.  
2.2. REZULT ĀTU NOV ĒRTĒŠANA UN INTERPRET ĀCIJA  
Pozitīvas un negat īvas atbildes reakcijas noteikšanas krit ēriji ir: 
tests ir pozi ­
tīvs, ja i) kopējā kodola graudain ība (NNG) p ārsniedz 
pēc laboratorijas v ēsturiskajiem datiem 
iepriekš noteikto robežv ērtību; vai 
ii) kopējā kodola graudain ība (NNG) ir b ūtiski 
lielāka par vienlaic īgā kontrol ē noteikto 
vērtību; 
tests ir nega ­
tīvs, ja i) kopējā kodola graudain ība (NNG) nep ārsniedz 
pēc laboratorijas v ēsturiskajiem datiem 
iepriekš noteikto robežv ērtību; vai 
ii) kopējā kodola graudain ība (NNG) nav b ūtiski 
lielāka par vienlaic īgā kontrol ē noteikto 
vērtību. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 561
 
Iegūtos rezult ātus izvērtē no biolo ģiskā viedokļa, t. i., to vari ācijas 
starp atseviš ķiem dzīvniekiem, ņemot vērā devu ietekmi uz citotok ­
siskajām īpašībām. Kā palīglīdzekli testa rezult ātu izvērtēšanai var 
izmantot statistikas metodes. Statistiskais svar īgums nedr īkst būt 
vienīgais faktors, p ēc kā nosaka pozit īvu atbildes reakciju.  
Lai gan liel ākajā daļā eksperimentu ieg ūst nepārprotami pozit īvus vai 
negatīvus rezult ātus, tomēr dažkārt pēc iegūtajiem datiem nevar 
noteikti spriest par testa vielas aktivit āti. Turklāt rezultāti var būt 
nedroši vai apšaub āmi arī neatkarīgi no eksperimenta atk ārtojumu 
skaita.  
Pozitīvs rezult āts neprogramm ētas DNS sint ēzes testā ar zīdītāju 
aknu šūnām in vivo  norāda, ka testa viela izraisa t ādus DNS boj ā­
jumus zīdītāju aknu š ūnās in vivo , ko var repar ēt neprogramm ētā 
DNS sint ēzē in vitro . Negatīvi rezultāti liecina, ka izm ēģinājuma 
apstākļos testa viela neizraisa šaj ā testā nosakāmus DNS boj ājumus.  
Jāizvērtē iespējamība, ka testa viela sasniedz centr ālās asinsrites 
sistēmu un jo īpaši mērķaudus (piem ēram, sistēmiska toksicit āte). 
3. ZI ŅOJUMU SAST ĀDĪŠANA  
TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā jābūt šādai inform ācijai.  
Šķīdinātājs/nesējs: 
— nesēja izvēles pamatojums,  
— testa vielas š ķīdība un stabilit āte šķīdinātājā/nesējā, ja tā ir 
zināma. 
Testa dzīvnieki:  
— izmantot ā suga/līnija, 
— dzīvnieku skaits, vecums un dzimums,  
— izcelsme, tur ēšanas apst ākļi, barība u. c.,  
— dzīvnieku masa testa s ākumā, katrā grupā norādot robežas, vid ējo 
lielumu un standartnovirzi.  
Testa apst ākļi: 
— pozitīvas un negat īvas (nesēja/šķīdinātāja) kontroles,  
— devu interv āla noteikšanas testa rezult āti gadījumos, kad tas 
veikts,  
— devu izv ēles pamatojums,  
— inform ācija par testa vielas sagatavošanu,  
— inform ācija par testa vielas došanu,  
— iedarb ības veida izv ēles pamatojums,  
— metodes, ar kur ām nosaka, ka testa viela non ākusi centr ālajā 
asinsritē vai mērķaudos gad ījumos, kad tas nepieciešams,  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 562
 
— testa vielas koncentr ācijas (ppm) bar ībā vai dzeramaj ā ūdenī 
pārrēķins faktiskaj ā dienas dev ā (mg/kg ķermeņa masas) gad ī­
jumos, kad tas nepieciešams,  
— sīkas ziņas par bar ības un ūdens kvalit āti, 
— sīks apstrādes un paraugu ņemšanas sh ēmas apraksts,  
— toksicit ātes novērtēšanas metodes,  
— aknu š ūnu prepar ātu un kult ūru sagatavošanas metode,  
— izmantot ā autoradiogr āfiskā metode,  
— sagatavoto priekšmetstikli ņu un uzskait īto šūnu skaits,  
— novērtējuma krit ēriji, 
— kritēriji, pēc kuriem nov ērtē, vai testa rezult āts ir pozit īvs, nega­
tīvs vai neskaidrs.  
Rezultāti: 
— kodolu graudain ības, citoplazmas graudain ības un kop ējās kodola 
graudainības vidējie rādītāji atseviš ķiem priekšmetstikli ņiem, 
dzīvniekiem un grup ām, 
— ja iesp ējams, reakcijas uz devu nov ērtējums,  
— statistisk ās analīzes rezult āti, ja tā veikta,  
— toksicit ātes pazīmes, 
— līdztekus ieg ūtie negat īvas (šķīdinātāja/nesēja) un pozit īvas 
kontroles rezult āti, 
— līdzšinējie vēsturiskie negat īvas (šķīdinātāja/nesēja) un pozit īvas 
kontroles rezult āti, norādot robežas, vid ējos lielumus un standart ­
novirzes,  
— reparācijas šūnu skaits, ja ir noteikts,  
— S-fāzes šūnu skaits, ja ir noteikts,  
— šūnu dzīvotspēja. 
Rezultātu izvērtējums.  
Secinājumi.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) Ashby, J., Lefevre, P.A., Burlinson, B. and Penman, M.G. 
(1985). An Assessment of the  In Vivo  Rat Hepatocyte DNA 
Repair Assay. Mutation Res., 156, p. 1–18.  
(2) Butterworth, B.E., Ashby, J., Bermudez, E., Casciano, D., 
Mirsalis, J., Probst, G. and Williams, G. (1987). A Protocol 
and Guide for the In Vivo Rat Hepatocyte DNA-Repair Assay. Mutation Res. 189, p. 123–133.
 
(3) Kennelly, J.C., Waters, R., Ashby, J., Lefevre, P.A., Burlinson, 
B., Benford, D.J., Dean, S.W. and Mitchell, I. de G. (1993). In 
Vivo Rat Liver UDS Assay. In: Kirkland D.J. and Fox M., 
(Eds) Supplementary Mutagenicity Tests: UKEM Recom ­
mended Procedures. UKEMS Subcommittee on Guidelines for Mutagenicity Testing. Report. Part II revised. Cambridge 
University Press, Cambridge, New York, Port Chester, 
Melbourne, Sydney, p. 52–77.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 563
 
(4) Madle, S., Dean, S.W., Andrae, U., Brambilla, G., Burlinson, 
B., Doolittle, D.J., Furihata, C., Hertner, T., McQueen, C.A. and 
Mori, H. (1993). Recommendations for the Performance of UDS Tests  In Vitro  and  In Vivo . Mutation Res., 312, p. 263–285.
 
(5) Fautz, R., Hussain, B., Efstathiou, E. and Hechenberger-Freudl, 
C. (1993). Assessment of the Relation Between the Initial Viabi ­
lity and the Attachment of Freshly Isolated Rat Hepatocytes 
Used for the  In Vivo/In Vitro  DNA Repair Assay (UDS). Muta ­
tion Res., 291, p. 21–27.  
(6) Mirsalis, J.C., Tyson, C.K. and Butterworth, B.E. (1982). Detec ­
tion of Genotoxic Carcinogens in the  In Vivo/In Vitro  Hepato­
cyte DNA Repair Assay. Environ. Mutagen, 4, p. 553–562.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 564
 
B.40.  IN VITRO  ĀDAS EROZIJA: TRANSKUT ĀNĀS ELEKTRISK ĀS 
PRETEST ĪBAS (TEP) TESTS  
1. METODE  
Šī testēšanas metode ir ekvivalenta ESAO TG 430 (2004) metodei.  
1.1. IEVADS  
Ādas erozija izpaužas k ā neatgriezenisku audu boj ājumu veidošan ās 
ādā pēc testējamā materiāla aplicēšanas (kā definēts Globālajā 
harmoniz ētajā sistēmā (GHS) ķīmisko vielu un mais ījumu klasifik ā­
cijai un mar ķēšanai (1)). Šaj ā metodē noteikta proced ūra erozijas 
novērtēšanai, neizmantojot dz īvus dzīvniekus.  
Ādas erozijas nov ērtēšanai parasti izmanto laboratorijas dz īvniekus 
(2). Šajā procedūrā izmantojamo dz īvnieku sāpes un ciešanas ņemtas 
vērā, pārskatot B.4. test ēšanas metodi, kas ļauj ādas eroziju noteikt, 
izmantojot alternat īvas in vitro  metodes.  
Pirmais solis t ādu alternat īvu testu noteikšanai, ko var ētu lietot ādas 
erozijas test ēšanai normat īvās regulēšanas nol ūkiem, bija valid ēšanas 
priekšizpēte (3). Pēc tam tika veikta form āla ādas erozijas  in vitro  
metožu (4) (5) valid ācija (6) (7) (8). Šo p ētījumu un citu publik āciju 
rezultāts bija ieteikums par to, ka ādas erozijas  in vivo  novērtēšanai 
var izmantot š ādus testus (9) (10) (11): cilv ēka ādas mode ļa testu 
(skatīt testēšanas metodi B.40.a un transkut ānās elektrisk ās pretes­
tības testu (šo metodi)).  
Validācija un citi public ēti pētījumi parādīja, ka žurku ādas trans ­
kutānās elektrisk ās pretestības (TEP) noteikšana (12) (13) ļauj droši 
atšķirt vielas, kas rada ādas eroziju, no viel ām, kas ādas eroziju 
nerada (5) (9).  
Šajā metodē aprakstītais tests ļauj identific ēt kodīgas vielas un vielu 
maisījumus. Bez tam šis tests ļauj identific ēt kodīgās vielas un mais ī­
jumus, ja par to liecina cita inform ācija (piem ēram, pH, strukt ūras un 
aktivitātes sakarība, dati par iedarb ību uz cilv ēka un dzīvnieku orga ­
nismu) (1) (2) (11) (14). Tas atš ķirībā no Glob ālās harmoniz ētās 
klasifikācijas sist ēmas (GHS) (1) nesniedz inform āciju par ādas 
eroziju un nedod iesp ējas kodīgās vielas s īkāk iedalīt apakškatego ­
rijās. 
Lai pilnīgi novērtētu lokālo iedarbību uz ādu pēc vienas ekspoz īcijas, 
ieteicams iev ērot pakāpeniskas test ēšanas strat ēģiju, kas pievienota 
testēšanas metodei B.4 (2) un ir paredz ēta Globālajā harmoniz ētajā 
sistēmā (1). Šī testēšanas strat ēģija pirms izm ēģinājumiem ar dz īviem 
dzīvniekiem paredz veikt  in vitro  testu ādas erozijas noteikšanai (k ā 
aprakstīts šajā metodē) un testu ādas kairin ājuma noteikšanai.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 565
 
1.2. DEFIN ĪCIJA  
Ādas erozija  in vivo : neatgriezeniska ādas bojājuma veidošan ās, 
konkrēti – saskat āma nekroze no epidermas derm ā pēc testējamās 
vielas aplic ēšanas uz laiku l īdz četrām stundām. Kairinoš ās reakcijas 
konstatē pēc čūlām, asiņošanas, asi ņojošiem kraupjiem un p ēc ādas 
atkrāsošanās lobīšanās dēļ zonām bez apmatojuma un r ētām 14 dienu 
ilga novērošanas perioda beig ās. Neskaidr ību gadījumos boj ājumu 
novērtēšanai jāizmanto histopatolo ģijas metodes.  
Transkut ānā elektrisk ā pretestība (TEP) : ādas elektrisk ās pretes­
tības rādītājs, kas izteikts kiloomos (k Ω). Vienkārša un droša metode 
barjeras funkcijas nov ērtēšanai, lai re ģistrētu jonu p āreju caur ādu, 
izmantojot Vitstona tiltu.  
1.3. STANDARTVIELAS  
1. tabula  
Standartvielas  
Nosaukums  Einecs  Nr. CAS  Nr. 
1,2-diaminoprop āns 201-155-9 78-90-0 ļoti kodīga 
akrilskābe 201-177-9 79-10-7 ļoti kodīga 
2-terc-butilfenols 201-807-2 88-18-6 kod īga 
kālija hidroks īds (10 %) 215-181-3 1310-58-3 kod īga 
sērskābe (10 %) 231-639-5 7664-93-9 kod īga 
oktānskābe (kaprilsk ābe) 204-677-5 124-07-02 kod īga 
4-amino-1,2,4-triazols 209-533-5 584-13-4 nav kod īga 
eigenols 202-589-1 97-53-0 nav kod īga 
fenetilbrom īds 203-130-8 103-63-9 nav kod īga 
tetrahloretil ēns 204-825-9 27-18-4 nav kod īga 
izostearīnskābe 250-178-0 30399-84-9 nav kod īga 
4-(metiltio)-benzaldeh īds 222-365-7 3446-89-7 nav kod īga 
Lielākā daļa no min ētajām vielām ņemta no ķīmisko vielu saraksta, 
kuras tika izraudz ītas ECVAM starptautiskajai valid ācijai (4). Izv ēle 
pamatojas uz š ādiem krit ērijiem:  
i) vienāds kodīgu un nekod īgu vielu skaits;  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 566
 
ii) ir tirdzniec ībā pieejamas vielas, kas p ārstāv lielāko daļu no attie ­
cīgām ķīmisko vielu klas ēm; 
iii) ļoti kodīgu, kā arī mazāk kodīgu vielu iek ļaušana, lai nodrošin ātu 
atšķiršanu, pamatojoties uz kod īgumu;  
iv) tādu ķīmisko vielu izv ēle, ar kādām varētu strādāt laboratorij ā, 
papildus kod īgumam nepak ļaujoties citam nopietn ākam riskam.  
1.4. TEST ĒŠANAS METODES PRINCIPS  
Testējamo vielu aplic ē uz laiku l īdz 24 stund ām ādas disku 
epidermas virsmai test ēšanas iek ārtā ar diviem nodal ījumiem, kur ā 
ādas diski veido nodal ījumu starpsienu. Ādu diskiem ņem no 28–30 
dienas vec ām humāni nobeigt ām žurkām. Kodīgus materi ālus identi ­
ficē pēc to spējas izraisīt stratum corneum  normālas integrit ātes un 
barjeras funkcijas zudumu, ko nov ērtē kā TEP pazemin āšanos zem 
sliekšņa līmeņa (12). Žurku TEP gad ījumā izraudzītā sliekšņa vērtība 
ir 5 kΩ, pamatojoties uz plašiem datiem par lielu ķīmisko vielu 
klāstu, kurā lielākā vērtību daļa ir vai nu neapšaub āmi un iev ērojami 
lielāka (bieži > 10 k Ω), vai iev ērojami zem āka (parasti < 3 k Ω) par 
šo vērtību (12). Parasti materi āli, kas dz īvniekiem nerada ādas 
eroziju, bet ir ar kairinošu iedarb ību vai bez t ās, nesamazina TEP 
zemāk par šo sliekš ņa vērtību. Bez tam ādas prepar ātu vai citas 
aparatūras izmantošana var main īt sliekšņa vērtību un tāpēc var būt 
vajadzīga papildu valid ācija. 
Krāsvielas saist īšanas posms tiek iek ļauts testa proced ūrā, lai apstip ­
rinātu TEP pozit īvos rezult ātus, ieskaitot v ērtības, kas ir tuvu 5 k Ω. 
Krāsvielas saist īšanas posm ā nosaka, vai jonu caurlaid ības palielin ā­
jumu izrais ījusi stratum corneum  fiziska no ārdīšanās. Pierādīts, ka 
TEP metode, izmantojot žurkas ādu, ļauj prognoz ēt in vivo  kodī­
gumu, ko nosaka trušiem p ēc B.4. test ēšanas metodes (2). J āatzīmē, 
ka salīdzinājumā ar cilvēka ādas strēmelīšu testu (15)  in vivo  tests 
trušiem ir ļoti konservat īvs attiecībā uz kodīguma un ādas kairin ā­
juma noteikšanu.  
1.5. TEST ĒŠANAS METODES APRAKSTS  
1.5.1.  Dz īvnieki  
Piemērotākā izmēģinājuma dzīvnieku suga ir žurkas, jo ir pier ādīta to 
ādas jutība pret ķīmiskajām vielām šajā testā (10). Žurku vecums 
(laikā, kad ņem ādu) un līnija ir seviš ķi svarīgi, lai būtu nodrošin āts, 
ka apmatojuma folikulas ir snaudas f āzē pirms pieauguša dz īvnieka 
apmatojuma augšanas s ākuma.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 567
 
Jauniem, aptuveni 22 dienu veciem ( Wistar  vai līdzīgas līnijas) žurku 
vīrišķā vai sieviš ķā dzimuma īpatņiem uzman īgi nocērp muguras un 
sānu apmatojumu. P ēc tam dzīvniekus mazg ā, rūpīgi berzējot, cirpto 
vietu iem ērcot antibiotiskas vielas š ķīdumā (kas satur, piem ēram, 
streptomic īnu, penicil īnu, hloramfenikolu un amfoteric īnu koncentr ā­
cijā, kura nodrošina bakt ēriju augšanas nov ēršanu). Dz īvniekus 
mazgā ar antibiotik ām trešajā vai ceturtaj ā dienā pēc pirmās mazgā­ 
šanas un izmanto tr īs dienu laik ā pēc otrās mazgāšanas, kad p ēc 
apmatojuma no ņemšanas  stratum corneum  ir atjaunojies.  
1.5.2.  Ādas disku sagatavošana  
Dzīvniekus 28–30 dienu vecum ā humāni nonāvē; vecumam ir notei ­
coša nozīme. Tad ņem katra dz īvnieka muguras un s ānu ādu, no 
kuras atdala zem ādas taukus, tos uzman īgi atslāņojot. Izgriež apm. 
20 mm diametra ādas diskus. Ādu var glab āt līdz disku izmanto ­ 
šanai, ja tiek pier ādīts, ka pozit īvo un negat īvo kontro ļu dati ir 
līdzvērtīgi datiem, kas ieg ūti, izmantojot svaigu ādu. 
Ādas disku novieto uz viena PTFE (politetrafluoretil ēna) caurul ītes 
gala tā, lai epidermas virsma b ūtu kontakt ā ar caurul īti. Uzmauc 
gumijas gredzenu, lai ādu piestiprin ātu caurul ītes galā, un nogriež 
liekos audus. Caurul ītes un gredzena izm ēri norādīti 2. attēlā. Pēc 
tam gumijas gredzena piestiprin ājuma vietu PTFE caurul ītei herme ­
tizē, rūpīgi apziežot ar vazel īnu. Caurul īti nostiprina ar atsper īgu 
spaili receptora kamer ā, kurā ir MgSO  4 šķīdums (154 mM) (1. 
attēls). Ādas diskam j ābūt pilnīgi iegremd ētam MgSO  4 šķīdumā. 
No vienas žurkas ādas var ieg ūt 10–15 ādas diskus.  
Pirms test ēšanas izm ēra divu ādas disku elektrisko pretest ību, lai 
pārbaudītu katra dz īvnieka ādas kvalit āti. Lai pārējos diskus var ētu 
izmantot test ēšanai, abu disku pretest ībai jābūt lielākai par 10 k Ω. Ja 
pretestība ir maz āka par 10 k Ω, visi pārējie diski no š īs ādas mērī­
jumu veikšanai nav der īgi. 
1.5.3.  Test ējamās vielas un kontroles vielas aplic ēšana  
Visos eksperimentos j āizmanto paral ēlas pozit īvās un negat īvās 
kontroles, lai nodrošin ātu adekvātu eksperiment ālā modeļa darbību. 
Jāizmanto diski no viena dz īvnieka ādas. Pozit īvai un negat īvai 
kontrolei ieteicams izmantot attiec īgi 10 M s ālsskābi un ūdeni.  
Testējamās vielas, kas ir š ķidrumi (150 μl) aplicē vienmērīgi uz 
epidermas virsmas caurul ītes iekšpus ē. Testējot cietvielu materi ālus, 
pietiekamu materi āla daudzumu uzkl āj uz ādas diska vienm ērīgi, lai 
pārklātu visu epidermas virsmu. Dejoniz ētu ūdeni (150 μl) pievieno 
uz cietā materiāla virsmas un cauruli viegli sakrata. Lai nodrošin ātu 
maksimālu kontaktu ar ādu, var rasties nepieciešam ība uzsild īt līdz 
30 o C, lai test ējamo vielu izkaus ētu vai padar ītu mīkstāku, vai 
sasmalcin āt, iegūstot materi ālu graudiņu vai pulvera veid ā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 568
 
Katrai test ējamajai un kontroles vielai izmanto tr īs ādas diskus. 
Testējamās vielas aplic ē 24 stundas 20–23  o C temperat ūrā. Testē­
jamo vielu no ņem, skalojot ar ūdensvada ūdens strūklu līdz 30  o C 
temperatūrā, kamēr materiāls pilnīgi nomazg āts. 
1.5.4.  TEP m ērīšana  
Ādas pretest ību kā TEP mēra, izmantojot zemsprieguma mai ņstrāvas 
Vitstona tiltu (13). Tilta pamatparametri ir darba spriegums 1–3 V, sinusoīda vai taisnst ūrveida mai ņstrāva ar frekvenci 50–1 000 Hz un 
mērījumu diapazons vismaz 0,1–30 k Ω. Ar valid ēšanai izmantoto 
mērtiltu virknes vai paral ēlajā slēgumā mēra induktivit āti, kapacit āti 
un pretest ību attiec īgi līdz 2 000 H, 2 000 μF un 2 M Ω pie 
frekvences 100 Hz vai 1 kHz. TEP testa nol ūkiem mērījumi tiek 
veikti virknes sl ēgumā kā pretestība pie frekvences 100 Hz. Pirms 
elektriskās pretestības mērīšanas samazina ādas virsmas spraigumu, 
pievienojot tik daudz 70 % etanola, lai p ārklātu epidermu. P ēc dažām 
sekundēm etanolu no caurul ītes izlej un audus hidrat ē
, pievienojot 
3 mL MgSO  4 šķīduma (154 mM). Tilta elektrodus novieto ab ās ādas 
diska pus ēs, lai izm ērītu ādas disku pretest ību kΩ (1. attēls). Elek­
troda izm ēri un elektroda da ļas garums zem tur ētāja spailes nor ādīts 
2. attēlā. Iekšējā elektroda tur ētāja spaile pretest ības mērīšanas laik ā 
balstās uz PTFE caurules, lai nodrošin ātu, ka MgSO  4 šķīdumā būtu 
iegremdēts vienāds elektroda garums. Ārējais elektrods tiek ievietots 
receptora kamer ā tādā veidā, ka elektrods balst ās pret kameras 
dibenu. Att ālumam starp atsperes spaili un PTFE caurul ītes apakšu 
jābūt nemainīgam (2. att ēls), jo šis att ālums ietekm ē izmērītās pretes­
tības vērtību. Tādējādi attālumam starp iekš ējo elektrodu un ādas 
disku jābūt pastāvīgam un iesp ējami mazam (1–2 mm).  
Ja izmērītā pretestības vērtība ir liel āka par 20 k Ω, tas varētu būt 
saistīts ar test ējamās vielas paliek ām uz ādas diska epidermas 
virsmas. Var v ēlreiz mēģināt noņemt šīs vielas atliekas, piem ēram, 
PTFE caurul ītes galu nosl ēdzot ar cimdotu īkšķi un kratot aptuveni 
10 sekundes; MgSO  4 šķīdumu izlej un pretest ības mērīšanu atkārto 
ar svaigu MgSO  4 šķīdumu.  
Testēšanai izmantot ās aparatūras raksturlielumi, izm ēri un eksperi ­
menta proced ūra var ietekm ēt iegūstamās TEP vērtības. Kod īguma 
slieksnis 5 k Ω tika noteikts p ēc datiem, kas ieg ūti ar šajā metodē 
aprakstīto speciālo aparat ūru un proced ūru. Citas sliekš ņa un 
kontroles v ērtības var izr ādīties piem ērotas citos testa apst ākļos vai 
izmantojot citu aparat ūru. Tādējādi metodika un pretest ības sliekš ņa 
vērtība jākalibrē, testējot standartvielas, kuras izv ēlas no valid ācijai 
izmantotā ķīmisko vielu kl āsta (4) (5) vai p ētāmajām vielām līdzīgu 
ķīmisko klašu viel ām. Vairākas piem ērotas standartvielas nor ādītas 
1. tabulā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 569
 
1.5.5.  Kr āsvielu saist īšanas metodes  
Dažu nekod īgu materi ālu iedarbībā pretestība var samazin āties zem 
sliekšņa vērtības 5 kΩ, joniem p ārejot caur  stratum corneum  un 
rezultātā samazinot elektrisko pretest ību (5). Piem ēram, neitr ālas 
organiskās vielas un virsmakt īvas vielas (deter ģenti, emulgatori 
u. c.) var no ņemt ādas lipīdus, palielinot membr ānas jonu caurlai ­
dību. Tāpēc, ja test ējamās vielas TEP v ērtība ir ap 5 k Ω vai ir 
mazāka, bet saskat āma ādas bojājuma nav, j āveic krāsvielas penetr ā­
cijas noteikšana kontroles un apstr ādātajos audos, lai noteiktu, vai 
iegūtās TEP vērtības ir ādas caurlaid ības paaugstin āšanās vai vielas 
kodīguma rezult āts (3) (5). P ēdējā gadījumā, kad  stratum corneum  ir 
pārrāvumi, krāsviela sulforodam īns B, aplic ējot uz ādas, ātri penetrē 
audu slānī un to nokr āso. Minētā krāsviela ir stabila pret ļoti daudzu 
ķīmisko vielu iedarb ību, kā arī turpmāk aprakstīto ekstrakcijas proce ­
dūru. 
1.5.5.1.  Sulforodam īna B krāsvielas aplic ēšana un no ņemšana  
Pēc TEP noteikšanas no caurul ītes izlej magnija sulf āta šķīdumu un 
uzmanīgi apskata ādu, vai tai nav ac īm redzamu boj ājumu. Ja lielu 
acīm redzamu boj ājumu nav, uz div ām stundām visiem ādas diskiem 
epidermas virsmai aplic ē sulforodam īna B krāsvielas (Acid Red 52; 
C.I. 45100;  Einecs  Nr. 222-529-8;  CAS  Nr. 3520-42-1), 150 μL 
10 % šķīdumu destil ētā ūdenī. Pēc tam šos ādas diskus aptuveni 
10 sekundes skalo ar istabas temperat ūras ūdensvada ūdeni, lai 
noņemtu visu lieko/nesaist īto krāsvielu. Katru ādas disku piesardz īgi 
izņem no PTFE caurules un ievieto m ēģenē (piemēram, 20 mL stikla 
scintilācijas mēģenē) ar dejoniz ētu ūdeni (8 ml). M ēģenes uzman īgi 
5 minūtes maisa, lai atdal ītu nesaist īto krāsvielu. Pēc tam atk ārto 
skalošanas oper āciju, tad ādas diskus iz ņem un ievieto m ēģenēs ar 
5 ml nātrija dodecilsulf āta (NDS) 30 % š ķīdumu destil ētā ūdenī un 
inkubē 60 o C temperat ūrā līdz nākamajai dienai.  
Pēc inkubācijas katru ādas disku iz ņem un turpm āk neizmanto, bet 
šķīdumu centrifug ē 8 minūtes 21  o C temperat ūrā (relatīvais centrb ē­
dzes spēks ~ 175 × g). Dzidr ā šķīduma 1 mL atš ķaida 5 reizes (t. i., 
1 mL + 4 mL) ar 30 % NDS š ķīdumu destil ētā ūdenī. Šķīduma 
optisko bl īvumu (D) m ēra pie 565 nm.  
1.5.5.2.  Krāsvielas satura apr ēķināšana  
Sulforodam īna B krāsvielas saturu disk ā aprēķina pēc D vērtībām (5) 
(sulforodam īna B kr āsvielas mol ārās ekstinkcijas koeficients pie 
565 nm = 8,7 × l0  4 ; molekulmasa = 580). Kr āsvielas saturu nosaka 
katram ādas diskam, izmantojot attiec īgo kalibr ēšanas līkni, un p ēc 
tam atkārtojumiem apr ēķina krāsvielas vid ējo saturu.  
2. DATI  
Pretestības vērtības (kΩ) un krāsvielas vid ējā satura v ērtības (μg/­
disks) gad ījumos, kad to nosaka, test ējamajam materi ālam, kā arī 
pozitīvajām un negat īvajām kontrol ēm apkopo tabul ā (atsevišķo 
eksperimentu dati un vid ējā vērtība ± standartnovirze), ieskaitot 
datus par atk ārtojumiem/atk ārtotiem eksperimentiem, vid ējām un 
atsevišķo atkārtojumu v ērtībām. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 570
 
2.1. REZULT ĀTU INTERPRET ĀCIJA  
Vidējie TEP rezult āti ir derīgi, ja paral ēlās pozitīvās un negat īvās 
kontroles v ērtības atbilst diapazoniem, kas ir pie ņemami metodei 
testēšanas laboratorij ā. Pieņemamie pretest ības diapazoni, izmantojot 
iepriekš aprakst īto metodolo ģiju un apar ātu, ir min ēti tabulā: 
Kontrole Viela Pretestības 
diapazons (K ω) 
Pozitīvā 10 M s ālsskābe 0,5–1,0 
Negatīvā Destil ēts ūdens 10–25  
Vidējie krāsvielas saist īšanas rezult āti derīgi ar nosac ījumu, ka para ­
lēlās kontroles v ērtības atbilst diapazonam, kas ir pie ņemams šai 
metodei. Ieteicamie pie ņemamie kr āsvielas satura diapazoni kontroles 
vielām, kas atbilst iepriekš aprakst ītajai metodolo ģijai un aparat ūrai, 
norādīti tabulā: 
Kontrole Viela Krāsvielas 
satura diapa ­
zons (μg/disks)  
Pozitīvā 10 M s ālsskābe 40–100 
Negatīvā Destil ēts ūdens 15–35  
Uzskatāms, ka test ējamā viela nav kod īga, nokļūstot uz ādas: 
i) ja testējamajai vielai noteikt ā vidējā TEP vērtība ir liel āka par 
5 kΩ, vai  
ii) vidējā TEP vērtība ir maz āka par vai vien āda ar 5 k Ω, un 
— ādas disks nav ac īm redzami erod ēts, un  
— vidējais krāsvielas saturs disk ā ir ievērojami zem āks par 
vidējo krāsvielas saturu paral ēlajā 10 M HCl pozit īvajā 
kontrolē. 
Uzskatāms, ka test ējamā viela ir kod īga, nokļūstot uz ādas: 
i) ja vidējā TEP vērtība ir maz āka par vai vien āda ar 5 k Ω un ādas 
disks ir ac īm redzami erod ēts, vai  
ii) vidējā TEP vērtība ir maz āka par vai vien āda ar 5 k Ω, un 
— ādas disks nav ac īm redzami erod ēts, tomēr 
— vidējais krāsvielas saturs disk ā ir lielāks par vai vien āds ar 
vidējo krāsvielas saturu paral ēlajā 10 M HCl pozit īvajā 
kontrolē. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 571
 
3. P ĀRSKATS  
3.1. TEST ĒŠANAS P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatos jāiekļauj šāda inform ācija. 
Testējamā viela un kontroles vielas:  
— ķīmiskais nosaukums, piem ēram, IUPAC  vai CAS  nosaukums, un  
CAS numurs, ja zin āms, 
— vielas vai prepar āta tīrības pakāpe, sastāvs (masas procentos) un 
izskats,  
— fizikāli ķīmiskās īpašības, kas saist ītas ar test ēšanu, piem ēram, 
fizikālais stāvoklis, pH, stabilit āte, šķīdība ūdenī, 
— testējamās/kontroles vielas sagatavošana test ēšanai, ja tiek veikta 
(piemēram, sildīšana, sasmalcin āšana),  
— stabilit āte, ja zināma. 
Izmēģinājumu dzīvnieki:  
— izmantot ā līnija un dzimums,  
— dzīvnieku vecums, kad tie tika izmantoti k ā donordzīvnieki,  
— avots, tur ēšanas apst ākļi, barošana u. c.,  
— inform ācija par ādas sagatavošanu.  
Testēšanas apst ākļi: 
— testēšanas iek ārtu kalibr ēšanas līknes,  
— krāsvielas saist īšanas testa kalibr ēšanas līknes,  
— inform ācija par TEP m ērīšanai izmantoto test ēšanas proced ūru, 
— inform ācija par kr āsvielas saist īšanas noteikšanai izmantoto 
procedūru, ja vajadz īgs, 
— testēšanas proced ūras iespējamo modifik āciju apraksts,  
— izmantoto nov ērtējuma krit ēriju apraksts.  
Rezultāti: 
— TEP un kr āsvielas saist īšanas (ja š ī veikta) noteikšanas rezult ātu 
dati tabulas veid ā atsevišķi par katru eksperimenta dz īvnieku un 
ādas paraugu,  
— novērojumu apraksts.  
Rezultātu novērtējums.  
Secinājumi.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) OECD (2001) Harmonised Integrated Classification System for 
Human Health and Environmental Hazards of Chemical Substances and Mixtures. OECD Series on Testing and Asses ­
sment Number 33. ENV/JM/MONO(2001)6, Paris. http:// ­
www.olis.oecd.org/olis/2001doc.nsf/LinkTo/env-jm- 
mono(2001)6.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 572
 
(2) Testing Method B.4. Acute Toxicity: Dermal Irritation/ ­
Corrosion.  
(3) Botham, P.A., Chamberlain, M., Barratt, M.D., Curren, R.D., 
Esdaile, D.J., Gardner, J.R., Gordon, V.C., Hildebrand, B., Lewis, R.W., Liebsch, M., Logemann, P., Osborne, R., 
Ponec, M., Regnier, J.F., Steiling, W., Walker, A.P., and 
Balls, M. (1995). A prevalidation study on  in vitro  skin corro ­
sivity testing. The report and recommendations of ECVAM Workshop 6. ATLA 23, p. 219–255.
 
(4) Barratt, M.D., Brantom, P.G., Fentem, J.H., Gerner, I., Walker, 
A.P., and Worth, A.P. (1998). The ECVAM international vali ­
dation study on  in vitro  tests for skin corrosivity. 1. Selection 
and distribution of the test chemicals. Toxicology In Vitro 12, 
p. 471–482.  
(5) Fentem, J.H., Archer, G.E.B., Balls, M., Botham, P.A., Curren, 
R.D., Earl, L.K., Esdaile, D.J., Holzhütter, H.-G., and Liebsch, M. (1998). The ECVAM international validation study on  in 
vitro  tests for skin corrosivity. 2. Results and evaluation by the 
Management Team. Toxicology In Vitro 12, p. 483–524.
 
(6) OECD (1996). Final Report of the OECD Workshop on 
Harmonisation of Validation and Acceptance Criteria for Alter ­
native Toxicological Test Methods, p. 62.  
(7) Balls, M., Blaauboer, B.J., Fentem. J.H., Bruner. L., Combes, 
R.D., Ekwall, B., Fielder. R.J., Guillouzo, A., Lewis, R.W., Lovell, D.P., Reinhardt, C.A., Repetto, G., Sladowski. D., 
Spielmann, H., and Zucco, F. (1995). Practical aspects of the 
validation of toxicity test procedures. The report and recom ­
mendations of ECVAM workshops. ATLA 23, p. 129–147.
 
(8) ICCVAM (Interagency Coordinating Committee on the Vali ­
dation of Alternative Methods). (1997). Validation and Regu ­
latory Acceptance of Toxicological Test Methods. NIH Publi ­
cation No 97-3981. National Institute of Environmental Health 
Sciences, Research Triangle Park, NC, USA. http:// ­
iccvam.niehs.nih.gov/docs/guidelines/validate.pdf.  
(9) ECVAM (1998). ECVAM News & Views. ATLA 26, 
275–280.  
(10) ICCVAM (Interagency Coordinating Committee on the Vali ­
dation of Alternative Methods) (2002). ICCVAM evaluation of EpiDerm
 TM , EPISKIN  TM (EPI-200), and the Rat Skin Trans ­
cutaneous Electrical Resistance (TER) assay: In Vitro test 
methods for assessing dermal corrosivity potential of chemi ­
cals. NIH Publication No 02-4502. National Toxicology Program Interagency Center for the Evaluation of Alternative Toxicological Methods, National Institute of Environmental 
Health Sciences, Research Triangle Park, NC, USA. http:// ­
iccvam.niehs.nih.gov/methods/epiddocs/epis_brd.pdf.
 
(11) OECD (2002) Extended Expert Consultation Meeting on The 
In Vitro Skin Corrosion Test Guideline Proposal, Berlin, 1st 
–2nd November 2001, Secretariat's Final Summary Report, 
27 th March 2002, OECD ENV/EHS, available upon request 
from the Secretariat.  
(12) Oliver, G.J.A., Pemberton, M.A., and Rhodes, C. (1986). An  
in vitro  skin corrosivity test – modificationsand validation. Fd. 
Chem. Toxicol. 24, p. 507–512.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 573
 
(13) Botham, P.A., Hall, T.J., Dennett, R., McCall, J.C., Basketter, 
D.A., Whittle, E., Cheeseman, M., Esdaile, D.J., and Gardner, 
J. (1992). The skin corrosivity test  in vitro : results of an inter ­
laboratory trial. Toxicology In Vitro 6, p. 191–194.  
(14) Worth AP, Fentem JH, Balls M, Botham PA, Curren RD, Earl 
LK, Esdaile DJ, Liebsch M (1998). An Evaluation of the 
Proposed OECD Testing Strategy for Skin Corrosion. ATLA 
26: 709–720.  
(15) Basketter, D.A., Chamberlain, M., Griffiths, H.A., Rowson, 
M., Whittle, E., York, M. (1997). The classification of skin irritants by human patch test. Fd. Chem. Toxicol. 35, 
p. 845–852.
 
(16) Oliver G.J.A, Pemberton M.A and Rhodes C. (1988). An In 
Vitro model for identifying skin-corrosive chemicals. I. Initial Validation. Toxicology In Vitro. 2, p. 7–17.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 574
 
1. attēls 
Aparāts žurku ādas TEP noteikšanai
  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 575
 
2. attēls 
Politetrafluoretil ēna (PFTE) caurul ītes, receptora un elektrodu izm ēri
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 576
 
Attēlā parādītā aparāta darbībai svarīgākie faktori:  
— PTFE caurul ītes iekšējais diametrs,  
— elektrodu garumam attiec ībā pret PTFE caurul īti un receptora 
kameru jābūt tādam, lai elektrodi nepieskartos ādas diskam, un 
kontaktā ar MgSO  4 šķīdumu būtu vienāds elektroda standarta 
garums,  
— MgSO  4 šķīduma līmenim receptora kamer ā un PTFE caurul ītē 
jābūt 1. attēlā norādītajā augstum ā, 
— lai elektrisk ā pretestība būtu ticams ādas īpašību rādītājs, ādas 
diskam jābūt pareizi fiks ētam uz PTFE caurul ītes. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 577
 
B.40.a  ĀDAS EROZIJAS  IN VITRO  TESTS: CILV ĒKA ĀDAS 
MODEĻA TESTS  
1. METODE  
Šī testēšanas metode ir ekvivalenta ESAO TG 431 (2004) metodei.  
1.1. IEVADS  
Ādas erozija ir neatgriezeniska audu boj ājuma veidošan ās ādā pēc 
testējamā materiāla aplicēšanas (saska ņā ar ķīmisko vielu un mais ī­
jumu klasifik ācijas Glob ālo harmoniz ēto sistēmu (GHS)) (1). Ādas 
erozijas nov ērtēšanai pēc šīs testēšanas metodes nav j āizmanto dz īvu 
dzīvnieku audi.  
Kodīgas iedarb ības uz ādu noteikšanai l īdz šīm parasti izmantoja 
laboratorijas dz īvniekus (2). Ar šo test ēšanas proced ūru saistītās 
dzīvnieku sāpes un ciešanas ņemtas vērā un novērstas B.4. test ēšanas 
metodes jaunaj ā redakcijā, kas dod iesp ējas kodīgo iedarb ību uz ādu 
novērtēt, izmantojot alternat īvas in vitro  metodes.  
Pirmais solis, izstr ādājot alternat īvas metodes, kuras var ētu izmantot 
kodīgas iedarb ības uz ādu testēšanai normat īvas regul ēšanas nol ū­
kiem, bija valid ācijas priekšizp ēte (3). Pēc tam tika veikti  in vitro  
metožu form ālas validācijas pētījumi (6) (7) (8) kod īgas iedarb ības 
uz ādu noteikšanai (4) (5). Šo p ētījumu un citas public ētas literatūras 
(9) rezult ātā izstrādāts ieteikums kod īgas iedarb ības uz ādu novērtē­ 
šanai  in vivo  (10) (11) (12) (13) izmantot š ādus testus: cilv ēka ādas 
modeļa testu (š ī metode) un transkut ānās pretestības testu (skat īt 
B.40. test ēšanas metodi).  
Validācijas pētījumi liecina, ka testi, izmantojot cilv ēka ādas modeli 
(3) (4) (5) (9), ļauj ticami atš ķirt vielas ar zin āmu kodīgu iedarb ību 
uz ādu no viel ām, kurām tās nav. Test ēšanas protokols dod iesp ējas 
atšķirt vielas ar ļoti spēcīgu kodīgu iedarb ību uz ādu no viel ām, 
kurām tā nav tik sp ēcīga. 
Šajā metodē aprakstītais tests ļauj identific ēt kodīgas ķīmiskās vielas 
un maisījumus. Bez tam tas ļauj identific ēt nekodīgas vielas un 
maisījumus, ja š ā testa rezult ātus papildina ar liec ībām, kas ieg ūtas 
no citas jau esošas inform ācijas (piem ēram, pH, strukt ūras un akti ­
vitātes savstarp ēja sakarība, dati par iedarb ību uz cilv ēka un/vai 
dzīvnieka organismu) (1) (2) (13) (14). Parasti tas nesniedz adekv ātu 
informāciju par ādas kairin ājumu, kā arī nedod iesp ējas kodīgās 
vielas sīkāk iedalīt apakškategorij ās atšķirībā no Glob ālās harmoni ­
zētās klasifik ācijas sistēmas (GHS) (1)  
Lai pilnībā novērtētu lokālu iedarbību uz ādas pēc vienas ekspoz ī­
cijas, ieteicams iev ērot pakāpeniskas test ēšanas strat ēģiju saskaņā ar 
B.4. testēšanas metodi (2), kas paredz ēta Globālajā harmoniz ētajā 
sistēmā (GHS) (1). Min ētā testēšanas strat ēģija pirms dz īvu dzīv­
nieku izmantošanas izm ēģinājumiem vispirms paredz kod īgas iedar­
bības uz ādu un ādas kairin ājuma noteikšanu  in vitro . ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 578
 
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Ādas erozija  in vivo : ir neatgriezeniska boj ājuma veidošan ās ādā, 
konkrēti – saskat āma nekroze no epidermas derm ā pēc testējamās 
vielas aplic ēšanas uz laiku l īdz četrām stundām. Kodīgo iedarb ību 
konstatē pēc čūlām, asiņošanas, asi ņojošiem kraupjiem un – nov ēro­ 
šanas beig ās pēc 14 dien ām – pēc ādas atkrāsošanās zonām ar izkri ­
tušu apmatojumu un r ētām. Neskaidros gad ījumos boj ājums jāno­
vērtē ar histopatolo ģijas metod ēm. 
Šūnu dzīvotspēja: parametrs raksturo š ūnu populācijas kopējo akti­
vitāti (piemēram, šūnu mitohondriju dehidrogen āžu spēju reducēt 
vitālo krāsvielu MTT), kas atkar ībā no mērījumu beigu punkta un 
izmantotās testēšanas shēmas korel ē ar šūnu kopējo skaitu un/vai 
vitalitāti. 
1.3. STANDARTVIELAS  
1. tabula  
Standartvielas  
Nosaukums  Einecs  Nr. CAS  Nr. 
1,2-diaminoprop āns 201-155-9 78-90-0 ļoti kodīga 
akrilskābe 201-177-9 79-10-7 ļoti kodīga 
2-terc-butilfenols 201-807-2 88-18-6 kod īga 
kālija hidroks īds (10 %) 215-181-3 1310-58-3 kod īga 
sērskābe (10 %) 231-639-5 7664-93-9 kod īga 
oktānskābe (kaprilsk ābe) 204-677-5 124-07-02 kod īga 
4-amino-1,2,4-triazols 209-533-5 584-13-4 nav kod īga 
eigenols 202-589-1 97-53-0 nav kod īga 
fenetilbrom īds 203-130-8 103-63-9 nav kod īga 
tetrahloretil ēns 204-825-9 27-18-4 nav kod īga 
izostearīnskābe 250-178-0 30399-84-9 nav kod īga 
4-(metiltio)-benzaldeh īds 222-365-7 3446-89-7 nav kod īga 
Lielākā daļa no min ētajām vielām ņemta no ķīmisko vielu saraksta, 
kuras tika izraudz ītas ECVAM starptautiskajai valid ācijai (4). Izv ēle 
pamatojas uz š ādiem krit ērijiem:  
i) vienāds kodīgu un nekod īgu vielu skaits;  
ii) ir tirdzniec ībā pieejamas vielas, kas p ārstāv lielāko daļu no attie ­
cīgām ķīmisko vielu klas ēm; 
iii) gan ļoti kodīgu, gan ar ī mazāk kodīgu vielu iek ļaušana, lai 
nodrošinātu atšķiršanu, pamatojoties uz kod īgumu;  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 579
 
iv) tādu ķīmisko vielu izv ēle, ar kādām varētu strādāt laboratorij ā, 
papildus kod īgumam nepak ļaujoties citam nopietn ākam riskam.  
1.4. TEST ĒŠANAS METODES PRINCIPS  
Testējamo materi ālu topikāli aplicē uz cilvēka ādas trīsdimensiju 
modeļa, kas satur vismaz atjaunotu epidermu ar funkcion ālu 
stratum corneum.  Kodīgus materi ālus identific ē pēc to spējas izraisīt 
šūnu dzīvotspējas samazin āšanos (ko nosaka, piem ēram, ar MTT 
samazināšanās testu (15)) zem noteiktiem sliekš ņa līmeņiem pēc 
ekspozīcijas. Cilv ēka ādas mode ļa princips pamatojas uz hipot ēzi, 
ka kairinoš ās ķīmiskās vielas sp ēj penetrēt stratum corneum  difūzijas 
vai erozijas ce ļā un ir dzi ļākiem šūnu slāņiem citotoksiskas.  
1.4.1.  Proced ūra 
1.4.1.1.  Cilvēka ādas modelis  
Cilvēka ādas modeli var izveidot vai nopirkt (piem ēram, EpiDerm  TM 
un EPISKIN  TM modeļi) (16) (17) (18) (19), vai ar ī izstrādāt vai 
izveidot test ēšanas laboratorij ā (20) (21). Atz īts, ka uz cilv ēka ādas 
izmantošanu attiecas ētiski apsv ērumi, kā arī valstu un starptautiskie 
noteikumi. Jauni mode ļi jāvalidē (vismaz 1.4.1.1.2. punkt ā noteiktaj ā 
apmērā). Šajā testā izmantojamajiem cilv ēka ādas mode ļiem jāatbilst 
šādām prasībām: 
1.4.1.1.1. M o d e l ē š a n a s v i s p ā r ī g i n o t e i k u m i  
Epitēlija izveidošanai j āizmanto cilv ēka keratinoc īti. Zem funkcion ē­
joša stratum corneum  jābūt vairākiem dzīvotspējīgu epitēlija šūnu 
slāņiem. Ādas modelim var b ūt arī stromas komponenta sl ānis. 
Stratum corneum  jāsastāv no daudziem sl āņiem ar nepieciešamo 
profilu, lai izveidotu funkcion ālo barjeru, kas sp ēj novērst ātru cito­
toksisko mar ķieru penetr āciju. Modelim j ābūt izveidotam t ā, lai tiktu 
novērsta materi āla, kas atrodas ap  stratum corneum , pāreja dzīvot­
spējīgajos audos. Ja test ējamās vielas, kas atrodas ap  stratum 
corneum,  tajos pāriet, iedarb ība uz ādu tiks model ēta slikti. Ādas 
modelim j ābūt bez bakteri ālā piesārņojuma (ieskaitot mikoplazmu) 
un brīvam no s ēnītēm. 
1.4.1.1.2. F u n k c i o n ā l ā m o d e ļ a n o t e i k u m i  
Dzīvotspēju kvantitat īvi parasti nosaka p ēc MTT vai cit ām metabo ­
liski pārveidojam ām vitālajām krāsvielām. Šajos gad ījumos no nega ­
tīvās kontroles audiem ekstrah ētās (izšķīdušās) krāsvielas optiskajam 
blīvumam (D) j ābūt vismaz 20 reizes liel ākam par optisko bl īvumu 
tīram šķīdinātājam, kas izmantots ekstrakcijai (skat īt (22)). Negat īvās 
kontroles audiem j ābūt stabiliem kult ūrā (jābūt līdzīgai dzīvotspējai) 
testa ekspoz īcijas period ā. Stratum corneum  jābūt pietiekami notu ­
rīgam, lai pretotos ātrai noteikto citotoksisko mar ķieru (piem ēram, 
1 % Triton X-100) penetr ācijai. Šo īpašību var nov ērtēt pēc ekspo­
zīcijas laika, kas nepieciešams, lai š ūnu dzīvotspēja samazin ātos par 
50 % (ET  50 ) (piemēram, EpiDerm  TM un EPISKIN  TM modeļiem tas ir 
> 2 stundas). Audiem j ābūt reproduc ējamiem laik ā un, vēlams, arī 
laboratoriju starp ā. Bez tam p ēc izraudz ītā testēšanas protokola ar 
audiem j ābūt iespējamam pareizi noteikt standartvielu kod īgumu 
(skatīt 1. tabulu).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 580
 
1.4.1.2.  Testējamās vielas un kontroles vielu aplic ēšana  
Katram test ēšanas variantam (ekspoz īcijas laikam), k ā arī kontrolei 
izmanto audu paraugus divos atk ārtojumos. Š ķidru materi ālu gadī­
jumā aplicē ādas virsmas vienm ērīgai pārklāšanai pietiekamu test ē­
jamās vielas daudzumu, vismaz 25 μL/cm  2 . Cietvielu gad ījumā 
pietiekamu test ējamās vielas daudzumu aplic ē, vienmērīgi pārklājot 
ādu, un, lai nodrošin ātu labu saskari, to samitrina ar dejoniz ētu vai 
destilētu ūdeni. Ja nepieciešams, cietvielas pirms aplic ēšanas jāsa­
smalcina pulver ī. Aplicēšanas metodei j āatbilst test ējamajai vielai 
(skatīt, piemēram, (5)). Ekspoz īcijas perioda beig ās testējamais ma ­
teriāls rūpīgi jānomazgā no ādas virsmas ar piem ērotu buferš ķīdumu 
vai 0,9 % NaCl š ķīdumu.  
Paralēlas pozitīvās un negat īvās kontroles j āizmanto katram p ētī­
jumam, lai nodrošin ātu adekv ātu eksperiment ālā modeļa darbību. 
Ieteicamās pozitīvās kontroles vielas ir ledus eti ķskābe vai 8N 
KOH šķīdums. Ieteicam ās negatīvās kontroles vielas ir 0,9 % NaCl 
šķīdums vai ūdens.  
1.4.1.3.  Šūnu dzīvotspējas noteikšana  
Šūnu dzīvotspējas noteikšanai var izmantot tikai valid ētas kvantita ­
tīvās metodes. Bez tam dz īvotspējas rādītājam jābūt trīsdimensiju 
audu modelim atbilstošam. Dz īvotspējas noteikšanu nedr īkst traucēt 
nespecifiska kr āsvielas saist īšana. Tāpēc nav piem ērotas krāsvielas, 
kuras saista olbaltumvielas vai metaboliski nep ārveidojas (piem ēram, 
neitrālā sarkanā). Visplaš āk pielietojam ā metode ir MTT (3-(4,5- 
dimetiltiazol-2-il)-2,5-difeniltetrazolija brom īds, tiazolilzilais:  Einecs  
Nr. 206-069-5,  CAS  Nr. 298-93-1)) reduc ēšana – pier ādīts, ka pēc šīs 
metodes ieg ūst precīzus un reproduc ējamus rezult ātus (5), bet var 
izmantot ar ī citas metodes. Ādas paraugu uz tr īs stundām ievieto 
zināmas koncentr ācijas (piem ēram, 0,3–1 mg/mL) MTT š ķīdumā ar 
attiecīgu inkub ācijas temperat ūru. Nogulsn ējušos zilu formaz āna 
produktu p ēc tam ekstrah ē ar šķīdinātāju (izopropanolu) un m ēra 
formazāna koncentr āciju, nosakot optisko bl īvumu pie vi ļņa garuma 
no 540 līdz 595 nm.  
Testējamā materiāla iedarb ība uz vit ālo krāsvielu var š ķietami 
liecināt par šūnu metabolismu, un t ādējādi dzīvotspēju var noteikt 
nepareizi. Pier ādīts, ka tā notiek, ja test ējamais materi āls skalojot 
netiek piln īgi noņemts no ādas (9). Ja test ējamais materi āls tieši 
iedarbojas uz vit ālo krāsvielu, jāizmanto papildu kontroles, lai 
noteiktu test ējamās vielas trauc ējošo ietekmi uz dz īvotspējas mērīju­
miem un veiktu to rezult ātu korekcijas (9) (23).  
2. DATI  
Par katru audu paraugu atseviš ķi tabulā jāapkopo optisk ā blīvuma 
vērtības un test ējamajam materi ālam aprēķinātā šūnu dzīvotspēja 
procentos, pozit īvās un negat īvās kontroles, ieskaitot datus atseviš ķi 
pa atkārtojumiem vai atk ārtotiem eksperimentiem, un to vid ējās 
vērtības. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 581
 
2.1. REZULT ĀTU INTERPRET ĀCIJA  
Katram test ējamajam paraugam ieg ūtās optiskā blīvuma vērtības var 
izmantot dz īvotspējas aprēķināšanai procentos sal īdzinājumā ar nega­
tīvo kontroli, kur ā to pieņem par 100 %. Š ūnu dzīvotspējas sliekš ņa 
robežvērtība procentos, kas atš ķir kodīgus testējamajos materi ālus no 
nekodīgiem (vai p ēc kuras izš ķir dažādas kodīguma klases), rezult ātu 
novērtēšanai un kod īgo materi ālu identific ēšanai izmantot ā(-as) mate ­
mātiskās statistiskas proced ūra(-as) prec īzi jādefinē un jādokument ē, 
kā arī jāparāda to piem ērotība. Parasti š īs sliekšņa robežv ērtības 
nosaka test ēšanas optimiz ācijas laikā, pārbaudot iepriekš ējas validā­
cijas posm ā un apstiprinot ar valid ācijas pētījumiem. Piem ēram, ar 
EpiDerm™ modeli saist ītā kodīgās iedarbības prognoze ir š āda (9):  
Uzskatāms, ka test ējamā viela ir kod īga iedarb ībā uz ādu: 
i) ja dzīvotspēja pēc 3 min ekspoz īcijas ir maz āka par 50 % vai  
ii) ja dzīvotspēja pēc 3 min ekspoz īcijas ir liel āka vai vien āda ar 
50 %, un dz īvotspēja pēc 1 stundas ekspoz īcijas ir maz āka par 
15 %.  
Uzskatāms, ka test ējamā viela nav kod īga iedarb ībā uz ādu: 
i) ja dzīvotspēja pēc 3 min ekspoz īcijas ir liel āka vai vien āda ar 
50 %, un dz īvotspēja pēc 1 stundas ekspoz īcijas ir liel āka vai 
vienāda ar 15 %.  
3. P ĀRSKATS  
3.1. TEST ĒŠANAS P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā jāiekļauj šāda inform ācija. 
Testējamā viela un kontroles viela:  
— ķīmiskais nosaukums, piem ēram, IUPAC  vai CAS  nosaukums un  
CAS numurs, ja zin āms, 
— vielas vai prepar āta tīrības pakāpe un sast āvs (masas procentos),  
— fizikāli ķīmiskās īpašības, kas attiecas uz noteikšanu, piem ēram, 
fizikālais stāvoklis, pH, stabilit āte, šķīdība ūdenī, 
— testējamo un kontroles vielu sagatavošana test ēšanai, ja veikta 
(piemēram, sildīšana, sasmalcin āšana),  
— stabilit āte, ja zināma. 
Izmantotā ādas mode ļa un protokola pamatojums.  
Testēšanas apst ākļi: 
— izmantot ā šūnu sistēma, 
— šūnu dzīvotspējas mērīšanai izmantot ās mērīšanas iek ārtas 
(piemēram, spektrofotometra) kalibr ēšanas dati,  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 582
 
— pilnīga papildinform ācija par konkr ēto izmantoto ādas modeli, 
ieskaitot zi ņas par tā piemērotību, 
— inform ācija par izmantoto test ēšanas proced ūru, 
— testējamās devas,  
— testēšanas proced ūras iespējamo izmai ņu apraksts,  
— atsauce uz iepriekš ējiem vēsturiskajiem datiem par modeli,  
— izmantoto nov ērtējuma krit ēriju apraksts.  
Rezultāti: 
— tabulas veid ā apkopoti dati par test ējamajiem paraugiem,  
— novērojumu apraksts.  
Rezultātu novērtējums.  
Secinājums.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) OECD (2001) Harmonised Integrated Classification System for 
Human Health and Environmental Hazards of Chemical Substances and Mixtures. OECD Series on Testing and Asses ­
sment Number 33. ENV/JM/MONO(2001)6, Paris. http://www. 
olis.oecd.org/olis/2001doc.nsf/LinkTo/env-jm-mono(2001)6.
 
(2) Testing Method B.4. Acute Toxicity: Dermal Irritation/ 
Corrosion.  
(3) Botham, P.A., Chamberlain, M., Barratt, M.D., Curren, R.D., 
Esdaile, D.J., Gardner, J.R., Gordon, V.C., Hildebrand, B., Lewis, R.W., Liebsch, M., Logemann, P., Osborne, R., Ponec, M., Regnier, J.F., Steiling, W., Walker, A.P., and 
Balls, M. (1995). A prevalidation study on  in vitro  skin corro ­
sivity testing. The report recommendations of ECVAM Workshop 6 ATLA 23, p. 219–255.
 
(4) Barratt, M.D., Brantom, P.G., Fentem, J.H., Gerner, I., Walker, 
A.P., and Worth, A.P. (1998). The ECVAM international vali ­
dation study on  in vitro  tests for skin corrosivity. 1. Selection 
and distribution of the test chemicals. Toxicology In Vitro 12, 
p. 471–482.  
(5) Fentem, J.H., Archer, G.E.B., Balls, M., Botham, P.A., Curren, 
R.D., Earl, L.K., Esdaile, D.J., Holzhutter, H.G. and Liebsch, M. (1998). The ECVAM international validation study on in vitro tests for skin corrosivity. 2. Results and evaluation by the 
Management Team. Toxic. In Vitro 12, p. 483–524.
 
(6) OECD (1996). Final Report of the OECD Workshop on 
Harmonization of Validation and Acceptance Criteria for Alter ­
native Toxicological Test Methods, p. 62.  
(7) Balls, M., Blaauboer, B.J., Fentem, J.H., Bruner, L., Combes, 
R.D., Ekwall, B., Fielder, R.J., Guillouzo, A., Lewis, R.W., Lovell, D.P., Reinhardt, C.A., Repetto, G., Sladowski, D., Spielmann, H., and Zucco, F. (1995). Practical aspects of the 
validation of toxicity test procedures. Test report and recom ­
mendations of ECVAM workshops. ATLA 23, p. 129–147.
 
(8) ICCVAM (Interagency Coordinating Committee on the Vali ­
dation of Alternative Methods). (1997). Validation and Regulatory Acceptance of Toxicological Test Methods. NIH Publication No 97-3981. National Institute of Environmental 
Health Sciences, Research Triangle Park, NC, USA. 
http://iccvam.niehs.nih.gov/docs/guidelines/validate.pdf.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 583
 
(9) Liebsch, M., Traue, D., Barrabas, C., Spielmann, H., Uphill, 
P., Wilkins, S., McPherson, J.P., Wiemann, C., Kaufmann, T., 
Remmele, M. and Holzhutter, H.G. (2000). The ECVAM prevalidation study on the use of EpiDerm for skin Corrosivity testing. ATLA 28, p. 371–401.
 
(10) ECVAM (1998). ECVAM News & Views. ATLA 26, 
p. 275–280.  
(11) ECVAM (2000). ECVAM News & Views. ATLA 28, 
p. 365–67.  
(12) ICCVAM (Interagency Coordinating Committee on the Vali ­
dation of Alternative Methods) (2002). ICCVAM evaluation of EpiDerm
 TM , EPISKIN  TM (EPI-200), and the Rat Skin Trans ­
cutaneous Electrical Resistance (TER) assay: In Vitro test 
methods for assessing dermal corrosivity potential of chemi ­
cals. NIH Publication No 02-4502. National Toxicology 
Program Interagency Center for the Evaluation of Alternative 
Toxicological Methods, National Institute of Environmental Health Sciences, Research Triangle Park, NC, USA. http:// iccvam.niehs.nih.gov/methods/epiddocs/epis_brd.pdf.
 
(13) OECD (2002) Extended Expert Consultation Meeting on The 
In Vitro Skin Corrosion Test Guideline Proposal, Berlin, 
1st–2nd November 2001, Secretariat's Final Summary Report, 27
 th March 2002, OECD ENV/EHS, available upon request 
from the Secretariat.  
(14) Worth AP, Fentem JH, Balls M, Botham PA, Curren RD, Earl 
LK, Esdaile DJ, Liebsch M (1998). An Evaluation of the 
Proposed OECD Testing Strategy for Skin Corrosion. ATLA 26: 709–720.
 
(15) Mosmann, T. (1983). Rapid colorimetric assay for cellular 
growth and survival: application to proliferation and cytotoxi ­
city asssays. J.Immunol. Meth. 65, p. 55–63.  
(16) Cannon, C.L., Neal, P.J., Southee, J.A., Kubilus, J., and 
Klausner, M., 1994. New epidermal model for dermal irritancy testing. Toxicology In Vitro 8, p. 889–891.
 
(17) Ponec, M., Boelsma, E., Weerheim, A., Mulder, A., Boutwstra, 
J., and Mommaas, M., 2000. Lipid and ultrastructural charac ­
terisation of reconstructed skin models. International Journal of Pharmaceutics. 203, p. 211–225.
 
(18) Tinois E, Gaetani Q, Gayraud B, Dupont D, Rougier A, Poura ­
dier DX (1994). The Episkin model: Successful reconstruction 
of human epidermis in vitro. In In vitro Skin Toxicology. 
Edited by A Rougier, AM Goldberg and HI Maibach: 133–140.
 
(19) Tinois E, Tiollier J, Gaucherand M, Dumas H, Tardy M, 
Thivolet J (1991). In vitro and post –transplantation differen ­
tiation of human keratinocytes grown on the human type IV collagen film of a bilayered dermal substitute. Experimental Cell Research 193: 310–319.
 
(20) Parentau, N.L., Bilbo, P., Molte, C.J., Mason, V.S., and 
Rosenberg, H. (1992). The organotypic culture of human 
skin keratinocytes and fibroblasts to achieve form and function. Cytotechnology 9, p. 163–171.
 
(21) Wilkins, L.M., Watson, S.R., Prosky, S.J., Meunier, S.F., 
Parentau, N.L. (1994). Development of a bilayered living 
skin construct for clinical applications. Biotechnology and 
Bioengineering 43/8, p. 747–756.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 584
 
(22) Marshall, N.J., Goodwin, C.J., Holt, S.J. (1995). A critical 
assessment of the use of microculture tetrazolium assays to 
measure cell growth and function. Growth Regulation 5, p. 69–84.
 
(23) Fentem, J.H., Briggs, D., Chesne’, C., Elliot, G.R., Harbell, 
J.W., Heylings, J.R., Portes, P., Rouget, R., and van de Sandt, 
J.J.M., and Botham, P.A. (2001). A prevalidation study on in 
vitro tests for acute skin irritation: results and evaluation by the Management Team. Toxicology In Vitro 15, p. 57–93.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 585
 
B.41.  FOTOTOKSICIT ĀTES  IN VITRO  3T3 NRU TESTS  
1. METODE  
Šī metode ir ekvivalenta ESAO TG 432 (2004) metodei.  
1.1. IEVADS  
Fototoksicit āte ir organisma toksiska reakcija uz vielu, kas par ādās 
vai pastiprin ās (pie zem ākām devām) gaismas iedarb ībā vai ko 
izraisa ādas apstarošana p ēc sistemātiskas vielas lietošanas.  
Fototoksicit ātes in vitro  3T3 NRU testu izmanto vielas fototoksici ­
tātes potenci āla noteikšanai, ko izraisa gaismas iedarb ībā ierosināts 
ķīmiskais savienojums. Test ā novērtē fotocitotoksicit āti, pamatojoties 
uz ķīmiskā savienojuma iedarb ībai pakļauto šūnu dzīvotspējas rela­
tīvo samazin āšanos gaismas kl ātbūtnē, salīdzinot ar tumsu. Uzska ­
tāms, ka šaj ā testā identific ētās vielas ir fototoksiskas  in vivo  pēc 
sistemātiskas lietošanas un izklied ēšanas uz ādas vai ar ī pēc lokālas 
aplicēšanas uz ādas. 
Daudzām ķīmisko vielu klas ēm aprakst īta to spēja izraisīt fototok­
sisku iedarb ību (1) (2) (3) (4). Š īm vielām piemīt spēja absorb ēt 
gaismas staru ener ģiju redzam ās gaismas diapazon ā. Saskaņā ar 
pirmo foto ķīmijas likumu (Grothusa-Drapera [ Grotthaus-Draper ] 
likums), lai notiktu foto ķīmiska reakcija, ir j āabsorbē noteikts 
gaismas kvantu daudzums. T ādējādi pirms biolo ģiskā testa veikšanas 
jānosaka test ējamās vielas UV un redzam ās gaismas absorbcijas 
spektrs saska ņā ar ESAO TG 101 metodi. Uzskata, ka gad ījumos, 
kad vielas mol ārās ekstinkcijas/absorbcijas koeficients ir maz āks par 
10 l × mol  -1 × cm  -1 , mazvarb ūtīgi, ka viela ir fotoreakt īva. Šādai 
vielai var neb ūt nepieciešams veikt fototoksicit ātes in vitro  3T3 NRU 
testu vai k ādu citu biolo ģisko testu, lai noteiktu t ās fotoķīmisko 
kaitīgumu (1) (5). Skat īt arī 1. papildin ājumu.  
Fototoksicit ātes in vitro  3T3 NRU testa drošuma un piem ērotības 
novērtējums nesen aprakst īts (6) (7) (8) (9). Tika pier ādīts, ka foto ­
toksicitātes in vitro  3T3 NRU tests ļauj prognoz ēt fototoksicit āti 
dzīvniekiem un cilv ēkiem  in vivo.  Tests nav paredz ēts tādas citu 
veidu kait īgas iedarb ības prognoz ēšanai, kuru var ētu izraisīt ķīmisko 
vielu un gaismas kop ēja iedarbība, piemēram, tas nav attiecin āms uz 
fotogenotoksicit āti, fotoaler ģiskumu vai fotokancerogenit āti, kā arī 
nedod iesp ējas novērtēt fototoksisk ās iedarbības spēku. Bez tam 
tests nav paredz ēts netiešo fototoksicit ātes mehānismu, test ējamās 
vielas metabol ītu un mais ījumu kait īgās iedarbības pētīšanai.  
Metaboliz ējošu sistēmu izmantošana ir visp ārīga prasība visiem  
in vitro  testiem genotoksicit ātes un kancerogenit ātes potenci āla prog­
nozēšanai, tom ēr līdz šim fototoksikolo ģijā var min ēt tikai dažus 
piemērus, kad vielas metaboliska transform ācija ir nepieciešama, 
lai tā darbotos k ā fototoksīns in vivo  vai in vitro.  Tādējādi metabo ­
liskās aktivācijas sistēmas izmantošana šim testam netiek uzskat īta 
par nepieciešamu vai par zin ātniski pamatotu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 586
 
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Starojums : uz virsmu kr ītošas ultraviolet ās (UV) vai redzam ās 
gaismas intensit āte, ko izsaka W/m  2 vai mW/cm  2 . 
Gaismas doza : uz virsmas kr ītošas ultraviolet ās vai redzam ās 
gaismas starojuma ener ģija (= intensitāte × laiks), izsakot džoulos  
(= W × s) uz laukuma vien ību, piemēram, J/m  2 vai J/cm  2 . 
UV staru vi ļņu garums : CIE ( Commission Internationale de 
l’Eclairage ) ieteiktie diapazonu apz īmējumi ir š ādi: UVA 
(315–400 nm), UVB (280–315 nm) un UVC (100–280 nm). Var 
izmantot ar ī citus diapazonu apz īmējumus; par UVB un UVA robežu 
parasti pie ņem viļņa garumu 320 nm, un UVA var iedal īt UV-A1 un 
UV-A2, par robežu pie ņemot aptuveni pie 340 nm.  
Šūnu dzīvotspēja: parametrs, kas m ēra šūnu popul ācijas kop ējo 
aktivitāti (piemēram, vitālās krāsvielas  Neutral Red  uzņemšanu 
šūnu liposom ās), kas atkar ībā no mērīšanas beigu punkta un test ē­ 
šanas plāna korelē ar šūnu kopējo skaitu un/vai š ūnu dzīvotspēju. 
Relatīvā šūnu dzīvotspēja: šūnu dzīvotspēja, kas izteikta attiec ībā 
pret šķīdinātāja (negatīvo) kontroli vis ā testēšanas laik ā (ar apstaro ­ 
šanu vai bez t ās), bet neiedarbojoties ar test ējamo vielu.  
PIF (Photo-Irritation-Factor ) fotokairin ājuma koeficients) : šo 
koeficientu ieg ūst, salīdzinot divas citotoksiskas test ējamās vielas 
koncentrācijas (IC  50 ) ar vien ādu efektivit āti, apstarojot ar UVA/ ­
redzamo gaismu (+Irr) un bez apstarošanas (–Irr).  
IC 50 : testējamās vielas koncentr ācija, pie kuras š ūnu dzīvotspēja 
samazinās par 50 %.  
MPE  (Mean-Photo-Effect ) vidējais fotoefekts : nosakāmā vērtība, 
ko iegūst koncentr ācijas reakcijas l īkņu matemātiskā analīzē, salī­
dzinot līknes, kas ieg ūtas, apstarojot (+Irr) ar necitotoksisku UVA/ ­
redzamo gaismu un bez apstarošanas (–Irr).  
Fototoksicit āte: akūta toksiska reakcija, kas rodas, uz ādu iedarbo ­
joties ar konkr ētu ķīmisku vielu un p ēc tam iedarbojoties ar gaismu, 
vai arī iedarbība, kura tiek izrais īta līdzīgā veidā, ādu apstarojot p ēc 
sistemātiskas ķīmiskas vielas lietošanas.  
1.3. TEST ĒŠANAS METODES PRINCIPS  
Fototoksicit ātes in vitro  3T3 NRU tests pamatojas uz ķīmiskās vielas 
citotoksicit ātes salīdzinājumu, ja testu veic, apstarojot ar m ākslīgas 
dienasgaismas devu, kas nav citotoksiska, un bez apstarošanas. Cito ­
toksicitāti šajā testā izsaka k ā vitālās krāsvielas  Neutral Red (NR)  
uzsūkšanas samazin āšanos 24 stundas p ēc iedarbības ar test ējamo 
vielu un apstarošanas, kas ir atkar īga no koncentr ācijas (10).  NR ir 
vāja katjonu kr āsviela, kas nedifund ējot viegli penetr ē šūnu 
membrānās, šūnā uzkrājoties lizosom ās. Jutīgas lizosomu membr ānas 
šūnu virsmas izmai ņas rezult āts ir lizosomu boj ājumi un citas 
izmaiņas, kas pak āpeniski k ļūst neatgriezeniskas. Šo izmai ņu rezul­
tāts, ko izraisa ksenobiotiku iedarb ība, ir  NR uzsūkšanas un saist ī­ 
šanas samazin āšanās. Līdz ar to ir iesp ējams atšķirt dzīvotspējīgas, 
bojātas vai nedz īvas šūnas, kas ir š ā testa pamatuzdevums.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 587
 
Balb/c  3T3 šūnas uztur kult ūrā 24 stundas, lai izveidotos monosl āņi. 
Divas katrai test ējamai vielai paredz ētas 96 bedr īšu plates vispirms 
vienu stundu inkub ē ar astoņām dažādām testa vielas koncentr ācijām. 
Pēc tam vienu plati apstaro ar liel āko necitotoksisko starojuma devu, 
bet otru plati tur tums ā. Tad uz ab ām platēm iedarb ības barotni 
nomaina ar kultiv ēšanas barotni un p ēc 24 stundu inkub ācijas nosaka 
šūnu dzīvotspēju, pamatojoties uz kr āsvielas  Neutral Red  uzsūkšanu. 
Šūnu dzīvotspēju izsaka procentos sal īdzinājumā ar šķīdinātāja 
kontroli bez test ējamās vielas, un apr ēķina atseviš ķi katrai test ēja­
majai koncentr ācijai. Lai prognoz ētu fototoksisko potenci ālu, jāsalī­
dzina koncentr ācijas reakcijas ar apstarošanu un bez t ās, parasti pie 
IC 50 līmeņa, t. i., pie koncentr ācijas, kas š ūnu dzīvotspēju samazina 
līdz 50 % sal īdzinājumā ar kontroli.  
1.4. TESTA METODES APRAKSTS  
1.4.1.  Prepar āti 
1.4.1.1.  Šūnas 
Validācijas pētījumiem tika izmantota past āvīgā peļu fibroblasta š ūnu 
līnija, Balb/c 3T3, klons 31, no  American Type Culture Collection 
(ATCC), Manassas, VA, USA , un no Eiropas Š ūnu kultūru kolekcijas  
European Collection of Cell Cultures (ECACC), Salisbury, Wiltshire, UK, un tāpēc ieteicams š ūnas ņemt no atz ītiem šūnu depozit ārijiem. 
Testēšanai pēc šīs pašas proced ūras var izmantot citas kult ūras, attie­
cīgi pielāgojot kultiv ēšanas apst ākļus, tomēr ir jāpierāda ekvivalence.
 
Šūnas regulāri jāpārbauda, vai t ās nav pies ārņotas ar mikoplazmu, un 
tās var izmantot tikai tad, ja šis pies ārņojums nav konstat ēts (11).  
Svarīga ir regul āra šūnu jutības pārbaude pret UV staru iedarb ību 
saskaņā ar kvalitātes kontroles proced ūru, kas aprakst īta šajā metodē. 
Sakarā ar to, ka š ūnu UVA jut ība var palielin āties atkarībā no pārsē­
jumu skaita, j āizmanto Balb/c 373 š ūnu kultūras ar iesp ējami zemāko 
pārsējumu skaitu, ieteicams maz āku par 100. (Skat īt 1.4.2.2.2. punktu 
un 2. papildin ājumu.)  
1.4.1.2.  Barotnes un kultiv ēšanas apst ākļi 
Piemērotas kult ūru barotnes un inkub ācijas apst ākļi jāizmanto š ūnu 
pārsēšanai un test ēšanas proced ūrai, piemēram, Balb/c 373 š ūnām šie 
apstākļi ir DMEM (p ēc Dīlbeko  [Dulbecco]  modificēta Īgla [Eagle]  
barotne), kas papildin āta ar 10 % jaundzimuša te ļa serumu, 4 mM 
glutamīnu, penicil īnu (100 IV) un streptomic īnu (100 μg/mL), un 
inkubācija pie 37  o C mitrā vidē 5–7,5 % CO  2 atkarībā no buferš ķī­
duma (skat īt 1.4.1.4. punkta otro da ļu). Īpaši svar īgi, lai š ūnu 
kultūras apstākļi nodrošin ātu šūnu cikla ilgumu, kas ir izmantojam ās 
šūnu kultūras vai š ūnu līnijas līdzšinējo vēsturisko datu interv ālā. 
1.4.1.3.  Kult ūru sagatavošana  
Šūnas no sasald ētās rezerves kult ūras ar atbilstošu bl īvumu izs ēj 
kultivēšanas barotn ē un pirms izmantošanas fototoksicit ātes in vitro  
3T3 NRU testam vismaz vienu reizi p ārsēj. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 588
 
Fototoksicit ātes testā izmantojam ās šūnas ar atbilstošu bl īvumu izs ēj 
kultivēšanas barotn ē tā, lai tās nesaplūstu testa beig ās, t. i., kad 
nosaka š ūnu dzīvotspēju 48 stundas p ēc sēšanas. Ja Balb/c 373 
šūnu kultūru audzē 96 bedr īšu platē, ieteicamais š ūnu sēšanas 
blīvums ir 1 × 10  4 šūnu vienā bedrītē. 
Šūnas katrai test ējamajai vielai s ēj līdzīgā veidā divās atsevišķās 
96 bedrīšu platēs, kuras p ēc tam izmanto paral ēli visā testa proce ­
dūras laikā pie identiskiem kult ūras apstākļiem, izņemot laiku, kur ā 
vienu plati apstaro (+Irr), bet otru atst āj tumsā (–Irr).  
1.4.1.4.  Tesējamās vielas sagatavošana  
Testējamajai vielai j ābūt svaigi sagatavotai tieši pirms test ēšanas, ja 
nav datu, kas liecina par stabilit āti glabāšanas laik ā. Visu š ūnu 
ķīmisko apstr ādi un sākotnējo sagatavošanu ieteicams veikt t ādā 
apgaismojum ā, kurā nenotiek test ējamās vielas fotoaktiv ācija vai 
noārdīšanās vēl pirms apstarošanas.  
Testa vielas j āizšķīdina sāļu buferšķīdumā, piemēram, Ērla izotoni ­
skajā sāļu šķīdumā (Earl ’ s Balanced Salt Solution ) vai citā fizio­
loģiskā buferšķīdumā, kas nesatur olbaltumvielas un gaismu absor ­
bējošas vielas (piem ēram, pH indikatora kr āsvielas vai vitam īnus), lai 
novērstu to rad ītos traucējumus apstarošanas laik ā. Sakarā ar to, ka 
apstarošanas laik ā šūnas tiek tur ētas ārpus CO  2 inkubatora aptuveni 
50 minūtes, jānodrošina alkaliz ācijas nov ēršana. Ja izmanto v āju 
buferšķīdumu, piem ēram, EBSS , to nodrošina, inkub ējot šūnas pie 
7,5 % CO  2 . Ja šūnas tiek inkub ētas tikai pie 5 % CO  2 , būtu jāizvēlas 
stiprāks buferš ķīdums.  
Testējamās vielas ar ierobežotu š ķīdību ūdenī jāizšķīdina piem ērotā 
šķīdinātājā. Ja izmanto š ķīdinātāju, tam j ābūt vienādā daudzum ā 
visās kultūrās, t. i., negat īvajās (šķīdinātāja) kontrol ēs, kā arī pie 
visām testējamās vielas koncentr ācijām, un šādā koncentr ācijā tas 
nedrīkst būt citotoksisks. Test ējamās vielas koncentr ācijas jāizvēlas 
tā, lai šķīdumos neveidotos nogulsnes vai tie k ļūtu nedzidri.  
Ieteicamie š ķīdinātāji ir dimetilsulfoks īds (DMSO) un etanols 
(ETOH). Var izmantot ar ī citus šķīdinātājus, kuriem ir neliela cito ­
toksicitāte. Pirms izmantošanas j ānovērtē katra šķīdinātāja īpašības, 
piemēram, reaģētspēja ar test ējamo vielu, t ās fototoksisk ā efekta 
samazināšana, radik āļu saistīšanas spēja un/vai ķīmiskā stabilitāte 
šķīdinātājā. 
Testējamās vielas š ķīšanas veicin āšanai var izmantot mais īšanu ar 
vorteksu, apstr ādi ar ultraska ņu un/vai sild īšanu līdz atbilstošai 
temperatūrai, ja tādējādi netiek ietekm ēta testējamās vielas stabilit āte. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 589
 
1.4.1.5.  Apstarošanas apst ākļi 
1.4.1.5.1. G a i s m a s a v o t s  
Pareiza gaismas avota un filtru izv ēle ir noteicošs fototoksicit ātes 
testa faktors. UVA un redzam ās gaismas starojums parasti saist āms 
ar fototoksiskaj ām reakcij ām in vivo  (3) (12), turpret ī UVM vair āk 
saistāms ar lielu citotoksicit āti, kas palielin ās 1 000 reizes, vi ļņa 
garumam samazinoties no 313 l īdz 280 nm (13). Piem ērota gaismas 
avota izv ēles kritērijos jāiekļauj prasība par to, ka gaismas avotam 
jāizstaro vi ļņa garumi, kurus absorb ē testējamā viela (absorbcijas 
spektrs), un gaismas starojuma devai (kas sasniedzama sapr ātīga 
ilguma apstarošanas laik ā) jābūt pietiekamai zin āmo fotocitotoksisko 
ķīmisko vielu detekt ēšanai. Bez tam izmantojamie vi ļņu garumi un 
devas nedr īkst pārmērīgi kaitēt testēšanas sist ēmai, piem ēram, 
emitējot siltumstarojumu (spektra infrasarkanaj ā reģionā). 
Saules gaismas model ēšana ar saules imitatoriem ir uzskat āma par 
optimālu mākslīgā apgaismojuma avotu. Filtr ētā saules imitatora 
starojuma ener ģijas izkliedei j ābūt tuvai dab īgās gaismas izkliedei, 
kas norādīta (14). Saules imitatoros izmanto gan ksenona, gan (iero ­
sināta) dzīvsudraba-met āla halogen īda loka starojumu (15). Ierosin āta 
dzīvsudraba-met āla halogen īda loka starojuma priekšroc ība ir tā, kas 
tas emitē mazāk siltuma un ir l ētāks, tomēr atbilstība saules gaismai 
nav tik prec īza ka ksenona lokam. Visi saules gaismas imitatori 
izstaro iev ērojamu UVB daudzumu, t āpēc tie jāaprīko ar filtriem, 
lai aiztur ētu ļoti citotoksiskos UVB vi ļņa garumus. Sakar ā ar to, 
ka šūnu kultūru plastmasas materi āli satur UV stabilizatorus, spektrs 
jāmēra caur tā paša tipa 96 bedr īšu plates v āku, kāds tiks izmantots 
eksperiment ā. Neskatoties uz pas ākumiem, kas veikti, lai aiztur ētu 
spektra da ļas filtrējot vai uz neizb ēgamiem filtra efektiem, ko rada 
iekārta, spektrs, kas re ģistrēts zem šiem filtriem, nedr īkst atšķirties 
no standartiz ētās dabīgās dienasgaismas (14). Fototoksicit ātes in vitro  
3T3 NRU testa valid ācijas pētījumos izmantot ā saules gaismas imita ­
tora filtrētā starojuma spektra sadal ījums dots (8) (16). Skat īt arī 
1. attēlu 2. papildin ājumā. 
1.4.1.5.2. D o z i m e t r i j a  
Gaismas starojuma intensit āte (starojums) j āpārbauda regul āri pirms 
katra fototoksicit ātes testa, izmantojot piem ērotu platjoslas UV- 
metru. Intensit āte jāmēra caur tā paša tipa 96 bedr īšu plates v āku, 
ko izmanto eksperiment ā. UV-spektrometram j ābūt kalibrētam pēc 
avota. UV-metra darb ība jāpārbauda ar, ieteicams, t āda paša tipa 
identiski kalibr ētu UV-metru, ko izmanto par etalonu. Ide ālā gadī­
jumā lielākos laika interv ālos būtu jāizmanto spektroradiometrs 
gaismas avota filtr ētā starojuma spektra m ērīšanai un UV-metra kali ­
brēšanas pārbaudei.  
Noskaidrots, ka starojuma doza 5 J/cm  2 (UVA diapazon ā) nav cito ­
toksiska Balb/c 373 š ūnām, bet ir pietiekama, lai ķīmiskās vielas 
ierosinātu līdz fototoksisko reakciju izrais īšanas stāvoklim (6) (17), 
piemēram, lai 50 min ūšu laikā sasniegtu 5 J/cm  2 , apstarojums tika 
noregulēts uz 1,7 mW/cm  2 . Skatīt 2. attēlu 2. papildin ājumā. Ja 
izmanto citu š ūnu līniju vai gaismas avotu, apstarojuma doza b ūtu, 
iespējams, jākalibrē tā, lai varētu izvēlēties tādu dozas rež īmu, kas 
šūnām nekaitē, bet ir pietiekama standarta fototoks īnu ierosin āšanai. 
Apstarošanas laiku apr ēķina pēc šādas formulas:  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 590
 
tðminÞ ¼ starojuma doza ðJ=cm 2 Þ Ü 1000 
starojum ðmW =cm 2 Þ Ü 60 (1J = 1 Wsec)  
1.4.2.  Test ēšanas apst ākļi 
1.4.2.1.  Testējamās vielas koncentr ācijas  
Jānosaka attiec īgie apstarošanai ar gaismu pak ļautās (+Irr) un tums ā 
turētās (–Irr) test ējamās vielas koncentr āciju diapazoni, veicot dozu 
diapazonu noteikšanas eksperimentus. Var ētu būt lietderīgi novērtēt 
sākotnējo šķīdību un pēc 60 min ūtēm (vai jebk āda cita iedarb ības 
laika), jo š ķīdība var main īties gan ar laiku, gan apstarošanas iedar ­
bībā. Lai nov ērstu toksicit āti, kas rodas nepareizu kultiv ēšanas 
apstākļu dēļ, vai test ējot ļoti skābas vai s ārmainas vielas, š ūnu 
kultūrā ar pievienotu test ējamo vielu j ābūt pH 6,5–7,8.  
Lielākajai test ējamās vielas koncentr ācijai jābūt fizioloģiskajiem 
testēšanas apst ākļiem atbilstošiem, piem ēram, tā nedrīkst radīt 
osmozes vai pH izrais ītu stresu. Ņemot vērā testējamās vielas 
īpašības, kā faktori var b ūt jāņem vērā arī citas fizik āli ķīmiskās 
īpašības, kas ierobežo t ās koncentr āciju. Relat īvi mazšķīstošām 
vielām, kuras nav toksiskas koncentr ācijās, kas zem ākas par pies āti­
nāta šķīduma koncentr āciju, test ēšana jāveic pie liel ākās sasnie­
dzamās koncentr ācijas. Visp ār, pie koncentr ācijām, kādās veic test ē­ 
šanu, nedr īkst veidoties nogulsnes. Ieteicams, lai test ējamās vielas 
maksimālā koncentr ācija nepārsniegtu 1 000 μg/mL, bet osmotiskais 
spiediens neb ūtu lielāks par 10 mmolar. J āizmanto asto ņas testējamās 
vielas koncentr ācijas, kas main ās ģeometrisk ā progresij ā ar pastāvīgu 
atšķaidījuma koeficientu (skat īt 2.1. punkta otro da ļu). 
Ja diapazona noteikšanas eksperiment ā iegūta inform ācija, ka test ē­
jamā viela nav citotoksiska l īdz pat robežkoncentr ācijai, veicot 
eksperimentu tums ā (–Irr), bet ir ļoti citotoksiska apstarojot (+Irr), 
tad koncentr ācijas diapazoni, kuri b ūtu jāizvēlas (+Irr) eksperi ­
mentam, var atš ķirties no (–Irr) izv ēlētajiem diapazoniem, lai iev ē­
rotu prasību par atbilstošas kvalit ātes datiem.  
1.4.2.2.  Kontroles  
1.4.2.2.1. Š ū n u j u t ī b a p r e t r a d i ā c i j u , i e p r i e k š ē j o v ē s t u ­
r i s k o d a t u i e g ū š a n a  
Šūnām regulāri (apmēram katram piektajam p ārsējumam) jāpārbauda 
jutība pret gaismas avotu, nov ērtējot šūnu dzīvotspēju pēc apstaro ­ 
šanas ar pieaugoš ām starojuma dev ām. Veicot šo nov ērtēšanu, jāiz­
manto vair ākas apstarojuma dozas, ieskaitot l īmeņus, kas b ūtiski 
pārsniedz fototoksicit ātes 3T3 NRU testam izmantotos l īmeņus. 
Vienkāršākais šo dozu kvantitat īvās noteikšanas veids ir gaismas 
avota UV spektra da ļu mērījumi. Šūnas tiek izs ētas ar bl īvumu, 
kādu izmanto fototoksicit ātes in vitro  3T3 NRU test ā, un tās nāka­
majā dienā apstaro. Tad š ūnu dzīvotspēju nosaka p ēc vienas dienas, 
pamatojoties uz  Neutral Red  uzsūkšanu. Jāparāda, ka noteikt ā lielākā 
netoksisk ā deva (piem ēram, valid ācijas pētījumā 5 J/cm  2 [UVA]) ir 
pietiekama, lai pareizi klasific ētu standartvielas (1. tabula).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 591
 
1.4.2.2.2. J u t ī b a p r e t s t a r o j u m u , t e s t a p ā r b a u d e  
Tests atbilst kvalit ātes kritērijiem, ja apstarot ās negatīvās/šķīdinātāja 
kontrolēs salīdzinājumā ar neapstarotajiem negat īvajām/šķīdinātāja 
kontrolēm šūnu dzīvotspēja ir lielāka par 80 %.  
1.4.2.2.3. D z ī v o t s p ē j a š ķ ī d i n ā t ā j a k o n t r o l ē 
No šķīdinātāja kontrol ēm ekstrah ētās Neutral Red  absolūtais opti­
skais blīvums (D  540 NRU  ) parāda, vai vien ā bedrītē izsētās 1 × 10  4 
šūnas divās eksperimenta dien ās augušas ar parasto dubultošan ās 
laiku. Tests atbilst pie ņemamības kritērijiem, ja vid ējais neapstr ādāto 
kontroļu D  540 NRU  ≥ 0,4 (t. i., aptuveni divdesmit reizes liel āks par 
šķīdinātāja fona absorbciju).  
1.4.2.2.4. P o z i t ī v ā k o n t r o l e  
Zināma fototoksisk ā viela jāpārbauda paral ēli katram fototoksicit ātes 
in vitro  3T3 NRU testam. Ieteicams izmantot hlorpromaz īnu (HPZ). 
Pēc standarta noteikumiem test ētajam HPZ fototoksicit ātes 3T3 NRU 
testā tika noteikti š ādi testa pie ņemamības kritēriji: apstarotajam 
(+Irr) HPZ: IC  50 = 0,1 līdz 2,0 μg/ml, neapstarotajam HPZ (–Irr): 
IC 50 = 7,0 līdz 90,0 μg/mL. Fotokairin ājuma koeficientam ( PIF) 
jābūt > 6. Jāseko iepriekš ējām pozitīvās kontroles izmai ņām pēc 
datu vēstures.  
Citas fototoksisk ās vielas, kas atbilst p ārbaudāmās vielas ķīmiskajai 
klasei vai š ķīdībai, var izmantot k ā paralēlās pozitīvās kontroles 
hlorpromaz īna vietā. 
1.4.3.  Test ēšanas proced ūra (6) (7) (8) (16) (17)  
1.4.3.1.  1. dien ā 
100 μL kultivēšanas barotnes p ārnes 96 bedr īšu audu kult ūras mikro ­
titra plates mal ējās bedrītēs (= tukšie paraugi). P ārējās bedrītēs 
pārnes pa 100 μL suspensijas 1 × l0  5 šūnu/mL š ūnu barotn ē 
(= 1 × 10  4 šūnu/bedrītē). Katrai test ējamās vielas koncentr āciju 
sērijai un š ķīdinātāja un pozit īvajām kontrol ēm jāsagatavo divas 
plates.  
Šūnas jāiztur inkubator ā 24 stundas (skat īt 1.4.1.2. punktu), kam ēr 
izveidojas da ļēji saplūdis monosl ānis. Šis inkub ācijas laiks nodrošina 
šūnu atjaunošanos, savienošanos un eksponenci ālu augšanu.  
1.4.3.2.  2. dien ā 
Pabeidzot inkub āciju, kultiv ēšanas barotni dekant ē no šūnām un tās 
uzmanīgi skalo ar 150 μL buferšķīduma, kas tika izmantots inkub ā­
cijai. Pievieno 100 μL buferšķīduma, kas satur atbilstošu test ējamās 
vielas vai š ķīdinātāja (šķīdinātāja kontro ļu) koncentr āciju. Jābūt 
astoņām dažādām testējamās vielas koncentr ācijām. Šūnas inkub ē 
ar testējamo vielu tums ā 60 min ūtes (skatīt 1.4.1.2. punktu un 
1.4.1.4. punkta otro da ļu). 
No divām platēm, kas tika sagatavotas katrai test ējamās vielas koncen ­
trāciju sērijai un kontrol ēm, jāizvēlas, parasti p ēc nejaušības principa, 
viena plate citotoksicit ātes noteikšanai (–Irr) (t. i., kontroles plate) un 
viena (apstr ādājamā plate) – fotocitotoksicit ātes noteikšanai (+Irr).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 592
 
Veicot +Irr apstarošanu, š ūnas apstaro pie istabas temperat ūras 
50 minūtes caur 96 bedr īšu plates v āku ar liel āko no starojuma 
dozām, kas nav citotoksiska (skat īt arī 2. papildin ājumu). Neapsta ­
rotā plate (–Irr) j āiztur istabas temperat ūrā tumšā kamerā 50 minūtes 
(= apstarošanas ar gaismu laiks).  
Testējamo šķīdumu dekant ē un uzman īgi divas reizes skalo ar 
150 μL buferšķīduma, kas tika izmantots inkub ācijai, bet nesatur 
testējamo materi ālu. Buferš ķīdumu aizst āj ar kultiv ēšanas barotni 
un inkub ē (skatīt 1.4.1.2. punktu) l īdz nākamajai dienai (18–22 
stundas).  
1.4.3.3.  3. dien ā 
1.4.3.3.1. A p s k a t e a r m i k r o s k o p u  
Jānosaka šūnu augšana, morfolo ģija un monosl āņa integritāte ar fāzu 
kontrastmikroskopu. Re ģistrē šūnu morfolo ģijas izmai ņas un ietekmi 
uz šūnu augšanu.  
1.4.3.3.2. N e u t r a l R e d u z s ū k š a n a s t e s t s  
Šūnas jānoskalo ar 150 μL iepriekš sasild īta buferšķīduma. Skaloja ­
mais šķīdums jāatdala, uzman īgi nolejot. Pievieno 100 μL 
Neutral Red  (NR) (3-amino-7-dimetilamino-2-metilfenaz īna hidrohlo ­
rīda, Einecs  Nr. 209-035-8;  CAS  Nr. 553-24-2; C.I. 50040), kura 
koncentrācija ir 50 μg/mL barotn ē bez seruma (16), un tr īs stundas 
inkubē, kā aprakstīts 1.4.1.2. punkt ā. 
Pēc inkubācijas atdala barotni ar  NR un šūnas noskalo ar 150 μL 
buferšķīduma. Lieko buferš ķīdumu dekant ē un atdala ar ies ūcināšanu 
vai centrifug ēšanu.  
Desorbētajai NR pievieno prec īzi 150 μL svaigi pagatavota š ķīduma 
ar šādu sastāvu: 49 da ļas ūdens + 50 da ļas etanola + 1 da ļa etiķ­
skābes. 
Mikrotitra plati uzman īgi krata (mikrotitra plašu krat ītājā) 10 minūtes, 
kamēr NR  tiek ekstrah ēts no šūnām un izveidojas viendab īgs 
šķīdums.  
Mēra NR ekstrakta optisko bl īvumu pie 540 nm spektrofotometr ā, kā 
etalonu izmantojot tukšo paraugu. Dati j āglabā atbilstoš ā formāta 
failā turpmākai analīzei. 
2. DATI  
2.1. DATU KVALIT ĀTE UN APJOMS  
Testēšanas datiem j ānodrošina apstarot ās un neapstarot ās koncentr ā­
cijas atbildes reakcijas ticamas anal īzes iespējas un, ja iesp ējams, arī 
tās testa vielas koncentr ācijas anal īze, pie kuras š ūnu dzīvotspēja 
samazinās līdz 50 % (IC  50 ). Ja konstat ēta citotoksicit āte, jānosaka 
gan koncentr ācijas diapazons, gan atseviš ķo koncentr āciju līkņu 
krustošan ās ar ordin ātu asi tā, lai varētu konstru ēt līkni pēc eksperi­
menta datiem.  
Ja rezultāti ir skaidri pozit īvi vai skaidri negat īvi (skatīt 2.3. punkta 
pirmo da ļu), tad var ētu pietikt ar s ākotnējo eksperimentu, ko papil ­
dina ar vienu vai vair ākiem orient ējošiem dozu diapazona noteik ­ 
šanas izm ēģinājumiem.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 593
 
Neviennoz īmīgi, robežai tuvi vai neskaidri rezult āti jāprecizē, veicot 
papildu eksperimentus (skat īt 2.4. punkta otro da ļu). Šādos gadī­
jumos jāizskata eksperimenta apst ākļu modific ēšanas iesp ēja. Ekspe ­
rimenta apst ākļi, kurus var ētu modific ēt, ir koncentr āciju diapazons 
vai interv āls koncentr āciju starp ā, iepriekš ējās inkubācijas un apsta ­
rošanas laiks. Apstarošanas laiku var sa īsināt, testējot ūdens šķīdumā 
nestabilas vielas.  
2.2. REZULT ĀTU NOV ĒRTĒŠANA  
Lai varētu novērtēt datus, j āaprēķina fotokairin ājuma koeficients 
(PIF) vai vidējais fotoefekts ( MPE ). 
Fotocitotoksicit āti aprēķina (skatīt turpmāk), atseviš ķās koncentr ā­
cijas un atbildes reakcijas v ērtības aproksim ējot ar nep ārtrauktu 
koncentrācijas un atbildes reakcijas sakar ības līkni (modeli). L īknes 
izlīdzināšanu pēc iegūtajiem datiem parasti veic ar neline ārās regre­
sijas metodi (18). Lai nov ērtētu datu main īguma ietekmi uz izl īdzi­
nāto līkni, ieteicams izmantot paškorel ācijas (bootstrap)  metodi.  
Fotokairin ājuma koeficientu ( PIF) aprēķina pēc šādas formulas:  
PIF ¼ IC 50 ðÄIrrÞ 
IC 50 ðþIrrÞ 
Ja IC  50 gaismas kl ātbūtnē vai tums ā nav iesp ējams aprēķināt, tad 
nevar noteikt test ējamā materiāla PIF . 
Vidējais fotoefekts ( MPE ) pamatojas uz koncentr ācijas atbildes l īkņu 
pilnu sal īdzinājumu (19). To nosaka k ā reprezentat īvā fotoefekta 
vērtību kopas vid ējo svērto lielumu:  
MPE ¼ Σ 
i ¼ 1 n 
w i PE c i 
Σ 
i ¼ 1 n 
w i 
Fotoefektu PE  c pie jebkuras koncentr ācijas C nosaka k ā atbildes 
efekta RE  c un dozas efekta DE  c reizinājumu, t. i., PE  c = RE  c × 
DE c . Atbildes efekts RE  c ir gaismā un tums ā novērojamo atbildes 
reakciju starp ība, t. i., RE  c = R  c (–Irr) – R  c (+Irr). Dozas efektu 
aprēķina pēc formulas:  
DE  c ¼ C=C ä Ä 1 
C=C ä þ 1 Æ Æ Æ Æ Æ Æ Æ Æ 
kur C* ir ekvivalences koncentr ācija, t. i., koncentr ācija, pie kuras 
+Irr atbildes reakcija ir vien āda ar –Irr atbildes reakciju pie koncen ­
trācijas C. Ja C* nevar noteikt, jo +Irr l īknes atbildes v ērtības ir 
sistemātiski augst ākas vai zem ākas par RC (–Irr), tad dozas efektu 
pieņem par 1. Iesvara koeficientus w  i dod lielākā atbildes reakcijas 
vērtība, t. i., w  i = MAX {Ri (+Irr), Ri (–Irr)}. Koncentr ācijas tīklu C  i 
izvēlas tādu, lai to pašu punktu skaitu iek ļautu katrā koncentr āciju 
intervālā, kas noteikts ar eksperiment ā izmantotaj ām koncentr ācijām. 
MPE  aprēķina tikai maksim ālās koncentr ācijas vērtībai, pie kuras 
vismaz viena no div ām līknēm joprojām parāda atbildes reakcijas 
vērtību vismaz 10 %. Ja š ī maksimālā koncentr ācija pārsniedz liel āko 
no koncentr ācijām, kas tika izmantotas +Irr eksperiment ā, tad pārējai 
+Irr līknes daļai pieņem atbildes reakcijas v ērtību “0”. Atkar ībā no 
tā, vai MPE v ērtība pārsniedz izraudz īto sliekš ņa vērtību 
(MPE  c = 0,15), viela tiek vai netiek klasific ēta kā fototoksiska.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 594
 
Pieejama programmat ūra PIF  un MPE  aprēķināšanai (20).  
2.3. REZULT ĀTU INTERPRET ĀCIJA  
Pamatojoties uz valid ācijas pētījumu (8), ja test ējamās vielas PIF < 2 
vai MPE < 0, tad var pie ņemt, ka: “fototoksicit ātes nav”. Ja 2 < PIF 
< 5 vai 0,1 < MPE < 0,15, tad prognoz ē: “fototoksicit āte iespējama”, 
un, ja PIF > 5 vai MPE > 0,15, tad prognoz ē: “fototoksicit āte ir”.  
Katrai laboratorijai, kas pirmo reizi ievieš šo test ēšanas metodi, 
pirms nezin āmu vielu test ēšanas to fototoksicit ātes noteikšanai j āana­
lizē 1. tabul ā minētās standartvielas. Noteiktaj ām PIF  vai MPE  
vērtībām jābūt tuvām 1. tabul ā minētajām vērtībām. 
1. tabula  
Ķīmiskais nosau ­
kums  Einecs  Nr. CAS  Nr. PIF MPE  Absorbcijas 
maksimums Šķīdinātājs (  1 ) 
Amiodarona 
hidrohlorīds 243-293-2 [19774-82-4] > 3,25 0,27–0,54 242 nm 
300 nm 
(plecs) etanols 
Hlorpromaz īna 
hidrohlorīds 200-701-3 [69-09-0] > 14,4 0,33–0,63 309 nm etanols 
Norfloksac īns 274-614-4 [70458-96-7] > 71,6 0,34–0,90 316 nm acetonitrils 
Antracēns 204-371-1 [120-12-7] > 18,5 0,19–0,81 356 nm acetonitrils 
Dinātrija proto ­
porfirīns IX 256-815-9 [50865-01-5] > 45,3 0,54–0,74 402 nm etanols 
L-histidīns [7006-35-1] no PIF 0,05–0,10 211 nm ūdens 
Heksahlorof ēns 200-733-8 [70-30-4] 1,1–1,7 0,00–0,05 299 nm 
317 nm 
(plecs) etanols 
Nātrija lauril ­
sulfāts 205-788-1 [151-21-3] 1,0–1,9 0,00–0,05 adsorbcijas 
nav ūdens  
( 1 ) Absorbcijjas m ērīšanai izmantotais š ķīdinātājs. 
2.4. DATU INTERPRET ĀCIJA  
Ja fototoksisku iedarb ību novēro tikai augst ākajām testējamās vielas 
koncentrācijām (īpaši ūdenī šķīstošajām vielām), var rasties nepie ­
ciešamība pēc papildu apsv ērumiem, nov ērtējot risku. Šie apsv ērumi 
var iekļaut sevī datus par absorbciju un ķīmisko vielu uzkr āšanos ādā 
un/vai citos testos ieg ūtus datus, piem ēram, ķīmisko vielu test ēšanā 
ar dzīvnieku vai cilv ēka ādu vai ādas mode ļiem in vitro  iegūtos 
rezultātus. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 595
 
Ja toksicit āte netika konstat ēta (+Irr un –Irr) un ja zemas š ķīdības dēļ 
ir testējamo koncentr āciju ierobežojumi, test ēšanas rezult āti var būt 
apšaubāmi un papildus j āveic apstiprinošs tests, piem ēram, izman ­
tojot citu modeli.  
3. P ĀRSKATS  
TESTĒŠANAS P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā jāiekļauj vismaz š āda inform ācija. 
Testējamā viela:  
— identifik ācijas dati, nosaukumi un  IUPAC  un CAS  numurs, ja 
zināms, 
— fizikālās īpašības un tīrības pakāpe, 
— fizikāli ķīmiskās īpašības, kas attiecas uz test ēšanu,  
— UV/redzam ās gaismas absorbcijas spektrs,  
— stabilit āte un fotostabilit āte, ja zināma. 
Šķīdinātājs: 
— šķīdinātāja izvēles pamatojums,  
— testējamās vielas š ķīdība šķīdinātājā, 
— šķīdinātāja saturs procentos iedarb ības barotn ē. 
Šūnas: 
— šūnu tips un avots,  
— norāde, ka nav mikoplazmas,  
— šūnu pārsējumu skaits, ja zin āms, 
— šūnu jutība pret apstarojumu, kas noteikta ar fototoksicit ātes in 
vitro  3T3 NRU testam izmantoto iek ārtu. 
Testēšanas apst ākļi (1);  inkubācija pirms un p ēc apstrādes: 
— kultiv ēšanas barotnes tips un sast āvs, 
— inkub ācijas apst ākļi (CO  2 koncentrācija; temperat ūra; mitrums),  
— inkub ācijas ilgums (pirms apstr ādes; pēc apstrādes).  
Testēšanas apst ākļi (2);  apstrāde ar test ējamo vielu : 
— testēšanai izmantojamo vielas koncentr āciju izvēles pamatojums 
testam ar apstarošanu un bez t ās, 
— testējamās vielas ierobežotas š ķīdības gadījumā un ja nav konsta ­
tēta citotoksicit āte: augstākās testējamās koncentr ācijas izvēles 
pamatojums,  
— apstrādei izmantot ās barotnes tips un sast āvs (sāļu buferšķīdums),  
— ķīmiskās iedarbības ilgums.  
Testēšanas apst ākļi (3);  apstarojums : 
— izmantot ā gaismas avota izv ēles pamatojums,  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 596
 
— gaismas avota un radiometra ražot ājs un tips,  
— gaismas avota starojuma spektra raksturlielumi,  
— izmantoto filtru caurlaid ības un absorbcijas raksturlielumi,  
— radiometra raksturlielumi un kalibr ēšanas dati,  
— gaismas avota att ālums no test ējamās sistēmas, 
— UVA starojums šaj ā attālumā, izsakot mW/cm  2 , 
— apstarošanas ilgums ar UV/redzamo gaismu,  
— UVA doza (starojums × laiks), izsakot J/cm  2 , 
— šūnu kultūru temperat ūra apstarošanas laik ā un paral ēlo šūnu 
kultūru temperat ūra, kuras iztur tums ā. 
Testēšanas apst ākļi (4); šūnu dzīvotspējas tests ar  Neutral Red : 
— iedarb ībai ar  Neutral Red  paredzētās barotnes sast āvs, 
— Neutral Red  inkubācijas ilgums,  
— inkub ācijas apst ākļi (CO  2 koncentrācija; temperat ūra; mitrums),  
— Neutral Red  ekstrakcijas apst ākļi (ekstrahents; ilgums),  
— viļņa garums, pie kura spektrofotometriski nosaka  Neutral Red  
optisko bl īvumu,  
— otrs (references) vi ļņa garums, ja izmanto,  
— spektrofotometrisk ā tukšā parauga sast āvs, ja izmanto.  
Rezultāti: 
— šūnu vidējā dzīvotspēja visās testējamās vielas koncentr ācijās, 
procentos no dz īvotspējas paralēlajās šķīdinātāja kontrol ēs, 
— koncentr ācijas un atbildes reakcijas l īknes (test ējamās vielas 
koncentrācijas šūnu relatīvās dzīvotspējas sakarība), kas ieg ūtas 
paralēlajos +Irr un –Irr eksperimentos,  
— koncentr ācijas un atbildes reakcijas l īkņu analīze: ja iesp ējams, 
IC 50 (+Irr) un IC  50 (-Irr) datorapr ēķins/aprēķins, 
— divu koncentr ācijas un atbildes reakcijas l īkņu salīdzinājums, kas 
iegūtas apstarojot un neapstarojot, – apr ēķinot fotokairin ājuma 
koeficientu (PIF) vai apr ēķinot vidējo fotoefektu (MPE),  
— testa pie ņemamības kritēriji; paral ēlā šķīdinātāja kontrole,  
— apstaroto un neapstaroto š ūnu absolūtā dzīvotspēja (Neutral Red  
ekstrakta optiskais bl īvums),  
— vēsturiskie dati par negat īvajām un šķīdinātāja kontrol ēm; vidējās 
vērtības un standartnovirzes,  
— testa pie ņemamības kritēriji; paral ēlā pozitīvā kontrole,  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 597
 
— pozitīvās kontroles vielas IC  50 (+Irr) un IC  50 (–Irr) un PIF/MPE,  
— vēsturiskie dati par pozit īvās kontroles vielu: IC  50 (+Irr) un IC  50 
(–Irr) un PIF/MPE; vid ējās vērtības un standartnovirzes.  
Rezultātu novērtējums.  
Secinājumi.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) Lovell W.W. (1993). A scheme for in vitro screening of 
substances for photoallergenic potential. Toxicology In Vitro 
7: p. 95–102.  
(2) Santamaria, L. and Prino, G. (1972). List of the photodynamic 
substances. In “Research Progress in Organic, Biological and Medicinal Chemistry” Vol. 3 part 1. North Holland Publishing Co. Amsterdam. P. XI–XXXV.
 
(3) Spielmann, H., Lovell, W.W., Hölzle, E., Johnson, B.E., 
Maurer, T., Miranda, M.A., Pape, W.J.W., Sapora, O., and 
Sladowski, D. (1994). In vitro phototoxicity testing: The report 
and recommendations of ECVAM Workshop 2. ATLA, 22, p. 314–348.
 
(4) Spikes, J.D. (1989). Photosensitisation. In “The science of 
Photobiology” Edited by K.C. Smith. Plenum Press, New York. 2nd edition, p. 79–110.
 
(5) OECD (1997) Environmental Health and Safety Publications, 
Series on Testing and Assessment No 7 “Guidance Document On Direct Phototransformation Of Chemicals In Water” Envi ­
ronment Directorate, OECD, Paris.
 
(6) Spielmann, H., Balls, M., Döring, B., Holzhütter, H.G., 
Kalweit, S., Klecak, G., L’Eplattenier, H., Liebsch, M., Lovell, 
W.W., Maurer, T., Moldenhauer. F. Moore. L., Pape, W., Pfannbecker, U., Potthast, J., De Silva, O., Steiling, W., and Willshaw, A. (1994). EEC/COLIPA project on in vitro photo ­
toxicity testing: First results obtained with a Balb/c 3T3 cell 
phototoxicity assay. Toxicology In Vitro 8, p. 793–796.
 
(7) Anon (1998). Statement on the scientific validity of the 3T3 
NRU PT test (an in vitro test for phototoxicity), European Commission, Joint Research Centre: ECVAM and DGXI/E/2, 3 November 1997, ATLA, 26, p. 7–8.
 
(8) Spielmann, H., Balls, M., Dupuis, J., Pape, W.J.W., Pecho ­
vitch, G. De Silva, O., Holzhütter, H.G., Clothier, R., Desolle, 
P., Gerberick, F., Liebsch, M., Lovell, W.W., Maurer, T., 
Pfannenbecker, U., Potthast, J. M., Csato, M., Sladowski, D., Steiling, W., and Brantom, P. (1998). The international EU/COLIPA In vitro phototoxicity validation study: results 
of phase II (blind trial), part 1: the 3T3 NRU phototoxicity 
test. Toxicology In Vitro 12, p. 305–327.
 
(9) OECD (2002) Extended Expert Consultation Meeting on The 
In Vitro 3T3 NRU Phototoxicity Test Guideline Proposal, Berlin, 30
 th -31th October 2001, Secretariat’s Final Summary 
Report, 15  th March 2002, OECD ENV/EHS, available upon 
request from the Secretariat.  
(10) Borenfreund, E., and Puerner, J.A. (1985). Toxicity determina ­
tion in vitro by morphological alterations and neutral red 
absorption. Toxicology Lett., 24, p. 119–124.  
(11) Hay, R.J. (1988). The seed stock concept and quality control 
for cell lines. Analytical Biochemistry 171, p. 225–237.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 598
 
(12) Lambert L.A, Warner W.G., and Kornhauser A. (1996) Animal 
models for phototoxicity testing. In “Dermatotoxicology”, 
edited by F.N. Marzulli and H.I. Maibach. Taylor & Francis, Washington DC. 5th Edition, p. 515–530.
 
(13) Tyrrell R.M., Pidoux M (1987). Action spectra for human skin 
cells: estimates of the relative cytotoxicity of the middle ultra ­
violet, near ultraviolet and violet regions of sunlight on 
epidermal keratinocytes. Cancer Res., 47, p. 1825–1829.  
(14) ISO 1097 (1993). Photography – Processed photographic 
colour films and paper prints – Methods for measuring image stability.
 
(15) Sunscreen Testing (UV.B) TECHNICALREPORT, CIE, Inter ­
national Commission on Illumnation, Publication No 90, Vienna, 1993, ISBN 3 900 734 275.
 
(16) ZEBET/ECVAM/COLIPA – Standard Operating Procedure: In 
Vitro 3T3 NRU Phototoxicity Test. Final Version, 7 
September, 1998. 18 pgs.  
(17) Spielmann, H., Balls, M., Dupuis, J., Pape, W.J.W., De Silva, 
O., Holzhütter, H.G., Gerberick, F., Liebsch, M., Lovell, W.W., and Pfannenbecker, U. (1998) A study on UV filter 
chemicals from Annex VII of the European Union Directive 
76/768/EEC, in the in vitro 3T3 NRU phototoxicity test. ATLA 26, p. 679–708.
 
(18) Holzhütter, H.G., and Quedenau, J. (1995) Mathematical 
modeling of cellular responses to external signals. J. Biol. 
Systems 3, p. 127–138.  
(19) Holzhütter, H.G. (1997). A general measure of in vitro photo ­
toxicity derived from pairs of dose-response curves and its use for predicting the in vivo phototoxicity of chemicals. ATLA, 25, p. 445–462.
 
(20) http://www.oecd.org/document/55/0,2340,en_2649_34377_ 
2349687_1_1_1_1,00.html.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 599
 
1. PAPILDIN ĀJUMS  
Fototoksicit ātes in vitro  3T3 NRU testa izmantošana saska ņā ar ķīmisko vielu fototoksicit ātes 
pakāpeniskas test ēšanas pieeju
  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 600
 
2. PAPILDIN ĀJUMS  
1. attēls 
Saules gaismas imitatora filtr ēta starojuma spektr ālās jaudas sadal ījums
  
(skatīt 1.4.1.5. punkta otro da ļu) 
1. attēlā parādīts filtrētā saules imitatora pie ņemamās spektrālās jaudas sadal ījums. Tas noteikts 
aktivēta metāla halogen īda avotam, kas tika izmantots fototoksicit ātes 3T3 NRU testa valid ēšanas 
izmēģinājumos (6) (8) (17). Att ēlā parādīti divu daž ādu filtru un 96 bedr īšu kultivācijas plates v āka 
papildu filtr ēšanas efekti. H2 filtrs tika izmantots tikai test ēšanas sist ēmām, kas sp ēj izturēt lielāku 
UVB daudzumu ( ādas mode ļa tests un sarkano asins ķermenīšu fotohemol īzes tests). Fototoksicit ātes 
3T3 NRU test ā tika izmantots H1 filtrs. Att ēlā parādītais plates v āka papildu filtr ēšanas efekts 
novērojams galvenok ārt UVB diapazon ā un atstāj tādu UVB daudzumu starojuma spektr ā, kas ir 
pietiekams, lai ierosin ātu ķīmiskās vielas, kur ām piemīt absorbcija UVB diapazon ā, piemēram, 
amiodarons (skat īt 1. tabulu).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 601
 
2. attēls 
Balb/c 3T3 š ūnu jutība pret apstarošanu (UVA diapazon ā) 
Šūnu dzīvotspēja (Neutral Red  uzsūkšana aptumšotaj ās kontrolēs, %)
  
(skatīt 1.4.1.5.2. punkta otro da ļu; 1.4.2.2.1., 1.4.2.2.2. punktu)  
Balb/c 3T3 š ūnu jutība pret fototoksicit ātes 3T3 NRU testa valid ācijas izm ēģinājumā izmantot ā 
saules imitatora starojumu, m ērot UVA diapazon ā. Attēlā parādīti validēšanas priekšizp ētes rezultāti 
no septiņām dažādām laboratorij ām (1). Divas l īknes ar gaišiem punktiem tika ieg ūtas ar vec ām 
šūnu kultūrām (liels p ārsējumu skaits), kuras bija j ānomaina ar jaun ām, bet līknes ar tumšiem 
punktiem par āda šūnas ar pie ņemamu jut ību pret starojumu.  
Pēc šiem datiem tika noteikta liel ākā necitotoksisk ā starojuma doza: 5 J/cm  2 (vertikālā punktētā 
līnija). Horizont ālā punktētā līnija parāda arī maksimālo pieņemamo apstarojuma efektu, kas min ēts 
1.4.2.2. punkt ā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 602
 
B.42.  ĀDAS SENSIBILIZ ĀCIJA: LOK ĀLO LIMFMEZGLU 
NOTEIKŠANA ( LLNA ) 
IEVADS  
1. ESAO ķīmisko vielu test ēšanas vadl īnijas un uz t ām pamatot ās ES test ē­ 
šanas metodes tiek regul āri pārskatītas, ņemot vērā tehnikas att īstību, regu­
latīvo prasību izmaiņas un dzīvnieku labtur ības apsvērumus. Sākotnējā, jau 
apstiprinātā testēšanas metode (TM) ādas sensibiliz ācijas noteikšanai pel ēm 
ir lokālo limfmezglu noteikšanas metode ( LLNA ; ESAO 429. test ēšanas 
vadlīnijas; šā pielikuma B.42. noda ļa) (1). Ir public ēti LLNA  validācijas 
un ar to saist ītā darba pārskati (2) (3) (4) (5) (6) (7) (8) (9) (10) (11). 
Atjauninātās LLNA  pamatā ir praktisk ās pieredzes un zin ātnisko datu izv ēr­
tējums (12). Š ī ir otrā no divām TM, kas izstr ādājamas, lai nov ērtētu ķīmi­
skām vielām vai to mais ījumiem piem ītošo ādas sensibiliz ācijas potenci ālu 
(dzīvniekiem). Pirmaj ā TM (ESAO 406. test ēšanas vadl īnijas; šā pielikuma 
B.6. noda ļa) izmanto test ēšanu ar jūrascūciņām, proti, maksimiz ācijas testu 
jūrascūciņām un Bīlera testu (13). Sal īdzinot ar B.6 un EASO 406. test ē­ 
šanas vadl īnijām (13),  LLNA  ir pārāka dzīvnieku labtur ības ziņā. Šī atjau­
ninātā LLNA  TM ietver veiktsp ējas standartus ( PS) (1. papildin ājums), kurus 
var izmantot, lai nov ērtētu tādu jaunu un/vai p ārveidotu test ēšanas metožu 
validācijas statusu, kuras ir funkcionalit ātes vai noteikšanas meh ānisma ziņā 
līdzīgas LLNA , saskaņā ar ESAO Vadl īniju dokument ā Nr. 34 izkl āstītajiem 
principiem (14).  
2. LLNA  pēta ādas sensibiliz ācijas indukcijas f āzi un sniedz kvantitat īvus 
datus, kas piem ēroti atbildes reakcijas uz devu nov ērtēšanai. Turkl āt jāno­
rāda, ka vieglas/vid ējas iedarb ības sensibilizatori, kas ir ieteikti k ā piemē­
rotas pozit īvās kontroles vielas ( PC) jūrascūciņu testa metod ēm (B.6; EASO 
406. testēšanas vadl īnijas) (13), ir piem ēroti arī lietošanai ar  LLNA  (6) (8) 
(15). Kā viena no iesp ējamām pieejām šajā TM aprakst īta reducētā LLNA  
(rLLNA ), kura ļauj maksim āli par 40 % samazin āt izmantoto dz īvnieku 
skaitu (16) (17) (18).  rLLNA  var izmantot, ja ir regulat īva vajadz ība apstip­
rināt negatīvu ādas sensibiliz ācijas potenci āla prognozi un ar nosac ījumu, ka 
tiek ievērotas visas p ārējās šajā TM aprakst ītās LLNA  protokola specifik ā­
cijas. Negat īvai ādas sensibiliz ācijas potenci āla prognozei b ūtu jābalstās uz 
visu pieejamo inform āciju, kā aprakstīts 4. punkt ā. Lai var ētu piemērot 
rLLNA  pieeju, vajadz īgs skaidrs pamatojums un zin ātniski argumenti. Ja 
pretēji gaidītajam ar  rLLNA  tiek ieg ūts pozitīvs vai neskaidrs rezult āts, 
var būt jāturpina test ēšana, lai interpret ētu vai preciz ētu minēto rezultātu. 
rLLNA  nebūtu izmantojama ādu sensibiliz ējošu testējamo vielu b īstamības 
noteikšanai gad ījumos, kad j ānovērtē reakcija uz devu, piem ēram, nosakot 
apakškategorijas atbilst īgi Regulai (EK) Nr. 1272/2008 par vielu un mais ī­
jumu klasific ēšanu, mar ķēšanu un iepakošanu un ANO Glob āli harmoniz ē­
tajai ķīmisko vielu klasifik ācijas un mar ķēšanas sist ēmai. 
DEFINĪCIJAS  
3. Defin īcijas skat īt 2. papildin ājumā. 
SĀKOTNĒJIE APSV ĒRUMI UN IEROBEŽOJUMI  
4. LLNA  ir viena no alternat īvām, kuras var izmantot ķīmisko vielu – poten ­
ciālu ādas sensibilizatoru noteikšan ā. Tas nenoz īmē, ka visos gad ījumos  
LLNA  būtu jālieto jūrascūciņu testa viet ā (B.6; ESAO 406. test ēšanas vadl ī­
nijas) (13), bet gan to, ka š ī noteikšana ir min ētajam testam l īdzvērtīga un to 
var izmantot k ā alternatīvu, kuras pozit īvajam vai negat īvajam rezult ātam 
vairs nav vajadz īgs papildu apstiprin ājums. Pirms uzs ākt pētījumus, test ē­ 
šanas laboratorijai j āņem vērā visa par test ējamo vielu pieejam ā informācija. 
Pie šādas inform ācijas pieder t ās identifik ācija un ķīmiskā struktūra, fizikāli ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 603
 
ķīmiskās īpašības, citu  in vitro  vai in vivo  veikto toksicit ātes testu rezult āti 
un toksikolo ģiskie dati par strukt ūras ziņā saistītām vielām. Šī informācija 
jāizvērtē, lai noteiktu  LLNA  piemērotību konkr ētajai vielai ( ņemot vērā 
atsevišķu veidu vielu nesader ību ar  LLNA ; skatīt 5. punktu) un lai izrau ­
dzītos pareizu test ējamās vielas devu.  
5. LLNA  ir in vivo  metode un k ā tāda paredz dz īvnieku izmantošanu aler ģiskās 
kontakta sensibiliz ējošās aktivitātes novērtējumā. Tomēr šim mērķim vaja­
dzīgo dzīvnieku skaits var b ūt mazāks nekā parasti. Turkl āt LLNA  piedāvā 
būtiski uzlabot veidu, k ādā dzīvnieki tiek izmantoti aler ģiskās kontakta 
sensibiliz ācijas testēšanā (mazāk sāpju un ciešanu).  LLNA  pamatojas uz to 
imunoloģisko gadījumu izskat īšanu, kurus ķīmiskās vielas stimul ē sensibi­
lizācijas indukcijas f āzē. Atšķirībā no testiem ar j ūrascūciņām (B.6; ESAO 
406. testēšanas vadl īnijas) (13) ar  LLNA  nav jānoskaidro provoc ētās–indu­
cētās ādas hipersensibiliz ācijas reakcijas. Turkl āt LLNA  nav jāizmanto pal īg­
viela, kā tas ir jūrascūciņu maksimiz ācijas testā (13). Tādā veidā LLNA  
mazina dz īvnieku sāpes un ciešanas. Neraugoties uz  LLNA  priekšroc ībām 
salīdzinājumā ar B.6 un ESAO 406. test ēšanas vadl īnijām, ir jāatzīst, ka ir 
daži ierobežojumi, kas var rad īt nepieciešam ību izmantot B.6 un ESAO 
406. testēšanas vadl īnijas (13) (piem ēram, ar  LLNA  noteikti š ķietami nega ­
tīvi dažiem met āliem, šķietami pozit īvi dažiem ādas kairin ātājiem [tādiem 
kā atsevišķas surfaktantu tipa ķīmiskās vielas] (19) (20), vai test ējamās 
vielas šķīdība). Turkl āt vajadzība pēc jūrascūciņu testiem (B.6 un ESAO 
406. testēšanas vadl īnijas) (21) var saglab āties attiec ībā uz ķīmisko vielu 
klasēm vai viel ām, kuru sast āvā ir funkcion ālās grupas, par kur ām ir pierā­
dīts, ka tās darbojas k ā potenciāli sajaucējfaktori (13). Bez tam, pamatojo ­
ties uz ierobežoto valid ācijas datub āzi, kas sast āvēja pārsvarā no pestic īdu 
preparātiem, attiec ībā uz šāda tipa test ējamām vielām (22) dr īzāk LLNA , 
nevis jūrascūciņu tests dos pozit īvu rezult ātu. Tomēr, testējot prepar ātus, 
varētu līdztekus test ēt arī salīdzināšanas vielas (l īdzīgas vielas, kuru reakcija 
ir zināma), lai pier ādītu, ka  LLNA  darbojas pien ācīgi (skatīt 16. punktu). 
Izņemot šādus minētos ierobežojumus,  LLNA  jāvar izmantot jebkuras vielas 
testēšanai, ja vien test ējamai vielai nav t ādu īpašību, kas var ētu ietekm ēt 
LLNA  precizitāti. 
METODES PRINCIPS  
6. LLNA  pamatprincips ir t āds, ka sensibilizatori induc ē limfocītu savairošanos 
limfmezglos, kuri dren ē testējamās vielas sa ņemšanas vietu. Š ī savairošan ās 
ir proporcion āla devai un alerg ēna iedarbīgumam un ir vienk āršs paņēmiens, 
lai iegūtu kvantitat īvu sensitivit ātes mērījumu. Savairošan ās pakāpi nosaka, 
vidējo savairošanos katr ā testējamās vielas grup ā salīdzinot ar vid ējo savai­
rošanos kontroles grup ā, kas saņēmusi tikai nes ēju (VC). Nosaka attiec ību 
starp vidējo progresiju grup ās, kas saņēmušas pētāmo vielu, un progresiju 
VC grup ā; tas ir stimul ācijas indekss (SI). Lai test ējamo vielu pamatoti 
klasificētu kā potenciālu ādas sensibilizatoru, SI v ērtībai jābūt ≥ 3. Šeit 
aprakstīto proced ūru pamatā ir in vivo  veikta radioakt īvā iezīmēšana šūnu 
savairošan ās izmērīšanai aurikul ārajos limfmezglos. Tom ēr šūnu savairo ­ 
šanās vērtēšanai var izmantot citus beigu punktus ar nosac ījumu, ka piln ībā 
tiek ievēroti PS (1. papildin ājums).  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 604
 
METODES APRAKSTS  
Dzīvnieku sugas izv ēle 
7. Šim testam izv ēlētā suga ir peles. Izmanto jaunas, pieaugušas CBA/Ca vai 
CBA/J līnijas sieviš ķā dzimuma peles, kas nav dzemd ējušas un nav gr ūsnas. 
Pētījuma sākumā dzīvniekiem j ābūt 8–12 ned ēļu veciem, dz īvnieku masas 
atšķirībām jābūt minimālām un ne liel ākām par 20 % no vid ējās masas. 
Citas līnijas un v īrišķā dzimuma dz īvniekus var izmantot, ja ir ieg ūts pietie­
kami daudz datu, lai par ādītu, ka  LLNA  atbildes reakcij ā nav noz īmīgu 
atšķirību, kas specifiskas l īnijai un/vai dzimumam.  
Turēšanas un barošanas apst ākļi 
8. Ja nav zin ātniska pamatojuma, k āpēc peles b ūtu turamas katra atseviš ķi, 
peles izmitina grup ā (23). Telp ā, kurā tur izmēģinājumu dzīvniekus, j ābūt 
22 ± 3 °C temperat ūrai. Lai gan, iz ņemot telpu uzkopšanas laiku, relat ī­
vajam mitrumam j ābūt vismaz 30 % un v ēlams ne vair āk kā 70 %, tas 
jāuztur 50-60 % robež ās. Apgaismojumam j ābūt mākslīgam atbilstoši 
secībai 12 stundas gaišas, 12 stundas tumšas. Barošanai var izmantot 
parasto laboratorijas bar ību ar neierobežotu dzeram ā ūdens daudzumu.  
Dzīvnieku sagatavošana  
9. Dzīvniekus izv ēlas pēc nejaušības principa, mar ķē individu ālai identific ē­ 
šanai (bet nek ādā veidā nemarķē ausis) un tur b ūros vismaz piecas dienas 
pirms testa s ākuma, lai tos aklimatiz ētu laboratorijas apst ākļos. Pirms 
apstrādes uzsākšanas visus dz īvniekus apskata, lai p ārliecinātos, ka tiem 
nav novērojami ādas bojājumi.  
Testa šķīdumu sagatavošana  
10. Cietas ķīmiskās vielas pirms pe ļu ausu apstr ādes izšķīdina vai suspend ē, 
izmantojot š ķīdinātājus vai nes ējus, un vajadz ības gadījumā atšķaida. 
Šķidras ķīmiskās vielas var izmantot gan atš ķaidītas, gan neatš ķaidītas. 
Nešķīstošas ķīmiskās vielas (k ādas parasti izmanto medic īnas iekārtās) 
pirms peļu ausu apstr ādes ekstrah ē piemērotā šķīdinātājā, lai visas ekstra ­
hējamās sastāvdaļas būtu pieejamas test ēšanai. Ja dati par test ējamo vielu 
stabilitāti liecina, ka t ās uzglabāt nevar, katru dienu sagatavo svaigas test ē­
jamās vielas.  
Ticamības pārbaude  
11. Metodes veiktsp ējas pienācīgumu par āda ar pozit īvās kontroles vielu (PC) 
palīdzību, kas ar adekv ātu un reproduc ējamu sensibilit āti reaģē kā sensibi­
lizējošas test ēšanas vielas, kuru reakcijas intensit āte ir sīki aprakst īta. Ietei­
cams paredz ēt vienlaic īgu PC, jo t ādā veidā var pierādīt laboratorijas sp ēju 
atkārtoti un sekm īgi īstenot noteikšanu, k ā arī novērtēt iekšlaboratorijas un 
starplaboratoriju reproduc ējamību un rezult ātu salīdzināmību. Pirms  LLNA  
ieteicams lietot ājiem konsult ēties ar atbild īgajām iestādēm, jo dažas regula ­
tīvās iestādes pieprasa PC izmantošanu katr ā individuālā pētījumā. Attiecīgi 
labāk ir ikreiz izmantot vienlaic īgu PC, jo tas ļauj neveikt papildu test ēšanu 
ar dzīvniekiem, lai izpild ītu prasības, kuras var izriet ēt no PC periodiskas 
izmantošanas (skat īt 12. punktu). PC j ādod pozit īva LLNA  atbildes reakcija 
tādā iedarbības līmenī, kurā ir sagaid āms stimul ācijas indekss (SI) > 3, 
salīdzinot ar negat īvās kontroles vielu (NC) grupu. PC deva j āizvēlas tā, 
lai neizrais ītu pārmērīgu ādas kairin ājumu vai sist ēmisku toksicit āti un lai 
indukcija b ūtu atkārtojama, ta ču ne pārmērīga (tā ir pārmērīga, piemēram, ja  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 605
 
SI > 20). Ieteicam ākās PC ir 25 % heksilkan ēļskābes aldeh īds ( CAS 
Nr. 101-86-0) ar acetonu/ol īveļļu (4:1 tilp./tilp.) un 5 % merkaptobenzotia ­
zols ( CAS No. 149-30-4) ar  N,N -dimetilformam īdu (skatīt 1 papildin ājuma 
1. tabulu). Var b ūt apstākļi, kad ar pien ācīgu pamatojumu var izmantot citas 
PC, kas atbilst iepriekš min ētajiem krit ērijiem.  
12. Lai gan vienlaic īgas PC grupas izmantošana ir ieteicama, var b ūt situācijas, 
kad laboratorij ās, kurās LLNA  veic regul āri (t. i., vismaz reizi m ēnesī) un 
kurās tāpēc ir vēsturiska PC datub āze, kas pier āda laboratorijas sp ēju ar PC 
iegūt reproduc ējamus un pareizus rezult ātus, adekv ātāka var izr ādīties perio ­
diska PC izmantošana (t. i., vismaz reizi 6 m ēnešos).  LLNA  metodes 
adekvātu pārzināšanu var sekm īgi pierādīt, ar PC ieg ūstot konsekventus 
pozitīvus rezult ātus vismaz 10 neatkar īgās testēšanas reiz ēs, kuras veiktas 
samērīgā laika period ā (t. i., ne ilg āk kā gada laik ā). 
13. Vienlaic īga PC grupa noteikti j āiekļauj, kad  LLNA  notiek procedur ālas 
izmaiņas (piem ēram, augsti kvalific ēta person āla nomai ņa, testēšanas 
metodes materi ālu un/vai rea ģentu nomai ņa, cits izm ēģinājumu dzīvnieku 
piegādātājs), un š ādas izmai ņas pienācīgi jādokument ē laboratorijas 
pārskatos. J ānovērtē šādu izmaiņu ietekme uz iepriekš izveidot ās vēsturiskās 
datubāzes adekv ātumu un tas, vai vajag veidot jaunu v ēsturisku datub āzi, lai 
dokument ētu ar PC ieg ūtu rezultātu konsekvenci.  
14. Pētniekiem j āapzinās, ka lēmums par periodisku, nevis vienlaic īgu PC 
izmantošanu ietekm ēs to, kādā mērā par adekv ātiem un pie ņemamiem 
varēs uzskatīt negatīvos pētījumu rezult ātus, kas bez vienlaic īgas PC ieg ūti 
periodiskās PC izmantošanas starplaikos. Piem ēram, ja ar periodisko PC 
pētījumu iegūst šķietami negat īvu rezultātu, var apšaub īt negatīvu testējamās 
vielas rezult ātu, kas ieg ūts iepriekš ējā pieņemamā periodisk ā PC pētījuma 
un nepieņemamā periodisk ā PC pētījuma starplaik ā. Tāpēc rūpīgi jāizvērtē, 
vai izmantot vienlaic īgu vai periodisku PC. T āpat jāizvērtē, kādas ir iesp ējas 
vienlaicīgās PC grup ā izmantot maz āk dzīvnieku, ja to var zin ātniski 
pamatot un ja laboratorija ar saviem specifiskajiem v ēsturiskajiem datiem 
var pierādīt, ka ir iesp ējams izmantot maz āk peļu (12).  
15. Kaut ar ī PC jātestē nesējā, par kuru ir zin āms, ka tas izr āda viendab īgu 
atbildes reakciju (piem ēram, acetons/ol īveļļa; 4:1 tilp./tilp.), var b ūt dažas 
reglament ējošas situ ācijas, kur ās būs nepieciešama ar ī testēšana nestandarta 
nesējā (klīniski/ķīmiski pieder īgs sastāvs) (24). Ja vienlaic īgo PC test ē ar 
citu nesēju nekā testējamo vielu, vienlaic īgās PC vajadz ībām jāparedz atse ­
višķs VC.  
16. Ja v ērtē testējamās vielas, kas pieder konkr ētai ķīmisko vielu klasei vai kas 
dod noteikta diapazona reakciju, var izmantot sal īdzināšanas vielas, kuras 
noder, lai par ādītu, ka test ēšanas metode darbojas un pien ācīgi nosaka š ā 
tipa testējamām vielām piemītošo ādas sensibiliz ācijas potenci ālu. Pienā­
cīgām salīdzināšanas viel ām ir jāpiemīt šādām īpašībām: 
— struktur āla un funkcion āla līdzība ar test ējamās vielas klases viel ām; 
— labi zin āmas fizik ālās un ķīmiskās īpašības; 
— papildinoši dati no  LLNA ; 
— papildinoši dati saist ībā ar citiem dz īvniekiem un/vai cilv ēku. ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 606
 
TESTA PROCED ŪRA 
Dzīvnieku skaits un devu l īmeņi 
17. Uz devas grupu ar vismaz trim test ējamās vielas koncentr ācijām izmanto 
vismaz četrus dzīvniekus un vienlaic īgas NC grupu, kas sa ņem tikai test ē­
jamās vielas nes ēju, un PC grupu (vienlaic īgu vai nesenu atkar ībā no labo­
ratorijas prakses un saist ībā ar 11.–15. punktu). J āapsver iesp ēja testēt 
vairākas PC devas, īpaši tad, ja PC test ēšana ir periodiska. Iz ņemot apstr ādi 
ar testējamo vielu, ar kontroles grupu dz īvniekiem r īkojas tieši t āpat kā ar 
apstrādāto grupu dz īvniekiem.  
18. Devu un nes ēja izvēlei jāpamatojas uz atsauc ē (3) un (5) sniegtajiem ietei ­
kumiem. Sec īgas devas parasti izraug ās no atbilstošas koncentr āciju rindas, 
kā 100 %, 50 %, 25 %, 10 %, 5 %, 2,5 %, 1 %, 0,5 %, u. c. Koncentr āciju 
rindas izv ēlei jābūt ar adekv ātu zinātnisku pamatojumu. J āizvērtē visa esoš ā 
toksikoloģiskā (piemēram, akūta toksicit āte un derm ālais kairin ājums) un 
struktūras un fizik ālķīmiskā informācija par attiec īgo testējamo vielu 
(un/vai par strukt ūras ziņā saistītām vielām), ja tāda ir, un tr īs secīgās 
koncentrācijas jāizraugās tā, lai augst ākā no tām izraisītu stiprāko iedarb ību, 
kura vēl nerada sist ēmisku toksicit āti un/vai p ārmērīgu lokālu ādas kairin ā­
jumu (3) (25). Ja š ādas inform ācijas nav, s ākumā var būt jāveic priekšskr ī­
ninga tests (skat īt 21.–24. punktu).  
19. Nesējs nedrīkst pārmainīt vai mask ēt testēšanas rezult ātus, un tas j āizraugās 
tāds, lai šķīdība būtu iespējami lielāka, tā ļaujot iegūt augstāko reāli sasnie­
dzamo koncentr āciju un ieg ūstot šķīdumu/suspensiju, kas b ūtu derīga testē­
jamās vielas pielietošanai. Ieteicamie nes ēji ir acetons/ol īveļļa (4:1 tilp./ ­
tilp.),  N,N -dimetilformam īds, metiletilketons, propil ēnglikols un dimetilsul ­
foksīds (19), bet var izmantot ar ī citus, ja tam ir pietiekams zin ātniskais 
pamatojums. Dažos gad ījumos papildu kontrolei j āizmanto kl īniski atbil ­
stošs šķīdinātājs vai tirdzniec ības prepar āts, kura sast āvā testējamo vielu 
tirgo. Īpaši jārūpējas, lai nodrošin ātu to, ka hidrof īlas testējamās vielas ir 
iekļautas nes ēja sistēmā, kas mitrina ādu un tūlīt nenotek, un j āizmanto 
pienācīgi šķīdinātāji (piemēram, 1 % Pluronic® L92). T ādēļ ir jāizvairās 
no nesējiem, kas satur vien īgi ūdeni.  
20. Izpētot no individu ālām pelēm iegūtus limfmezglus, var nov ērtēt dzīvnieku 
savstarpējās atšķirības un ieg ūt testējamās vielas grupas un VC grupas 
mērījumu statistisku sal īdzinājumu (skat īt 35. punktu). Turkl āt PC grupas 
peļu skaita iesp ējamā samazinājuma izvērtējumam jēga ir tad, ja dati ir par 
individuāliem dzīvniekiem (12). Dažas regulat īvās iestādes prasa, lai dati 
būtu par individu āliem dzīvniekiem. Citas turpretim par pie ņemamiem var 
uzskatīt arī datus par apstr ādes dzīvnieku grup ām, un šādā situācijā lietotā­
jiem ir izv ēle starp individu ālu un grupas datu v ākšanu.  
Priekšskr īninga tests  
21. Ja nav inform ācijas, lai noteiktu augst āko testējamo devu (skat īt 18. 
punktu), j āveic priekšskr īninga tests, lai defin ētu ar  LLNA  testējamo atbil ­
stošo devas l īmeni. Priekšskr īninga testa m ērķis ir būt par orientieri ar  
LLNA  testējamā maksimālā devas līmeņa izvēlē, ja nav inform ācijas par 
koncentrāciju, kādā testējamā viela izraisa sist ēmisku toksicit āti (skatīt 24. 
punktu) un/vai p ārmērīgu lokālu ādas kairin ājumu (skat īt 23. punktu). 
Maksimālajam test ējamās vielas devas l īmenim vajadz ētu būt 100 % 
(šķidrumiem) un augst ākajai iesp ējamajai koncentr ācijai (ciet ām vielām un 
suspensijām). ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 607
 
22. Priekšskr īninga testa apst ākļi ir identiski pamata  LLNA  apstākļiem, izņemot 
to, ka nev ērtē progresiju limfmezglos un ka devas grup ā var izmantot 
mazāku skaitu dz īvnieku. Ieteicamais skaits ir viens vai divi dz īvnieki 
katrā devas grup ā. Visām pelēm ik dienas p ārbauda to, vai apstr ādes 
vietā nav klīnisku paz īmju, kas liecin ātu par sist ēmisku toksicit āti vai lokālu 
kairinājumu. Pirms testa un t ā beigās (6. diena) re ģistrē dzīvnieku ķermeņa 
masu. Katrai peles apskata abas ausis, un iesp ējamo apsārtumu nov ērtē pēc 
1. tabulas punktu skalas (25). Auss biezumu m ēra ar piem ērotu mērierīci 
(piemēram, digit ālo mikrometru vai “Peacock” tipa biezuma m ērierīci) 1. 
dienā (pirms devas), 3. dien ā (aptuveni 48 stundas p ēc pirmās devas) un 6. 
dienā. Turklāt 6. dienā auss biezumu var m ērīt ar auss caursišanas pa ņē­
mienu pēc tam, kad dz īvnieki ir hum āni nonāvēti. Lokālu ādas kairin ājumu 
uzskata par p ārmērīgu tad, ja jebkur ā mērījumu dien ā apsārtuma nov ērtē­
jums pēc punktu skalas ir ≥ 3 un/vai auss biezums ir palielin ājies par ≥ 
25 % (26) (27). Liel ākā deva, kas izmantojama  LLNA  pamata test ā, ir otrā 
zemākā deva priekšskr īninga koncentr āciju rindā (skatīt 18. punktu), kas 
neizraisa sist ēmisku toksicit āti un/vai p ārmērīgu lokālu ādas kairin ājumu.  
1. tabula  
Apsārtuma (erit ēmas) skala  
Pazīmes Punktu skaits  
Apsārtuma nav 0 
Vāji izteikts (gandr īz nemanāms) apsārtums 1 
Izteikts aps ārtums 2 
Vidēji stiprs un ļoti stiprs aps ārtums 3 
Ļoti stiprs aps ārtums (biešu sarkans) un kreveles, kas aps ār­
tuma nov ērtēšanu padara neiesp ējamu 4 
23. Papildus auss biezuma 25 % pieaugumam (26) (27) kairin ātāju identific ē­ 
šanai  LLNA  izmanto ar ī statistiski noz īmīgus auss biezuma pieauguma r ādī­
tājus apstrādātajām pelēm salīdzinājumā ar kontroles grupas pel ēm (28) (29) 
(30) (31) (32) (33) (34). Tom ēr, lai gan statistiski noz īmīgs pieaugums var 
arī nesasniegt 25 % robežu, š ādu pieaugumu neuzskata par p ārmērīga kairi­
nājuma izpausmi (30) (32) (33) (34).  
24. Turpm āk uzskaitītie klīniskie nov ērojumi, ja tie ir nov ērtējuma neat ņemama 
daļa, var liecin āt par sistēmisku toksicit āti (35) (36), un t āpēc var par ādīt, 
kāds būs LLNA  pamata test ā izmantojamais maksim ālais devas l īmenis: 
nervu sist ēmas darbības traucējumi (piem ēram, piloarekcija, ataksija, drebu ļi 
un krampji); uzved ības trauc ējumi (piem ēram, agresivit āte, ar person īgo 
higiēnu saistītās uzvedības maiņa, jūtams aktivit ātes samazin ājums vai 
pieaugums); nerakstur īga elpošana (piem ēram, elpas vilcienu biežuma un 
intensitātes maiņa, kā apgrūtināta vai spazmatiska elpošana, trokš ņi plaušās) 
un pārmaiņas barības un ūdens uzņemšanā. Turklāt novērtējumā jāņem vērā 
letarģijas pazīmes un/vai reakcijas samazin āšanās un visas kl īniskās 
pazīmes, kas liecina par vair āk nekā mirklīgām sāpēm un ciešan ām, vai 
ķermeņa masas samazin ājums par vair āk nekā 5 % laik ā no 1. dienas l īdz 
6. dienai, k ā arī mirstības rādītāji. Mirstoši dz īvnieki vai dz īvnieki, kuriem 
acīmredzami s āp vai kuri smagi un ilgstoši cieš, ir hum āni jānonāvē (37).  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 608
 
Eksperimenta grafiks pamata p ētījuma laik ā 
25. Eksperimenta grafiks ir š āds: 
— 1. diena:  Individuāli nosaka un re ģistrē katra dzīvnieka masu, izdara un 
reģistrē klīniskos nov ērojumus. Katras auss aizmugures virsmu apstr ādā 
ar 25 μl atšķaidījuma, kurš satur attiec īgo testējamo vielu, tikai nes ēju 
vai PC (vienlaic īgu vai nesenu atkar ībā no laboratorijas prakses un 
saistībā ar 11.–15. punktu).  
— 2. un 3. diena:  Atkārto 1. dien ā veikto apstr ādi. 
— 4. un 5. diena:  Apstrāde nenotiek.  
— 6. diena:  Reģistrē katra dz īvnieka masu. Vis ām testa un kontroles 
pelēm astes v ēnā injicē 250 μl sterila fosf āta bufera fiziolo ģiskā 
šķīduma (PBS), kas satur 20 μCi (7,4 × 10  5 Bq) tritiāta (  3 H)-metiltimi ­
dīna. Alternat īvi visām pelēm astes v ēnā injicē 250 μl sterila PBS, kas 
satur 2 μCi (7.4 × 10  4 Bq)  125 I–joddeoksiurid īna un 10  –5 Μ fluordeok ­
siuridīna. Pēc piecām stundām (5 h) visus dz īvniekus hum āni nonāvē. 
Pelēm izgriež aurikul āros limfmezglus un ievieto PBS katram dz īv­
niekam atseviš ķi (individu ālo dzīvnieku pieeja); alternat īvi izgriež 
visus aurikul āros limfmezglus un ievieto PBS katrai eksperimenta 
grupai kop ā (apstrādes grupas pieeja). S īkus datus un diagrammas par 
limfmezglu identific ēšanu un izgriešanu skat īt atsaucēs (12). Eksperi ­
menta protokol ā var iekļaut papildu parametrus, kas raksturo turpm āku 
ādas lokālo reakciju pamata p ētījuma laik ā, piemēram, auss aps ārtuma 
novērtējumu pēc punktu skalas vai auss biezuma m ērījumus (nosaka ar 
mērierīci vai ar auss caursišanas pa ņēmienu autopsij ā). 
Šūnu suspensiju sagatavošana  
26. No ab ās pusēs izgriezt ām limfmezglu š ūnām (LNC ) iegūtu atseviš ķu šūnu 
suspensiju no atseviš ķiem dzīvniekiem vai no apstr ādes grupas pagatavo, 
šūnas saudz īgi mehāniski sadalot caur ner ūsējošā tērauda sietu ar 200 μm 
acu izmēru vai izmantojot citu pa ņēmienu, kas ir der īgs atseviš ķu šūnu 
suspensiju ieguvei.  LNC  divreiz mazg ā lielā daudzum ā PBS, un DNS 
izgulsnē ar 5 % trihloreti ķskābi (TCA) 4 °C temperat ūrā 18 stundu laik ā 
(3). Plāksnītes vai nu v ēlreiz suspend ē 1 ml TCA un p ārnes scintil ācijas 
stobriņos, kas satur 10 ml  3 H skaitīšanas scintil ācijas šķidruma, vai tieši 
pārnes gamma skait īšanas caurul ītēs 125 I skaitīšanai.  
Šūnu savairošan ās noteikšana (inkorpor ētā radioaktivit āte) 
27. 3 H-metiltimid īna inkorpor ēšanos mēra ar β-scintilāciju skait īšanu kā sadalī­ 
šanās skaitu min ūtē (DPM).  125 I-joddeoksiurid īna inkorpor ēšanos mēra ar  
125 I skaitīšanu un ar ī izsaka kā DPM. Atkar ībā no izmantot ās pieejas inkor ­
porēšanos izsaka k ā DPM katrai pelei (individu ālā pieeja) vai DPM 
apstrādes grupai (apstr ādes grupas pieeja).  
Reducētā LLNA  
28. Atseviš ķos gadījumos, ja ir regulat īva vajadz ība apstiprin āt negatīvu ādas 
sensibiliz ācijas potenci āla prognozi un ar nosac ījumu, ka tiek iev ērotas visas 
pārējās šajā TM aprakst ītās LLNA  protokola specifik ācijas, var izmantot 
fakultatīvu, rLLNA  protokolu (16) (17) (18), kuram vajadz īgs mazāk izmē­ 
ģinājuma dzīvnieku. Lai var ētu piemērot rLLNA  pieeju, vajadz īgs skaidrs 
pamatojums un zin ātniski argumenti. Ja ieg ūtais rezult āts ir pozit īvs vai 
neskaidrs, var b ūt jāturpina test ēšana, lai interpret ētu vai preciz ētu minēto 
rezultātu. ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 609
 
29. Devas grupu skaita samazin ājums ir vien īgā atšķirība starp  LLNA  un rLLNA  
testēšanas metožu protokoliem, un t āpēc ar rLLNA  neiegūst datus par devas 
un atbildes reakcijas mijiedarb ību. Tātad rLLNA  neizmanto gad ījumos, kad 
minētā informācija ir vajadz īga. Tāpat kā daudzdevu  LLNA  gadījumā, testē­
jamās vielas koncentr ācijai, kuru v ērtē ar rLLNA , jābūt augstākajai koncen ­
trācijai, kura v ēl nerada ac īmredzamu sist ēmisku toksicit āti un/vai p ārmē­
rīgu lokālu ādas kairin ājumu pelēm (skatīt 18. punktu).  
NOVĒROJUMI  
Klīniskie nov ērojumi  
30. Ikviena pele vismaz reizi dien ā ir rūpīgi jānovēro attiecībā uz vietēju kairi­
nājumu apstr ādes vietā vai sistēmiskas toksicit ātes klīniskajām pazīmēm. 
Visus nov ērojumus sistem ātiski reģistrē, par katru peli izdarot individu ālu 
ierakstu. Nov ērošanas pl ānā jāiekļauj kritēriji, kas ļauj tūlīt identific ēt peles, 
kurām ir sist ēmiskas toksicit ātes, pārmērīga lokāla ādas kairin ājuma vai 
ādas korozijas paz īmes, lai t ām veiktu eitan āziju (37).  
Ķermeņa masa  
31. Kā norādīts 25. punkt ā, individu ālu dzīvnieku ķermeņa masa ir j ānosaka 
testa sākumā un pirms pl ānotās humānās nonāvēšanas.  
REZULT ĀTU APRĒĶINĀŠANA  
32. Katras apstr ādes grupas rezult ātu izsaka ar SI. Ja izmanto individu ālo 
pieeju, SI ieg ūst, DPM vid ējo lielumu katrai pelei katr ā testējamās vielas 
grupā un PC grup ā dalot ar DPM vid ējo lielumu katrai pelei š ķīdinātāja/VC 
grupā. Tā VC grup ās vidējais SI ir 1. Ja izmanto apstr ādes grupas pieeju, SI 
iegūst, dalot katras apstr ādes grupas apvienoto radioakt īvo inkorpor āciju ar 
apvienotās VC grupas inkorpor āciju; rezult āts ir vidējais SI.  
33. Lēmumu pie ņemšanas proces ā rezultātu uzskata par pozit īvu, ja SI ≥ 3. 
Tomēr, nosakot, vai neitr ālam tuvu rezult ātu varētu uzskat īt par pozit īvu, 
var ņemt vērā arī devas un atbildes reakcijas stiprumu un š ķīdinātāja/nesēja 
un PC reakcijas statistisko noz īmīgumu un konsekvenci (4) (5) (6).  
34. Ja nepieciešams paskaidrot ieg ūtos rezult ātus, jāņem vērā testējamās vielas 
dažādās īpašības, tostarp tas, vai t ā strukturāli līdzinās jau zināmiem ādas 
sensibilizatoriem, vai t ā izraisa pārmērīgu lokālu ādas kairin ājumu pelēm un 
kāda veida atbildes reakcija uz devu ir nov ērota. Šie un citi apsv ērumi sīkāk 
iztirzāti citur (7).  
35. Radioaktivit ātes datu v ākšana par individu ālām pelēm pavērs iespējas statis­
tiskai anal īzei par devas un atbildes reakcijas mijiedarb ības esību un tās 
pakāpi šajos datos. Jebkurš statistisks nov ērtējums var ietvert devas un 
atbildes reakcijas mijiedarb ības novērtējumu, kā arī pienācīgi koriģētus 
testējamo grupu sal īdzinājumus (piem ēram, devu p āri grupā un šīs grupas 
salīdzinājums ar vienlaic īgu VC grupu). Statistisk ā analīze var ietvert, 
piemēram, line āro regresiju jeb Viljama [ William’s ] testu, ar ko analiz ē 
devas un atbildes reakcijas mijiedarb ību tendences, un Daneta [ Dunnett ] 
testu, lai sal īdzinātu devu p ārus. Izvēloties attiec īgu statistisk ās analīzes 
metodi, p ētniekam j āapzinās iespējamās mainīgo lielumu nevien ādības un 
citas ar to saist ītās problēmas, kuru d ēļ var būt nepieciešama datu p ārvei­
došana vai neparametrisk ā statistisk ā analīze. Visādā ziņā iespējams, ka 
pētniekam SI b ūs jāaprēķina un statistisk ā analīze jāveic gan ar, gan bez 
dažiem punktveida datiem (respekt īvi, neņemot vērā galējības jeb rupjas 
kļūdas). ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 610
 
DATI UN TEST ĒŠANAS P ĀRSKATS  
Dati 
36. Dati j āapkopo tabul ā. Individu ālu dzīvnieku apstr ādes gadījumā jānorāda 
indivīdu DPM v ērtības, grupas vid ējā DPM vērtība uz dzīvnieku, attiec īgais 
kļūdas apzīmējums (piem., SD, SEM) un vid ējais SI katrai devas grupai 
salīdzinājumā ar kontroles VC grupu. Dz īvnieku grupas apstr ādes gadījumā 
jānorāda vidējais DPM un vid ējais SI katrai devas grupai sal īdzinājumā ar 
kontroles VC grupu.  
Testēšanas pārskats  
37. Test ēšanas pārskatā jābūt iekļautai šādai inform ācijai:  
Testējamā viela un kontroles vielas:  
— identifik ācijas dati (piem ēram, CAS  un EK numurs (ja ir); avots; t īrība; 
zināmie piemais ījumi; partijas numurs),  
— fizikālās un fizik āli ķīmiskās īpašības (piem ēram, gaistam ība, stabilit āte, 
šķīdība), 
— maisījuma gad ījumā: sastāvs un sast āvdaļu relatīvais procentu ālais 
daudzums.  
Šķīdinātājs/nesējs: 
— identifik ācijas dati (t īrība; koncentr ācija (attiec īgā gadījumā); izmantotais 
tilpums),  
— nesēja izvēles pamatojums.  
Izmēģinājumu dzīvnieki:  
— CBA pe ļu avots,  
— dzīvnieku mikrobiolo ģiskais statuss, ja tas zin āms, 
— dzīvnieku skaits un vecums,  
— dzīvnieku avots, tur ēšanas un barošanas apst ākļi utt.  
Testēšanas apst ākļi: 
— sīkas ziņas par test ējamās vielas sagatavošanu un pielietošanu,  
— devu izv ēles pamatojums, attiec īgā gadījumā iekļaujot priekšskr īninga 
testa rezult ātus, 
— izmantot ās nesēja un test ējamās vielas koncentr ācijas un pielietot ās 
testējamās vielas kop ējais daudzums,  
— sīkas ziņas par bar ības un ūdens kvalit āti (iekļaujot bar ības veidu/iz ­
celsmi, ūdens izcelsmi),  
— sīks apstrādes un paraugu ņemšanas sh ēmas apraksts,  
— toksicit ātes novērtēšanas metodes,  
— kritēriji, pēc kuriem testa rezult ātu klasific ē kā pozitīvu vai negat īvu, 
— sīkas ziņas par novirz ēm no protokola un paskaidrojums par to, k ādā 
veidā šī novirze ietekm ē pētījuma plānu un rezult ātus. 
Ticamības pārbaude:  
— jaunākās ticamības pārbaudes rezult ātu kopsavilkums, iek ļaujot inform ā­
ciju par test ējamo vielu, t ās koncentr āciju un nes ēju, 
— vienlaic īgas un/vai v ēsturiskas PC un vienlaic īgas NC dati no test ēšanas 
laboratorijas,  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 611
 
— ja vienlaic īga PC nav paredz ēta: datums un laboratorijas p ārskats par 
nesenāko kārtējo PC un p ārskats par agr āko PC datiem konkr ētajā labo­
ratorijā, kuri pamato vienlaic īgas PC neveikšanu.  
Rezultāti: 
— individu ālu peļu masa doz ēšanas sākumā un veicot pl ānoto nonāvēšanu; 
vidējās vērtības un attiec īgais kļūdas apzīmējums (piem., SD, SEM) 
katrai apstr ādes grupai,  
— toksicit ātes parādīšanās gaita un paz īmes, iekļaujot ādas kairin ājumu 
ievadīšanas viet ā, ja tāds ir, katram dz īvniekam,  
— tabulā apkopoti dati par individu ālu peļu (individu ālu dzīvnieku pieeja) 
vai vidējām (apstrādes grupu pieeja) DPM v ērtībām un SI v ērtībām 
katrai apstr ādes grupai,  
— vidējās vērtības un attiec īgais kļūdas apzīmējums (piem., SD, SEM) par 
DPM katrai pelei katr ā apstrādes grupā un galējību jeb rupju k ļūdu 
analīze katrā apstrādes grupā, ja izmanto individu ālu dzīvnieku pieeju,  
— aprēķinātais SI un attiec īgs mainības mērs, kas ņem vērā to, ka ne 
testējamās vielas grup ā, ne kontroles grup ā dzīvnieki nav identiski (ja 
izmanto individu ālu dzīvnieku pieeju),  
— devas un atbildes reakcijas sakar ības, 
— attiecīgā gadījumā, statistisk ā analīze. 
Rezultātu izvērtējums:  
— īss koment ārs par rezult ātiem, atbildes reakcijas uz devu anal īzi un, 
attiecīgā gadījumā, statistisko anal īzi ar secin ājumu, vai test ējamā 
viela jāuzskata par ādas sensibilizatoru.  
IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
1) OECD (2002), Skin Sensitisation: Local Lymph Node Assay. OECD Guide ­
line for the Testing of Chemicals No 429, Paris. Available at: [http://www.oecd.org/env/testguidelines]
 
2) Kimber, I. and Basketter, D.A. (1992), The murine local lymph node assay; 
collaborative studies and new directions: A commentary,  Food Chem. 
Toxicol ., 30, 165-169.  
3) Kimber, I., Dearman, R.J., Scholes, E.W. and Basketter, D.A. (1994), The 
local lymph node assay: developments and applications,  Toxicol ., 93, 13-31.  
4) Kimber, I., Hilton, J., Dearman, R.J., Gerberick, G.F., Ryan, C.A., Basketter, 
D.A., Lea, L., House, R.V., Ladies, G.S., Loveless, S.E. and Hastings, K.L. (1998), Assessment of the skin sensitisation potential of topical medicaments 
using the local lymph node assay: An interlaboratory exercise,  J. Toxicol. 
Environ. Health,  53, 563-79.
 
5) Chamberlain, M. and Basketter, D.A. (1996), The local lymph node assay: 
status of validation,  Food Chem. Toxicol ., 34, 999-1002.  
6) Basketter, D.A., Gerberick, G.F., Kimber, I. and Loveless, S.E. (1996), The 
local lymph node assay: A viable alternative to currently accepted skin 
sensitisation tests,  Food Chem. Toxicol ., 34, 985-997.  
7) Basketter, D.A., Gerberick, G.F. and Kimber, I. (1998), Strategies for iden ­
tifying false positive responses in predictive sensitisation tests,  Food Chem. 
Toxicol ., 36, 327-33.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 612
 
8) Van Och, F.M.M., Slob, W., De Jong, W.H., Vandebriel, R.J. and Van 
Loveren, H. (2000), A quantitative method for assessing the sensitising 
potency of low molecular weight chemicals using a local lymph node assay: employment of a regression method that includes determination of uncertainty margins,  Toxicol ., 146, 49-59.
 
9) Dean, J.H., Twerdok, L.E., Tice, R.R., Sailstad, D.M., Hattan, D.G., Stokes, 
W.S. (2001), ICCVAM evaluation of the murine local lymph node assay: II. Conclusions and recommendations of an independent scientific peer review 
panel,  Reg. Toxicol. Pharmacol,  34: 258-273.
 
10) Haneke, K.E., Tice, R.R., Carson, B.L., Margolin, B.H., Stokes, W.S. 
(2001), ICCVAM evaluation of the murine local lymph node assay: III. 
Data analyses completed by the national toxicology program interagency 
center for the evaluation of alternative toxicological methods,  Reg. Toxicol. 
Pharmacol,  34, 274-286.  
11) Sailstad, D.M., Hattan, D., Hill, R.N., Stokes, W.S. (2001), ICCVAM 
evaluation of the murine local lymph node assay: I. The ICCVAM review process,  Reg. Toxicol. Pharmacol,  34: 249-257.
 
12) ICCVAM (2009), Recommended Performance Standards: Murine Local 
Lymph Node Assay, NIH Publication Number 09-7357, Research Triangle Park, NC: National Institute of Environmental Health Sciences. Available at: 
[http://iccvam.niehs.nih.gov/docs/immunotox_docs/llna-ps/LLNA ­
PerfStds.pdf]
 
13) OECD (1992),  Skin Sensitisation . OECD Guideline for Testing of Chemicals 
No 406, OECD, Paris. Available at: [http://www.oecd.org/env/testguidelines]  
14) OECD (2005),  Guidance Document on the Validation and International 
Acceptance of New or Updated Test Methods for Hazard Assessment , Envi­
ronment, Health and Safety Monograph, Series on Testing and Assessment No. 34, ENV/JM/MONO(2005)14, OECD, Paris. Available at: [http://www.oecd.org/env/testguidelines]
 
15) Dearman, R.J., Hilton, J., Evans, P., Harvey, P., Basketter, D.A. and 
Kimber, I. (1998), Temporal stability of local lymph node assay responses to hexyl cinnamic aldehyde,  J. Appl. Toxicol ., 18, 281-284.
 
16) Kimber, I., Dearman, R.J., Betts, C.J., Gerberick, G.F., Ryan, C.A., Kern, 
P.S., Patlewicz, G.Y. and Basketter, D.A. (2006), The local lymph node assay and skin sensitisation: a cut-down screen to reduce animal require ­
ments?  Contact Dermatitis , 54, 181-185.
 
17) ESAC (2007), Statement on the Reduced Local Lymph Node Assay 
(rLLNA), European Commission Directorate General, Joint Research Centre, 
Institute for Health and Consumer Protection, European Centre for the Vali ­
dation of Alternative Methods, April 2007. Available at: [http://ecvam.jr ­
c.it/ft_doc/ESAC26_statement_rLLNA_20070525-1.pdf]  
18) ICCVAM (2009), The Interagency Coordinating Committee on the Valida ­
tion of Alternative Methods (ICCVAM) Test Method Evaluation Report. The Reduced Murine Local Lymph Node Assay: An Alternative Test Method 
Using Fewer Animals to Assess the Allergic Contact Dermatitis Potential of 
Chemicals and Products, NIH Publication Number 09-6439, Research Triangle Park, NC: National Institute of Environmental Health Sciences. Available at: [http://iccvam.niehs.nih.gov/]
 
19) ICCVAM (1999), The Murine Local Lymph Node Assay: A Test Method 
for Assessing the Allergic Contact Dermatitis Potential of Chemicals/Com ­
pounds, The Results of an Independent Peer Review Evaluation Coordinated 
by the Interagency Coordinating Committee on the Validation of Alternative 
Methods (ICCVAM) and the National Toxicology Program Interagency Center for the Evaluation of Alternative Toxicological Methods (NICEATM), NIH Publication No. 99-4494, Research Triangle 
Park, NC: National Institute of Environmental Health Sciences. Available 
at: [http://iccvam.niehs.nih.gov/docs/immunotox_docs/llna/llnarep.pdf]
 ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 613
 
20) Kreiling, R., Hollnagel, H.M., Hareng, L., Eigler, L., Lee, M.S., Griem, P., 
Dreessen, B., Kleber, M., Albrecht, A., Garcia, C. and Wendel, A. (2008), 
Comparison of the skin sensitising potential of unsaturated compounds as assessed by the murine local lymph node assay (LLNA) and the guinea pig maximization test (GPMT), Food Chem. Toxicol., 46, 1896-1904.
 
21) Basketter, D., Ball, N., Cagen, S., Carrilo, J.C., Certa, H., Eigler, D., Garcia, 
C., Esch, H., Graham, C., Haux, C., Kreiling, R. and Mehling, A. (2009), Application of a weight of evidence approach to assessing discordant sensi ­
tisation datasets: implications for REACH, Reg. Toxicol. Pharmacol., 55, 
90-96.
 
22) ICCVAM (2009), ICCVAM Test Method Evaluation Report. Assessment of 
the Validity of the LLNA for Testing Pesticide Formulations and Other 
Products, Metals, and Substances in Aqueous Solutions, NIH Publication 
Number 10-7512, Research Triangle Park, NC: National Institute of Envi ­
ronmental Health Sciences, Available at: [http://iccvam.niehs.nih.gov/]  
23) ILAR (1996), Institute of Laboratory Animal Research (ILAR) Guide for the 
Care and Use of Laboratory Animals, 7th ed. Washington, DC: National Academies Press.
 
24) McGarry, H.F. (2007), The murine local lymph node assay: regulatory and 
potency considerations under REACH, Toxicol., 238, 71-89.  
25) OECD (2002), Acute Dermal Irritation/Corrosion. OECD Guideline for 
Testing of Chemicals No. 404, Paris, France. Available at: http://www.oec ­
d.org/document/40/0,3343,en_2649_34377_37051 368_1_1_1_1,00.html]  
26) Reeder, M.K., Broomhead, Y.L., DiDonato, L. and DeGeorge, G.L. (2007), 
Use of an enhanced local lymph node assay to correctly classify irritants and 
false positive substances, Toxicologist, 96, 235.  
27) ICCVAM (2009), Non-radioactive Murine Local Lymph Node Assay: Flow 
Cytometry Test Method Protocol (LLNA: BrdU-FC) Revised Draft Back ­
ground Review Document, Research Triangle Park, NC: National Institute of 
Environmental Health Sciences. Available at: [http://iccvam.niehs.nih.gov/ methods/immunotox/fcLLNA/BRDcomplete.pdf]
 
28) Hayes, B.B., Gerber, P.C., Griffey, S.S. and Meade, B.J. (1998), Contact 
hypersensitivity to dicyclohexylcarbodiimide and diisopropylcarbodiimide in 
female B6C3F1 mice, Drug. Chem. Toxicol., 21, 195-206.  
29) Homey, B., von Schilling, C., Blumel, J., Schuppe, H.C., Ruzicka, T., Ahr, 
H.J., Lehmann, P. and Vohr, V.W. (1998), An integrated model for the 
differentiation of chemical-induced allergic and irritant skin reactions,  
Toxicol. Appl. Pharmacol ., 153, 83-94.  
30) Woolhiser, M.R., Hayes, B.B. and Meade, B.J. (1998), A combined murine 
local lymph node and irritancy assay to predict sensitisation and irritancy potential of chemicals,  Toxicol. Meth ., 8, 245-256.
 
31) Hayes, B.B. and Meade, B.J. (1999), Contact sensitivity to selected acrylate 
compounds in B6C3F1 mice: relative potency, cross reactivity, and compa ­
rison of test methods,  Drug. Chem. Toxicol ., 22, 491-506.  
32) Ehling, G., Hecht, M., Heusener, A., Huesler, J., Gamer, A.O., van Loveren, 
H., Maurer, T., Riecke, K., Ullmann, L., Ulrich, P., Vandebriel, R. and 
Vohr, H.W. (2005), A European inter-laboratory validation of alternative endpoints of the murine local lymph node assay: first round.  Toxicol ., 
212, 60-68.
 
33) Vohr, H.W. and Ahr, H.J. (2005), The local lymph node assay being too 
sensitive?  Arch. Toxicol ., 79, 721-728.  
34) Patterson, R.M., Noga, E. and Germolec, D. (2007), Lack of evidence for 
contact sensitisation by Pfiesteria extract,  Environ. Health Perspect ., 115, 
1023-1028.  
35) OECD (1987),  Acute Dermal Toxicity,  OECD Guideline for Testing of 
Chemicals No 402, Paris, France. Available at: [http://www.oecd.org/env/ 
testguidelines]  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 614
 
36) ICCVAM (2009), Report on the ICCVAM-NICEATM/ECVAM/JaCVAM 
Scientific Workshop on Acute Chemical Safety Testing: Advancing In 
Vitro Approaches and Humane Endpoints for Systemic Toxicity Evaluations. Research Triangle Park, NC: National Institute of Environmental Health Sciences, Available at: http://iccvam.niehs.nih.gov/methods/acutetox/Tox_ 
workshop.htm]
 
37) OECD (2000),  Guidance Document on the Recognition, Assessment and Use 
of Clinical Signs as Humane Endpoints for Experimental Animals Used in Safety Evaluation,  Environmental Health and Safety Monograph, Series on 
Testing and Assessment No. 19, ENV/JM/MONO(2000)7, OECD, Paris. 
Available at: [http://www.oecd.org/env/testguidelines]
 ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 615
 
1. papildin ājums  
Veiktspējas standarti, p ēc kuriem v ērtējamas ierosin ātās līdzīgās vai 
modificētās metodes ādas sensibiliz ācijas test ēšanai ar  LLNA  
IEVADS  
1. Veiktsp ējas standartu ( PS) izstrādes mērķis ir izveidot pamatu, kuram piel ī­
dzināt jaunas test ēšanas metodes – gan aizsarg ātas (t. i., ar autorties ībām, 
tirdzniecības zīmēm, reģistrāciju), gan neaizsarg ātas –, lai noteiktu, vai 
konkrētajām testēšanas vajadz ībām tās ir pietiekami pareizas un ticamas. 
Šos PS, kuru pamat ā ir valid ētas un pie ņemtas test ēšanas metodes, var 
izmantot, lai izv ērtētu, cik ticamas un pareizas ir citas, l īdzīgas metodes 
(ikdienā dēvētas par  me-too  jeb atdarin ājuma testiem), kuru pamat ā ir līdzīgi 
zinātniski principi un ar kur ām mēra vai prognoz ē tā paša veida biolo ģisko 
vai toksisko iedarb ību (14).  
2. Pirms pie ņemt modific ētas metodes (t. i., ierosin ātos potenci ālos uzlabo ­
jumus jau apstiprin ātā testēšanas metod ē), jāveic novērtējums, kur ā jānosaka 
ierosināto izmaiņu ietekme uz testa veiktsp ēju un pak āpe, kādā šīs izmaiņas 
ietekmē informāciju, kas pieejama par citiem valid ēšanas procesa komponen ­
tiem. Atkar ībā no ierosin āto izmaiņu daudzuma un rakstura, datiem, ko t ās 
ģenerē, un papildu dokument ācijas šīs metodes vai nu j āvalidē tādā procesā, 
kāds paredz ēts jaunām testēšanas metod ēm, vai (ja tas ir pamatoti) ierobežot ā 
apjomā, izmantojot esošos  PS, jānovērtē to ticam ība un piem ērotība (14).  
3. Izmantojot ķīmiskās vielas, kas aptver visu ādas reakcijas klasifik ācijas 
LLNA  skalu, jānosaka ticam ība un precizit āte visām līdzīgajām vai modifi ­
cētajām metodēm, kuras izmanto saska ņā ar šo TM. Lai nov ērstu dzīvnieku 
neattaisnotu izmantošanu, mode ļu izstrādātājiem, pirms uzs ākt validācijas 
pētījumus saska ņā ar šajā TM sniegtajiem  PS un testēšanas vadl īnijām, 
stingri ieteicams konsult ēties ar attiec īgajām iestādēm. 
4. Attiec ībā uz līdzīgu vai modific ētu LLNA  versiju validit ātes novērtēšanu šo  
PS pamatā ir ASV  US-ICCVAM , Eiropas  EC-ECVAM  un Japānas JaCVAM  
harmoniz ētie PS (12).  PS veidojošie elementi ir b ūtiskie test ēšanas metodes 
komponenti, ieteicam ās references vielas un pareiz ības un ticam ības stan­
darti, kas ierosin ātajai metodei j āsasniedz vai j āpārsniedz.  
I. Testēšanas metodes b ūtiskie komponenti  
5. Lai nodrošin ātu to, ka  LLNA  līdzīgā vai modific ētā metode funkcionalit ātes 
ziņā vai pēc noteikšanas meh ānisma ir analoga  LLNA  un mēra to pašu 
bioloģisko iedarb ību, testēšanas metodes protokol ā jāiekļauj šādi kompo ­
nenti:  
— testējamā ķīmiskā viela topik āli jāaplicē uz abām peles aus īm, 
— limfoc ītu savairošan ās jāmēra limfmezglos, kuri dren ē testējamās ķīmis­
kās vielas aplic ēšanas vietu,  
— limfoc ītu savairošan ās jāmēra ādas sensibiliz ācijas indukcijas f āzē, ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 616
 
— testējamām vielām: lielākajai izraudz ītajai devai j āatbilst augst ākajai 
koncentrācijai, kura v ēl nerada ac īmredzamu sist ēmisku toksicit āti 
un/vai pārmērīgu lokālu ādas kairin ājumu pel ēm; pozitīvām references 
vielām: lielākajai devai j ābūt vismaz tikpat lielai k ā LLNA  EC3 vērtībām 
atbilstošaj ām references viel ām (skatīt 1. tabulu), v ēl neradot sist ēmisku 
toksicitāti un/vai p ārmērīgu lokālu ādas kairin ājumu pelēm, 
— katrā pētījumā jāparedz kontroles VC grupa un, attiec īgā gadījumā, arī 
vienlaicīga PC grupa,  
— jāizmanto vismaz četri dzīvnieki katr ā devas grup ā, 
— drīkst vākt datus tiklab par individu āliem dzīvniekiem k ā par dzīvnieku 
grupām. 
Ja minētie kritēriji nav piln ībā izpildīti, šos  PS nevar izmantot l īdzīgas vai 
modificētas metodes valid ēšanai.  
II. References vielu oblig ātais minimums  
6. ASV  US-ICCVAM , Eiropas  EC-ECVAM  un Japānas JaCVAM  harmoniz ē­
tajos  PS (12) identific ētas 18 oblig āti izmantojamas references vielas un 4 
fakultatīvas references vielas (t. i., vielas, kas  LLNA  uzrāda šķietami pozit īvu 
vai šķietami negat īvu rezultātu salīdzinājumā ar cilvēka un jūrascūciņu mate­
riāla testēšanas rezult ātiem (B.6; ESAO 406. test ēšanas vadl īnijas) (13) un 
tāpēc dod iesp ēju demonstr ēt LLNA  līdzvērtīgu vai par to lab āku veiktsp ēju), 
un tās visas ir iek ļautas  LLNA PS . Minēto ķīmisko vielu identific ēšanai 
izmantotie atlases krit ēriji ir šādi: 
— sarakst ā iekļautās references vielas p ārstāv tādu veidu vielas, kur ām 
parasti test ē ādas sensibiliz ācijas potenci ālu, un reakciju diapazonu, ko 
ir iespējams izm ērīt vai prognoz ēt ar LLNA , 
— tās ir ar prec īzi noteiktu ķīmisko strukt ūru, 
— par katru no š īm vielām ir pieejami  LLNA  dati no j ūrascūciņu testa (B.6; 
ESAO 406. test ēšanas vadl īnijas) (13) un, attiec īgā gadījumā, cilvēka 
materiāla testēšanas rezult āti, 
— vielas ir br īvi pieejamas no komerci āliem avotiem.  
Ieteicamās references vielas uzskait ītas 1. tabul ā. Pētījumi, kuros izmantotas 
ieteiktās references vielas, j āvērtē, izmantojot t ām atbilstošo 1. tabul ā norā­
dīto nesēju. Ja tabul ā norādīta viela nav pieejama, ar pien ācīgu pamatojumu 
drīkst izmantot citas vielas, kas atbilst iepriekš min ētajiem atlases krit ērijiem.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 617
 2008R0440 — L V — 22.03.2014 — 004.001 — 618
 ▼M3 
1. tabula  
LLNA PS ieteicam ās references vielas  
Nr. Ķīmiskā viela (  1 ) CAS Nr. Veids Veh (  2 ) EC3 % (  3 ) N (  4 ) 0,5x – 2,0x EC3 Faktiskais 
EC3 
diapazons LLNA vs. 
jūrasc. LLNA vs. 
cilv. 
1 5-hlor-2-metil-4-izotiazol īn-3-ons (CMI)/2-metil- 
4-izotiazol īn-3-ons (MI) (  5 ) 26172-55-4/ 
2682-20-4 Liq DMF 0,009 1 0,0045-0,018 NC +/+ +/+ 
2 DNCB 97-00-7 Sol AOO 0,049 15 0,025-0,099 0,02-0,094 +/+ +/+ 
3 4-fenil ēndiamīns 106-50-3 Sol AOO 0,11 6 0,055-0,22 0,07-0,16 +/+ +/+ 
4 Kobalta hlor īds 7646-79-9 Sol DMSO 0,6 2 0,3-1,2 0,4-0,8 +/+ +/+ 
5 Izoeigenols 97-54-1 Liq AOO 1,5 47 0,77-3,1 0,5-3,3 +/+ +/+ 
6 2-merkaptobenztiazols 149-30-4 Sol DMF 1,7 1 0,85-3,4 NC +/+ +/+ 
7 Citr āls 5392-40-5 Liq AOO 9,2 6 4,6-18,3 5,1-13 +/+ +/+ 
8 HCA 101-86-0 Liq AOO 9,7 21 4,8-19,5 4,4-14,7 +/+ +/+ 9 Eigenols 97-53-0 Liq AOO 10,1 11 5,05-20,2 4,9-15 +/+ +/+ 
10 Fenilbenzo āts 93-99-2 Sol AOO 13,6 3 6,8-27,2 1,2-20 +/+ +/+ 
11 Kan ēļskābes spirts 104-54-1 Sol AOO 21 1 10,5-42 NC +/+ +/+ 
12 Ur īnvielas imidazolidinils 39236-46-9 Sol DMF 24 1 12-48 NC +/+ +/+ 
13 Metilmetakril āts 80-62-6 Liq AOO 90 1 45-100 NC +/+ +/+ 
14 Hlorbenzols 108-90-7 Liq AOO 25 1 NA NA –/– –/ (*) 15 Izopropanols 67-63-0 Liq AOO 50 1 NA NA –/– –/+
 2008R0440 — L V — 22.03.2014 — 004.001 — 619
 ▼M3 
Nr. Ķīmiskā viela (  1 ) CAS Nr. Veids Veh (  2 ) EC3 % (  3 ) N (  4 ) 0,5x – 2,0x EC3 Faktiskais 
EC3 
diapazons LLNA vs. 
jūrasc. LLNA vs. 
cilv. 
16 Piensk ābe 50-21-5 Liq DMSO 25 1 NA NA –/– –/ (*) 
17 Metilsalicil āts 119-36-8 Liq AOO 20 9 NA NA –/– –/– 
18 Salicilsk ābe 69-72-7 Sol AOO 25 1 NA NA –/– –/– 
Vielas, kuru lietojums par  LLNA  labākas veiktsp ējas demonstr ēšanai ir fakultat īvs 
19 N ātrija laurilsulf āts 151-21-3 Sol DMF 8,1 5 4,05-16,2 1,5-17,1 +/– +/– 
20 Etil ēnglikola dimetakril āts 97-90-5 Liq MEK 28 1 14-56 NC +/– +/+ 
21 Ksilols 1330-20-7 Liq AOO 95,8 1 47,9-100 NC +/ (**) +/– 
22 Ni ķeļa hlorīds 7718-54-9 Sol DMSO 5 2 NA NA –/+ –/+  
Saīsinājumi: AOO = acetons/ol īveļļa (4:1, tilp./tilp.);  CAS  Nr. = Ķīmiskā informat īvā dienesta [ Chemical Abstracts Service ] numurs; DMF =  N,N -dimetilformam īds; DMSO = dimetilsulfoks īds; DNCB = 2,4-dinitrohlorbenzols; 
EC3 = koncentr ācija, kurā stimulācijas indeksa v ērtība ir 3; GP = j ūrascūciņu testa rezult āts (B.6; ESAO 406. test ēšanas vadl īnijas) (13); HCA = heksilkan ēļskābes aldeh īds; Liq = š ķidrums; LLNA = pe ļu lokālo limfmezglu 
noteikšanas rezult āts (B.42; ESAO 429. test ēšanas vadl īnijas) (1); MEK = metiletilketons; NA = nepiem ēro, jo stimul ācijas indekss < 3; NC = nav apr ēķināts, jo dati pieejami tikai no viena p ētījuma; Sol = cieta viela; Veh = 
nesējs. 
(*) Tiek uzskat īta par cilv ēka ādu nesensibiliz ējošu vielu, jo: nav zin āmi klīniski ādas strēmelīšu testa rezult āti; viela nav ādas strēmelīšu testa komplekt ā iekļauts alerg ēns; nav zin āmi cilvēka ādas sensibiliz ācijas gadījumi. 
(**) GP dati nav pieejami. 
( 1 ) Ja dati par test ējamo vielu stabilit āti liecina, ka t ās uzglabāt nevar, katru dienu sagatavo svaigas test ējamās ķīmiskās vielas. 
( 2 ) Dažādi nesēji var daž ādi ietekm ēt LLNA  veiktspēju, tāpēc ar katru references vielu j ālieto tai ieteicamais nes ējs (24)(32). 
( 3 ) Ja pieejama vair āk nekā viena EC3 v ērtība, norādīta vidējā vērtība. Vielām ar negat īvu reakciju (t. i., stimul ācijas indekss < 3) nor ādīta augstākā testētā koncentr ācija. 
( 4 ) LLNA  pētījumu skaits, no kuriem ieg ūti dati. 
( 5 ) Komerci āli pieejams ar nosaukumu katons CG ( CAS Nr. 55965-84-9); CMI un MI mais ījums attiec ībā 3:1. Katra komponenta relat īvā koncentr ācija ir no 1,1 % l īdz 1,25 % (CMI) un no 0,3 % l īdz 0,45 % (MI). Neakt īvie 
komponenti ir magnija s āļi (21,5 % l īdz 24 %) un vara nitr āts (0,15 % l īdz 0,17 %), atlikus ī preparāta daļa ir 74 % l īdz 77 % ūdens. Katons CG ir br īvi pieejams no t ādiem komerci āliem avotiem k ā Sigma-Aldrich  un Rohm 
and Haas  (tagad  Dow Chemical Corporation ).
 III. Definētie ticam ības un pareiz ības standarti  
7. Vērtējot ar 18 oblig āti izmantojamaj ām references viel ām, līdzīgas vai modi ­
ficētas LLNA  metodes pareiz ībai jābūt tādai pašai, k ā paredz  LLNA PS , vai 
lielākai. Jaunajai vai modific ētajai metodei j ānodrošina pareiza klasifik ācija 
“jā/nē” līmenī. Tomēr ar jauno vai modific ēto metodi var neizdoties pareizi 
klasificēt visas oblig āti izmantojam ās references vielas. Ja, piem ēram, nepa ­
reizi klasific ēts kāds no vājajiem sensibilizatoriem, bet tiek sniegts nepa ­
reizās klasifikācijas izskaidrojums un attiec īgi papildu dati (piem ēram, testē­ 
šanas rezult āti, kuros pareizi klasific ētas citas vielas, kam piem ītošās fizi­
kālās, ķīmiskās un sensibiliz ējošās īpašības ir līdzīgas nepareizi klasific ētās 
references vielas īpašībām), to var uzskat īt par līdzvērtīgas veiktsp ējas pierā­
dījumu. Šādos apstākļos jaunās vai modific ētās LLNA  testēšanas metodes 
validācijas statusu nov ērtē katrā gadījumā atsevišķi. 
Iekšlaboratorijas reproduc ējamība 
8. Lai noteiktu iekšlaboratorijas reproduc ējamības pakāpi, jaunā vai modific ētā 
LLNA  metode j āvērtē, izmantojot sensibiliz ējošu vielu, kura ar  LLNA  jau ir 
labi izpētīta. Tāpēc LLNA PS  pamatā ir rezultātu variācija atkārtotos testos ar 
heksilkan ēļskābes aldeh īdu (HCA). Lai nov ērtētu iekšlaboratorijas reprodu ­
cējamību, novērtētā koncentr ācijas sliekš ņa (ECt) v ērtības ar HCA j āiegūst 
četrās atsevišķās testēšanas reiz ēs, testējot ar vismaz ned ēļu ilgiem starplai ­
kiem. Iekšlaboratorijas reproduc ējamības pakāpe ir pieņemama tad, ja labo ­
ratorija katr ā HCA test ēšanā iegūst ECt vērtības robež ās no 5 % l īdz 20 %, 
kas atbilst diapazon ā 0,5–2,0 esoša skait ļa reizinājumam ar vid ējo EC3 
vērtību, kas attiec ībā uz HCA (10 %) nor ādīta LLNA  (skatīt 1. tabulu).  
Starplaboratoriju reproduc ējamība 
9. Starplaboratoriju reproduc ējamības pakāpi jaunai vai modific ētai LLNA  
metodei j āvērtē, izmantojot divas sensibiliz ējošas vielas, kuras ar  LLNA  
jau ir labi izp ētītas. LLNA PS  pamatā ir rezult ātu variācija testos ar HCA 
un 2,4-dinitrohlorbenzolu (DNCB) daž ādās laboratorij ās. ECt vērtības jāie­
gūst neatkar īgā veidā un no viena p ētījuma, kas veikts vismaz trij ās atseviš­ 
ķās laboratorij ās. Starplaboratoriju reproduc ējamības pakāpe ir pie ņemama 
tad, ja katras laboratorijas ieg ūtās ECt vērtības ir no 5 % l īdz 20 % HCA 
gadījumā un 0,025 % l īdz 0,1 % DNCB gad ījumā, kas atbilst diapazon ā 
0,5–2,0 esoša skait ļa reizinājumam ar vid ējo EC3 v ērtību, kas attiec ībā uz 
HCA (10 %) un DNCB (0,05 %) nor ādīta LLNA  (skatīt 1. tabulu).  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 620
 
2. papildin ājums  
Definīcijas  
Pareizība: pēc testēšanas metodes ieg ūto mērījumu rezult ātu sakritības pakāpe ar 
pieņemtajām references v ērtībām. Tas ir test ēšanas metodes veiktsp ējas rakstur ­
lielums un viens no t ās piemērotības aspektiem. Šo terminu bieži izmanto “atbil ­
stības” vietā, ar to apz īmējot pēc testēšanas metodes ieg ūto pareizo rezult ātu daļu 
(14).  
Salīdzināšanas viela:  sensibiliz ējoša vai nesensibiliz ējoša viela, ko izmanto par 
standartu sal īdzināšanai ar test ējamo vielu. Sal īdzināšanas vielai ir j ābūt: (i) 
pastāvīgam un drošam ieguves avotam; (ii) strukt ūras un funkciju l īdzībai ar 
testējamo vielu klases viel ām; (iii) zin āmām fizikāli ķīmiskajām īpašībām; (iv) 
papildu datiem par zin āmajiem iedarb ības veidiem; (v) vielas zin āmajam iedar ­
bības stiprumam j āatbilst vēlamās reakcijas intensit ātes diapazonam.  
Novērtētais koncentr ācijas slieksnis (ECt):  novērtētā zemākā testējamās vielas 
koncentrācija, kurā stimulācijas indekss liecina par pozit īvu reakciju.  
Novērtētā koncentr ācija-3 (EC3):  novērtētā testējamās vielas koncentr ācija, kurā 
stimulācijas indekss ir 3.  
Šķietams negat īvs: testējamā viela, kurai ar test ēšanas metodi k ļūdaini identific ēta 
negatīva vai neakt īva reakcija, lai gan faktiski t ā ir pozitīva vai akt īva. 
Šķietams pozit īvs: testējamā viela, kurai ar test ēšanas metodi k ļūdaini identific ēta 
pozitīva vai akt īva reakcija, lai gan faktiski t ā ir negatīva vai neakt īva. 
Bīstamība: potenciālā spēja kaitēt veselībai vai videi. Kait īgā iedarbība kļūst 
nosakāma tikai tad, ja iedarb ības intensit āte ir pietiekami liela.  
Starplaboratoriju reproduc ējamība: lielums, kas raksturo, k ādā mērā vairākas 
kvalificētas laboratorijas sp ēj iegūt kvalitatīvi un kvantitat īvi līdzīgus rezult ātus, 
ja tās izmanto vienu un to pašu protokolu un vienas un t ās pašas test ējamās vielas. 
Starplaboratoriju reproduc ējamību (saukta ar ī par interlaboratoriju reproduc ējamību) 
nosaka prevalid ēšanas un valid ēšanas proces ā, un šis lielums r āda, cik liel ā mērā 
testēšanu vienl īdz sekmīgi iespējams veikt daž ādās laboratorij ās (14).  
Iekšlaboratorijas reproduc ējamība: lielums, kas raksturo, k ādā mērā vienā labo­
ratorijā strādājoši kvalific ēti darbinieki sp ēj sekmīgi atkārtot iepriekš ieg ūtus 
rezultātus, ja to pašu protokolu izmanto cit ā laikā. Saukts ar ī par intralaboratoriju 
reproducējamību (14).  
Atdarinājuma (me-too) tests:  sadzīvisks apz īmējums test ēšanas metodei, kura ir 
noteikšanas meh ānisma vai funkcionalit ātes ziņā līdzīga validētai un pie ņemtai 
testēšanas references metodei. Š āda testēšanas metode var ētu kandid ēt uz vēlāku 
validēšanu. Brīvi aizstājama ar tai l īdzīgu testēšanas metodi (14).  
Galējība jeb rupja k ļūda: novērojums, kuru raksturo izteikta novirze no p ārējām 
vērtībām populācijas paraug ā, kurš atlas īts pēc nejaušības principa.  
Veiktspējas standarti (PS):  saskaņā ar validētu testēšanas metodi noteikti stan ­
darti, pēc kuriem nov ērtē funkcionalit ātes ziņā vai pēc noteikšanas meh ānisma 
līdzīgu testēšanas metožu sal īdzināmību. Šeit iek ļauti: i) test ēšanas metodes b ūti­
skie komponenti; ii) oblig āti izmantojam ās references vielas, kas izraudz ītas no 
tām ķīmiskajām vielām, kuras izmantotas, lai pier ādītu attiecīgās validētās testē­ 
šanas metodes veiktsp ējas pieņemamību; iii) l īdzīgie pareiz ības un ticam ības 
līmeņi, kuru pamat ā ir attiec īgajai valid ētajai test ēšanas metodei noteiktie 
konkrētie līmeņi un kuru nodrošin āšanu ar nov ērtējamo test ēšanas metodi var 
pierādīt ar oblig āti izmantojamaj ām references viel ām (14).  
Aizsargāta testēšanas metode:  testēšanas metode, ar kuru saist īto ražošanu un 
izplatīšanu ierobežo patentu ties ības, autorties ības, tirdzniec ības zīmes u. c.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 621
 
Kvalitātes nodrošin āšana:  pārvaldības process, kur ā laboratorijas test ēšanas stan ­
dartu, pras ību un pierakstu uztur ēšanas proced ūru ievērošanu un datu p ārneses 
pareizību novērtē no testēšanas veic ējiem neatkar īgas personas.  
References vielas:  ķīmiskas vielas, kas izraudz ītas izmantošanai valid ēšanas 
procesā un kuru reakcija  in vitro  vai in vivo  testēšanas standartsist ēmā vai pētā­
majās sugās ir jau zin āma. Šīm ķīmiskajām vielām jābūt reprezentat īvām attiecībā 
uz to ķīmisko vielu klasi, kuras test ē ar attiecīgo metodi, un j āaptver test ējamo 
ķīmisko vielu iesp ējamo reakciju diapazons (izteikta reakcija, v āja reakcija, nav 
reakcijas). Daž ādos valid ēšanas procesa posmos var b ūt vajadzīgas dažādas refe­
rences vielas; tas pats attiecas uz test ēšanas metod ēm un to lietojumiem (14).  
Piemērotība: testa raksturojums no t ā lietderīguma viedok ļa; vai tas ir piem ērots 
un izmantojams k ādam konkr ētam mērķim. Pakāpe, kādā ar minēto testu iesp ē­
jams pareizi izm ērīt vai prognoz ēt pētāmo bioloģisko ietekmi. Piem ērotība ietver 
arī testēšanas metodes pareiz ības (atbilst ības) aspektu (14).  
Ticamība: parametrs, ar kuru m ēra pakāpi, kādā tajā pašā vai citā laboratorij ā 
ilgākā laikā, izmantojot to pašu protokolu, var ieg ūt reproduc ējamus rezult ātus. 
To novērtē, aprēķinot iekšlaboratorijas un starplaboratoriju reproduc ējamību (14).  
Ādas sensibiliz ācija: imunolo ģisks process, kurš norisin ās, ja uz uz ņemtspējīgu 
organismu ārēji iedarbojas stimul ējošs ķīmisks alerg ēns, kas izraisa ādas imūn­
reakciju, kuras rezult āts var būt kontaktsensibiliz ācija. 
Stimulācijas indekss (SI):  vērtība, ko apr ēķina, lai nov ērtētu testējamai vielai 
piemītošo ādas sensibiliz ācijas potenci ālu; to izsaka k ā attiecību starp progresiju 
grupās, kas saņēmušas pētāmo vielu, un progresiju kontroles grup ā, kas saņēmusi 
tikai nesēju. 
Testējamā viela (ar ī testējamā ķīmiskā viela):  viela vai vielu mais ījums, kuru 
testē ar šo TM.  
Validēta testēšanas metode:  testēšanas metode, par kuru ir pabeigti valid ācijas 
pētījumi, lai noteiktu metodes piem ērotību noteiktam nol ūkam (tostarp pareiz ību) 
un ticamību. Jāievēro, ka valid ētas testēšanas metodes veiktsp ēja pareizības un 
ticamības ziņā var nebūt pietiekama, lai to izmantotu paredz ētajam nol ūkam (14).  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 622
 
B.43.  ŽURKU NEIROTOKSICIT ĀTES PĒTĪJUMS  
1. METODE  
Šī metode ir l īdzvērtīga ESAO 424 (1997) vadl īnijā noteiktajai 
metodei.  
Šī testa metode ir paredz ēta, lai ieg ūtu inform āciju, kas nepieciešama 
ķīmisko vielu potenci ālās neirotoksicit ātes apstiprin āšanai vai turp ­
mākai raksturošanai pieaugušos dz īvniekos. To var apvienot ar 
esošajām atkārtotas devas toksicit ātes pētījumu testu metod ēm vai 
veikt kā atsevišķu pētījumu. Ir ieteicams iepaz īties ar ESAO Pamat ­
nostādnēm par neirotoksicit ātes testēšanas strat ēģijām un metod ēm 
(OECD Guidance Document on Neurotoxicity Testing Strategies and 
Methods ) (1), kas pal īdzēs veikt p ētījumus, kuru pamat ā ir šī testa 
metode. Tas ir īpaši svarīgi, apsverot p ārlabojumus nov ērošanā un 
testa proced ūrās, kas ieteiktas š īs metodes parastajai izmantošanai. 
Pamatnost ādnes ir sagatavotas, lai atvieglotu citu testa proced ūru 
izvēli izmantošanai konkr ētos apstākļos. 
Attīstības neirotoksicit ātes novērtēšana nav š īs metodes temats.  
1.1. IEVADS  
Pārbaudot un nov ērtējot ķīmisko vielu toksisk ās īpašības, ir svar īgi 
ņemt vērā neirotoksisk ās iedarbības potenci ālu. Jau atk ārtotās devas 
sistēmiskās toksicitātes testa metode iek ļauj novērojumus potenci ālās 
neirotoksicit ātes skrīninga veikšanai. Šo testa metodi var izmantot 
pētījuma veikšanai, lai ieg ūtu vairāk inform ācijas par atk ārtotās 
devas sist ēmiskās toksicit ātes pētījumos nov ēroto neirotoksisko 
iedarbību vai to apstiprin ātu. Tomēr apsvērumi par dažu klašu 
ķīmisko vielu potenci ālo neirotoksicit āti var vedin āt uz dom ām, ka 
tās var atbilstoš āk novērtēt, izmantojot šo metodi, bez potenci ālās 
neirotoksicit ātes iepriekš ējām norādēm no atk ārtotās devas sist ēmi­
skās toksicitātes pētījumiem. Piem ēram, šādos apsvērumos jāiekļauj: 
— neirolo ģisko pazīmju vai neiropatolo ģisko bojājumu nov ērojumi 
toksicitātes pētījumos, kas nav atk ārtotās devas sist ēmiskās toksi­
citātes pētījumi, vai  
— strukt ūras radniec ība vai citu inform ācija, kas t ās saista ar 
zināmām neirotoksisk ām vielām. 
Turklāt var būt citi gad ījumi, kad ir lietder īgi izmantot šo testa 
metodi; s īkākus datus skat īt (1).  
Šī metode ir izveidota t ā, lai to var ētu pielāgot konkr ētu vajadz ību 
apmierināšanai, lai apstiprin ātu ķīmiskās vielas konkr ētu histopatolo ­ 
ģisko un iztur ēšanās neirotoksicit āti, kā arī sniegtu neirotoksisko 
atbildes reakciju raksturojumu un kvantitat īvu novērtējumu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 623
 
Agrāk neirotoksicit āti pielīdzināja neiropātijai, kas iek ļauj neiropato ­
loģiskos bojājumus vai neirolo ģiskas disfunkcijas – krampji, paral īze 
vai dreb ēšana. Lai gan neirop ātija ir svar īga neirotoksicit ātes 
izpausme, tagad ir skaidrs, ka ir daudzas citas nervu sist ēmas toksi ­
citātes pazīmes (piem ēram, kust ību koordin ācijas zudums, jut ības 
deficīts, mācīšanās un atmi ņas disfunkcijas), kas var neatspogu ļoties 
neiropātijas vai citu veidu p ētījumos.  
Šī neirotoksicit ātes testa metode ir izstr ādāta, lai konstat ētu lielākās 
neiroiztur ēšanās un neiropatolo ģiskās iedarbības pieaugušiem grauz ē­
jiem. Kaut ar ī izturēšanās, pat nepast āvot morfolo ģiskām izmaiņām, 
var atspogu ļot blakuspar ādības uz organismu, ne visas iztur ēšanās 
izmaiņas ir specifiskas nervu sist ēmai. Tādēļ novērotās izmaiņas ir 
jānovērtē saistībā ar korelat īviem histopatolo ģijas, hematolo ģijas vai 
bioķīmijas datiem, k ā arī ar citu veidu sist ēmiskās toksicit ātes 
datiem. Test ēšana, kas šaj ā metodē vajadzīga, lai nodrošin ātu neiro­
toksisko atbildes reakciju raksturojumu un kvantitat īvo izvērtējumu, 
iekļauj īpašas histopatolo ģiskas un iztur ēšanās proced ūras, ko 
turpmāk var papildin āt ar elektrofiziolo ģiskiem vai bio ķīmiskiem 
pētījumiem (1) (2) (3) (4).  
Neirotoksisk ās vielas nervu sist ēmā var iedarboties uz vair ākiem 
mērķiem un atbilstoši daž ādiem meh ānismiem. T ā kā neviena atse ­
višķa testu kopa nevar r ūpīgi novērtēt visu vielu neirotoksisko poten ­
ciālu, var būt nepieciešams izmantot citus  in vitro  un in vivo  testus, 
kas specifiski nov ērotajam vai sagaid āmajam neirotoksicit ātes 
veidam.  
Šo testa metodi var izmantot ar ī saistībā ar norādījumu kopu, kas 
izklāstīta ESAO Pamatnost ādnēs par neirotoksicit ātes testēšanas stra ­
tēģijām un metod ēm (1), lai pl ānotu pētījumus, kas paredz ēti, lai 
turpmāk raksturotu vai palielin ātu atbildes reakcijas uz devu kvanti ­
tatīvās novērtēšanas jutību labākai nenov ērotas nelabv ēlīgas ietekmes 
līmeņa noteikšanai vai ķīmiskās vielas zin āmās vai paredzam ās bīsta­
mības pamatošanai. Piem ēram, var pl ānot pētījumus neirotoksisko 
mehānismu identific ēšanai un nov ērtēšanai vai datu papildin āšanai, 
kas jau pieejami no neiroiztur ēšanās un neiropatolo ģisko pamatno ­
vērojumu proced ūru izmantošanas. T ādos pētījumos nav j ākopē dati, 
kas iegūti, izmantojot šaj ā metodē ieteiktās standartproced ūras, ja 
tādi dati jau ir pieejami un netiek uzskat īti par nepieciešamiem p ētī­
juma rezult ātu interpret ācijai.  
Šis neirotoksicit ātes pētījums, izmantots atseviš ķi vai apvienojum ā, 
nodrošina inform āciju, kas var:  
— identific ēt, vai test ējamā ķīmiskā viela ir neatgriezeniski vai 
atgriezeniski iedarbojusies uz nervu sist ēmu, 
— dot ieguld ījumu ar ķīmiskās vielas iedarb ību saistīto nervu 
sistēmas izmai ņu raksturošan ā un pamat ā esošā mehānisma 
izpratnē, ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 624
 
— noteikt atbildes reakcijas sakar ību ar devu un laiku, lai nov ērtētu 
nenovērotās nelabvēlīgas ietekmes l īmeni (ko var izmantot ķīmis­
kās vielas droš ības kritēriju noteikšanai).  
Šajā testa metod ē izmanto peror ālo testējamās vielas ievad īšanu. Var 
būt piemērotāki citi ievad īšanas veidi (piem ēram, caur ādu vai ieel ­
pojot), un var b ūt vajadzīga ieteikto proced ūru pārveidošana. Apsv ē­
rumi par ievad īšanas veida izv ēli ir atkar īgi no iedarb ības veida uz 
cilvēku un pieejam ās toksikolo ģiskās vai kinētiskās informācijas.  
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Kaitīgā iedarbība: tādas ar vielas ievad īšanu saist ītas izmaiņas attie­
cībā pret bāzes līniju, kuras samazina organisma sp ēju izdzīvot, 
vairoties vai piel āgoties videi.  
Deva : ievadītās testējamās vielas daudzums. Devu izsaka k ā svaru 
(g/mg) vai k ā testējamās vielas svaru uz testa dz īvnieka svara 
vienību (piem ēram, mg/kg), vai k ā nemainīgu koncentr āciju barībā 
(milj. daļas). 
Dozēšana : vispārīgs termins, kas iek ļauj devu, t ās biežumu un ieva ­
dīšanas ilgumu.  
Neirotoksicit āte: nervu sist ēmas strukt ūras vai funkciju nev ēlamas 
izmaiņas, ko rada ķīmiska, biolo ģiska vai fizik āla aģenta iedarb ība. 
Neirotoksiska viela : ķīmisks, biolo ģisks vai fizik āls aģents, kuram ir 
neirotoksicit ātes izraisīšanas spēja. 
NOAEL : saīsinājums no “ no observed adverse effect level ” (neno­
vērojamas nelabv ēlīgas ietekmes l īmenis), un tas ir liel ākais devas 
līmenis, pie kura nav nov ērojami ar vielas ievad īšanu saist īti nevē­
lami rezult āti. 
1.3. TESTA METODES PRINCIPS  
Testējamo vielu ievada or āli devu diapazon ā vairākām laboratorijas 
grauzēju grupām. Parasti ir vajadz īgas atkārtotās devas, un doz ēšanas 
režīms var b ūt 28 dienas, subhronisks (90 dienas) vai hronisks (1 
gads vai ilg āk). Šajā testa metod ē izklāstītās procedūras var izmantot 
arī akūtās neirotoksicit ātes pētījumā. Dzīvniekus test ē, lai varētu 
konstatēt vai raksturot iztur ēšanos un/vai neirolo ģiskās anomālijas. 
Katrā novērošanas laika posm ā vērtē izturēšanās veidus, ko var ētu 
ietekmēt neirotoksisk ās vielas. Testa beig ās katra dzimuma dz īvnieku 
apakškopai no katras grupas izdara perf ūziju in situ , kā arī sagatavo 
un apskata galvas un muguras smadze ņu un perif ēro nervu grie ­
zumus.  
Ja pētījumu veic k ā atsevišķu pētījumu neirotoksicit ātes skrīninga 
izdarīšanai vai neirotoksisko iedarb ību raksturošanai, katras grupas 
dzīvniekus, ko neizmanto perf ūzijai un v ēlākai histopatolo ģijai (skatīt 
1. tabulu), var izmantot specifisk ām neiroiztur ēšanās, neiropatolo ģi­
skām, neiroķīmiskām vai elektrofiziolo ģiskām proced ūrām, kuras var 
papildināt datus, kas ieg ūti no šai metodei vajadz īgajiem standarta 
izmeklējumiem (1). Min ētās papildu proced ūras var b ūt īpaši node ­
rīgas, ja emp īriskie nov ērojumi vai sagaid āmās iedarbības norāda uz 
ķīmiskās vielas neirotoksicit ātes konkr ētu veidu vai m ērķi. Alterna ­
tīvi – atlikušos dz īvniekus var izmantot t ādiem nov ērtējumiem, kas 
vajadzīgi atkārtotās devas toksicit ātes testu metod ēm pētījumos ar 
grauzējiem. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 625
 
Ja šīs testa metodes proced ūras apvieno ar citu testu metožu proce ­
dūrām, ir vajadz īgs pietiekams dz īvnieku skaits, lai izpild ītu novēro­
jumu pras ības abiem p ētījumiem.  
1.4. TESTA METODES APRAKSTS  
1.4.1.  Dz īvnieku sugu izv ēle 
Ieteicamākā grauzēju suga ir žurkas, kaut ar ī, sniedzot pamatojumu, 
var izmantot citas grauz ēju sugas. Ir j āizmanto jauni, veseli, pieau ­
guši parasti izmantojamo laboratorijas l īniju dzīvnieki. M ātītes 
nedrīkst būt iepriekš dzemd ējušas vai gr ūsnas. Doz ēšana parasti 
jāuzsāk iespējami drīz pēc atšķiršanas no m ātes, vēlams, ne v ēlāk 
kā sešu ned ēļu veciem dz īvniekiem un katr ā ziņā pirms dz īvnieki ir 
deviņas nedēļas veci. Tom ēr, ja šo p ētījumu apvieno ar citiem p ētī­
jumiem, šai vecuma pras ībai var būt vajadzīga pielāgošana. P ētījuma 
sākumā dzīvnieku masas atš ķirībām jābūt minimālām un tās nedrīk­
stētu pārsniegt ± 20 % no katra dzimuma dz īvnieku vid ējā svara. Ja 
atkārtotās devas īslaicīgu pētījumu izdara k ā ilgtermi ņa pētījuma 
iepriekšēju pētījumu, ir ieteicams abos p ētījumos izmantot vienas 
līnijas un izcelsmes dz īvniekus.  
1.4.2.  Tur ēšanas un barošanas nosac ījumi  
Eksperimenta dz īvnieku telpas temperat ūrai jābūt 22  o C (± 3  o C). 
Kaut arī relatīvajam mitrumam j ābūt vismaz 30 % un, v ēlams, nav 
jāpārsniedz 70 %, iz ņemot telpu t īrīšanas laiku, m ērķim jābūt 
50–60 %. Apgaismojumam j ābūt mākslīgam, sec ība ir 12 stundas 
gaismas, 12 stundas tumsas. Ska ļš, neregul ārs troksnis iesp ējami 
jāsamazina. Barošanai var izmantot parasto laboratorijas bar ību ar 
neierobežotu dzeram ā ūdens pieg ādi. Barības izvēli var ietekm ēt 
vajadzība nodrošin āt piemērotu testējamās vielas piejaukšanu, ja 
vielu ievada ar šo metodi. Dz īvniekus var tur ēt atsevišķi vai būros 
nelielās tā paša dzimuma dz īvnieku grup ās. 
1.4.3.  Dz īvnieku sagatavošana  
Veselus, jaunus dz īvniekus p ēc nejaušās izvēles principa sadala 
kontroles un vielas sa ņemšanas grup ās. Būrus izvieto t ā, lai iesp ē­
jami samazin ātu būru novietojuma varb ūtējo iedarbību. Dzīvniekiem 
piešķir unikālu identifik āciju, un līdz izmēģinājumu sākumam vismaz 
piecas dienas tur b ūros, lai tie aklimatiz ētos laboratorijas apst ākļos. 
1.4.4.  Ievad īšanas veids un devu sagatavošana  
Šajā testa metod ē izmanto peror ālo testējamās vielas ievad īšanu. 
Perorālā ievadīšana var notikt ar m ākslīgo barošanu, bar ībā, dzera­
majā ūdenī vai ar kapsul ām. Var izmantot citus ievad īšanas veidus 
(piemēram, caur ādu vai ieelpojot), bet var b ūt vajadzīga ieteikto 
procedūru pārveidošana. Apsv ērumi par ievad īšanas veida izv ēli ir 
atkarīgi no iedarb ības rakstura uz cilv ēku un pieejam ās toksikolo ģi­
skās vai kinētiskās informācijas. Ievad īšanas veida izv ēles motīvi, kā 
arī izrietošie š īs testa metodes proced ūru pārlabojumi ir j ānorāda. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 626
 
Vajadzības gadījumā testējamo vielu izš ķīdina vai suspend ē piemē­
rotā nesējā. Ir ieteicams vispirms apsv ērt ūdens šķīduma/suspensijas 
lietošanu, p ēc tam apsv ērt eļļas (piem ēram, kukur ūzas eļļas) 
šķīduma/suspensijas lietošanu un p ēc tam iesp ējamu šķīdumu/­
suspensiju cit ā nesējā. Nesēja toksiskaj ām īpašībām jābūt zināmām. 
Turklāt jāņem vērā šādas nesēja īpašības – nes ēja iedarbība uz test ē­
jamās vielas uzs ūkšanos, sadal ījumu, metabolismu vai aizturi, kas 
var main īt testējamās vielas toksisk ās īpašības, un bar ības un 
ūdens patēriņa iedarbību uz dzīvnieku barojuma st āvokli.  
1.5. PROCED ŪRAS  
1.5.1.  Dz īvnieku skaits un dzimums  
Ja pētījumu veic k ā atsevišķu pētījumu, sīki izstrādātu klīnisko un 
funkcionālo novērojumu izv ērtēšanai katr ā devas un kontroles grup ā 
ir jāizmanto vismaz 20 dz īvnieki (10 t ēviņi un 10 m ātītes). Vismaz 
pieciem t ēviņiem un piec ām mātītēm, kas izraudz īti no min ētajiem 
10 tēviņiem un 10 m ātītēm, ir jāizdara perf ūzija in situ , un tie jāiz­
manto sīki izstrādātai neirohistopatolo ģijai pētījuma beig ās. Ja 
konkrētā devas grup ā attiecībā uz neirotoksiskaj ām iedarbībām tiek 
novērots tikai ierobežots dz īvnieku skaits, j āapsver šo dz īvnieku 
iekļaušana perf ūzijas izdar īšanai izraudz ītajos dzīvniekos. Ja p ētī­
jumu veic apvienojum ā ar atkārtotās devas toksicit ātes pētījumu, ir 
jāizmanto pietiekams dz īvnieku skaits, lai atbilstu abu p ētījumu 
mērķiem. Minim ālais dzīvnieku skaits grup ā dažādiem pētījumu 
apvienojumiem ir nor ādīts 1. tabul ā. Ja plāno starpposmu nogalin ā­ 
šanas vai atvese ļošanās grupas, lai nov ērotu toksisk ās iedarbības 
atgriezeniskumu, notur īgumu vai aizkav ētu parādīšanos pēc vielas 
saņemšanas, vai ja ir apsv ērtas papildu nov ērošanas, tad dz īvnieku 
skaits ir j āpalielina, lai nodrošin ātu, ka ir pieejams nov ērojumiem un 
histopatolo ģijai vajadz īgais dzīvnieku skaits.  
1.5.2.  Vielas sa ņemšanas un kontroles grupa  
Parasti jāizmanto vismaz tr īs devu grupas un kontroles grupa, bet, ja 
no citu datu izv ērtēšanas nav sagaid āma iedarb ība pie atk ārtotās 
devas 1 000 mg/kg ķermeņa svara dien ā, tad var izdar īt pieļauja­
mības testu. Ja piem ēroti dati nav pieejami, var izdar īt diapazona 
atrašanas p ētījumu, kas pal īdzētu noteikt izmantojam ās devas. Ar 
kontroles dz īvniekiem j ārīkojas tāpat kā ar testa grupu dz īvniekiem, 
tie tikai nesa ņem testējamo vielu. Ja test ējamo vielu ievada kop ā ar 
nesēju, kontroles dz īvnieki sa ņem maksim ālo izmantojamo nes ēja 
daudzumu.  
1.5.3.  Ticam ības pārbaude  
Pētījuma veic ējai laboratorijai ir j āuzrāda dati, kas par āda tās spēju 
veikt pētījumu un izmantojamo proced ūru jutību. Tādiem datiem 
jāsniedz pier ādījumi par sp ēju dažādos novērošanai ieteiktos beigu 
punktos attiec īgi konstat ēt un kvantitat īvi noteikt izmai ņas, tādas kā 
veģetatīvās pazīmes, sensoro reaktivit āte, ekstremit āšu satvēriena 
stiprums un kust ību aktivit āte. Inform ācija par ķīmiskajām vielām, 
kas izraisa daž ādu veidu neirotoksisk ās atbildes reakcijas un ir 
izmantojamas k ā pozitīvās kontroles vielas, ir atrodama 2.–9. nor ādē. 
Var izmantot iepriekš ējos datus, ja eksperimenta proced ūru būtiskie 
aspekti paliek tie paši. Ir ieteicams regul āri atjaunin āt vēsturiskos 
datus. Ja p ētījuma veic ēja laboratorija ir main ījusi kādu testa vai 
procedūru nozīmīgu sastāvdaļu, ir jāiegūst jauni dati, kas par āda 
procedūru saglab ātu jutību. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 627
 
1.5.4.  Devu izv ēle 
Devu līmeņi jāizvēlas, ņemot vērā iepriekš nov ērotos toksicit ātes un 
kinētikas datus, kas ir pieejami par test ējamo vielu vai ar to saist ī­
tiem materi āliem. Augst ākais devas l īmenis ir j āizvēlas ar m ērķi 
izraisīt neirotoksiskas iedarb ības vai skaidras sist ēmiskas toksiskas 
iedarbības. Pēc tam jāizvēlas devu l īmeņi lejupejoš ā secībā, lai parā­
dītu visas ar dev ām saistītās atbildes reakcijas un lai zem ākajā devas 
līmenī nenovēro nelabv ēlīgas ietekmes l īmeni ( NOAEL ). Princip ā 
devu līmeņi ir jāizvēlas tā, lai prim ārā toksiskā iedarbība uz nervu 
sistēmu būtu atšķirama no iedarb ības, kas saist īta ar sistēmisko toksi ­
citāti. Bieži optim āli ir divi l īdz trīs starplaiki, un ceturt ās testa 
grupas pievienošana bieži ir v ēlamāka par ļoti lielu starplaiku 
(piemēram, ar koeficientu, liel āku par 10) izmantošanu starp doz ē­ 
šanām. Ja ir pamatots iedarb ības uz cilv ēku vērtējums, arī tas jāņem 
vērā. 
1.5.5.  Pie ļaujamības tests  
Ja novērojamu neirotoksisku iedarb ību neizraisa tests ar devas l īmeni 
vismaz 1 000 mg/kg ķermeņa svara dien ā, izmantojot aprakst ītās 
procedūras, un ja toksicit āte nav sagaid āma, pamatojoties uz datiem 
par strukt ūras ziņā saistītām vielām, tad pētījumu ar trim devu l īme­ 
ņiem var uzskat īt par nevajadz īgu. Paredzam ā iedarbība uz cilv ēku 
var norādīt, ka pie ļaujamības testā jālieto lielāka perorālā deva. 
Citiem ievad īšanas veidiem, t ādiem kā ieelpošana vai ievad īšana 
caur ādu, maksim ālo sasniedzamo iedarb ības līmeni bieži var dikt ēt 
testējamās vielas fizik āli ķīmiskās īpašības. Peror āla akūtā pētījuma 
veikšanai pie ļaujamības testa devai j ābūt vismaz 2 000 mg/kg.  
1.5.6.  Devu ievad īšana  
Dzīvniekiem test ējamo vielu doz ē katru dienu septi ņas dienas ned ēļā 
vismaz 28 dienu laika posm ā; piecu dienu doz ēšanas režīms vai īsāks 
iedarbības laika posms ir j āpamato. Ja test ējamo vielu dz īvniekiem 
ievada ar m ākslīgo barošanu, tas j āizdara vien ā devā, izmantojot 
kuņģa zondi vai piem ērotu intub ācijas kanulu. Maksim ālais šķidruma 
tilpums, ko vien ā paņēmienā var ievad īt, ir atkar īgs no testa dz īv­
nieka lieluma. Tilpums nedr īkst pārsniegt 1 ml uz 100 g ķermeņa 
svara. Tom ēr ūdens šķīdumu gad ījumā var apsv ērt līdz 2 ml/100 g 
ķermeņa svara izmantošanu. Iz ņemot kairinošas vai kod īgas vielas, 
kuru iedarb ība lielākās koncentr ācijās parasti ir izteikt āka, testiem 
lietotā tilpuma main ības iedarb ība ir jāsamazina l īdz minimumam, 
koriģējot koncentr āciju tā, lai pie vis ām devām tilpums b ūtu vienāds. 
Vielām, ko ievada ar bar ību vai dzeramo ūdeni, ir svar īgi nodrošin āt, 
lai iesaist ītie testējamās vielas daudzumi netrauc ētu normālu barības 
vai ūdens līdzsvaru. Ja test ējamo vielu ievada ar bar ību, var izmantot 
nemainīgu koncentr āciju barībā (milj. da ļas) vai nemain īgu devas 
līmeni attiec ībā pret dzīvnieka ķermeņa svaru; jebkura atk āpe no 
šīs shēmas ir jāpamato. Ja vielu ievada, m ākslīgi barojot, deva 
katru dienu j āievada vien ā laikā un pēc vajadzības jākoriģē, lai uztu­
rētu nemain īgu devas l īmeni attiec ībā pret dzīvnieka ķermeņa svaru. 
Ja atkārtotās devas p ētījumu izmanto k ā ilgtermiņa pētījuma iepriek ­ 
šēju pētījumu, abos p ētījumos jāizmanto l īdzīga veida bar ība. Akūtos 
pētījumos, ja nav iesp ējams uzreiz ievad īt visu devu, to sadala un 
ievada pa da ļām laika posm ā, kas nep ārsniedz 24 stundas.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 628
 
1.6. NOV ĒROŠANA  
1.6.1.  Nov ērošanas un testu biežums  
Atkārtotās devas p ētījumos nov ērošanas laika posmam j āietver doz ē­ 
šanas laika posms. Ak ūtajos pētījumos ir j āievēro 14 dienu laika 
posms pēc vielas ievad īšanas. Bez vielas iedarb ības turēto satelīt­
grupu dzīvnieku nov ērošanā arī jāiekļauj šis laika posms p ēc vielas 
ievadīšanas.  
Novērojumi jāizdara pietiekami bieži, lai iesp ējami palielin ātu iztu­
rēšanās un/vai neirolo ģisko anom āliju konstat ēšanas iesp ēju. Novē­
rojumi, v ēlams, jāveic katru dienu vienos un tajos pašos laikos, 
ņemot vērā sagaidāmo iedarb ību maksimuma periodu p ēc dozēšanas. 
Klīnisko nov ērojumu un funkcion ālo testu biežums ir apkopots 2. 
tabulā. Ja iepriekš ējos pētījumos ieg ūtie kinētiskie vai citi dati nor āda 
uz vajadz ību pēc novērojumiem, testiem vai p ēcnovērojumu perio ­
diem izmantot atš ķirīgus laika punktus, ir j āpieņem alternat īvs 
grafiks, lai ieg ūtu maksim ālo inform āciju. Ir jāsniedz grafika izmai ņu 
motīvi. 
1.6.1.1.  Visp ārējā veselības stāvokļa novērojumi un mirst ība/saslimst ība 
Visi dzīvnieki ir r ūpīgi jānovēro vismaz vienreiz dien ā attiecībā uz to 
veselības stāvokli, kā arī vismaz divreiz dien ā attiecībā uz saslim ­
stību un mirst ību. 
1.6.1.2.  Sīki izstrādāti klīniskie nov ērojumi  
Sīki izstrādāti klīniskie nov ērojumi jāveic attiec ībā uz visiem šim 
nolūkam izraudz ītajiem dz īvniekiem (skat īt 1. tabulu) vienreiz 
pirms pirm ās iedarbības (lai var ētu izdarīt individu āla pētījuma 
objekta st āvokļu salīdzinājumus) un p ēc tam daž ādos starplaikos 
atkarībā no pētījuma ilguma (skat īt 2. tabulu). Atvese ļošanās perioda 
beigās jāveic sīki izstrādāti atvese ļošanās satelītgrupas kl īniskie 
novērojumi. S īki klīniskie nov ērojumi jāveic ārpus turēšanas būra 
standartnožogojum ā. Tie r ūpīgi jāreģistrē, izmantojot punktu 
sistēmas, kas iek ļauj katra nov ērojumu m ērījuma krit ērijus vai 
punktu skalas. Test ēšanas laboratorijai skaidri j ānosaka krit ēriji vai 
skalas. Ir j ācenšas nodrošin āt, lai izmai ņas testa apst ākļos būtu mini­
mālas (nebūtu sistemātiski saist ītas ar vielas ievad īšanu) un lai nov ē­
rošanu izdar ītu apmācīti novērotāji, kas nav inform ēti par vielas 
ievadīšanu.  
Novērojumus ieteicams izdar īt struktur ētā veidā, katram dz īvniekam 
katrā novērošanas laik ā sistemātiski pielietojot skaidri noteiktus krit ē­
rijus (iekļaujot “parast ā diapazona” defin īciju). “Parastais diapazons” 
ir atbilstoši j ādokument ē. Visas nov ērotās pazīmes ir jāreģistrē. Kad 
vien tas īstenojams, ir j āreģistrē arī novēroto pazīmju lielums. Kl īni­
skajos nov ērojumos j āiekļauj izmai ņas ādā, apmatojum ā, acīs, 
gļotādās, sekrēcijas un izdal ījumi un ve ģetatīvā aktivitāte (piemēram, 
asarošana, piloerekcija, acs z īlītes lielums, neparasts elpošanas 
raksturs un/vai elpošana caur muti, neparastas urin ācijas vai defek ā­
cijas pazīmes un izmain ītas krāsas urīns), bet nav j āaprobežojas ar 
tiem. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 629
 
Jāatzīmē arī neparastas atbildes reakcijas attiec ībā uz ķermeņa 
stāvokli, aktivit ātes līmeni (piem ēram, samazin āta vai pastiprin āta 
standartiežogojuma p ētīšana) un kust ību koordin āciju. Jāreģistrē 
izmaiņas gaitā (piemēram, gāzelēšanās, ataksija), st ājā (piemēram, 
sakumpusi mugura) un rea ģēšanā uz manipul ācijām, novietošanu 
vai citiem vides stimuliem, k ā arī klonisko vai tonisko kust ību 
esamība, krampji vai dreb ēšana, stereotipi (piem ēram, pārmērīga 
kopšanās, neparastas galvas kust ības, atkārtota griešan ās) vai dīvaina 
izturēšanās (piemēram, košana vai p ārmērīga laizīšana, pašsakrop ļo­ 
šanās, staigāšana atpaka ļvirzienā, skaņu izdošana) vai agresija.  
1.6.1.3.  Funkcion ālie testi  
Tāpat kā sīki klīniskie nov ērojumi ar ī funkcion ālie testi ir j āizdara 
vienreiz pirms iedarb ības un bieži p ēc tās visiem dz īvniekiem, kas 
šim nolūkam izraudz īti (skatīt 1. tabulu). Funkcion ālās testēšanas 
biežums ar ī ir atkarīgs no pētījuma ilguma (skat īt 2. tabulu). Papildus 
novērošanas periodiem, kas nor ādīti 2. tabul ā, funkcion ālie atvese ļo­ 
šanās satelītgrupu nov ērojumi arī jāveic iespējami tuvu nogalin āšanas 
laikam. Funkcion ālajiem testiem j āiekļauj sensor ā reaktivit āte uz 
dažādu modalit āšu stimuliem (piem ēram, dzirdes, redzes un proprio ­
ceptīvajiem stimuliem (5) (6) (7)), ekstremit āšu tvērējstipruma v ērtē­
jums (8) un kust ību aktivit ātes vērtējums (9). Kust ību aktivit āte 
jāmēra ar automatiz ētu ierīci, kas var konstat ēt aktivitātes palielin ā­
jumus un samazin ājumus. Ja izmanto citu noteiktu sist ēmu, tai jābūt 
kvantitatīvai un ir j āparāda tās jutība un ticam ība. Katra ier īce ir 
jātestē, lai nodrošin ātu tās ticamību laika gait ā un atbilst ību starp 
ierīcēm. Sīkāki dati par proced ūrām, kuras var izmantot, ir sniegti 
attiecīgajā literatūras sarakst ā. Ja nav datu (piem ēram, strukt ūras–ak­
tivitātes dati, epidemiolo ģiskie dati, citi toksikolo ģiskie pētījumi), kas 
norādītu uz potenci ālām neirotoksisk ām iedarb ībām, ir jāapsver 
specializētāku sensor ās un kust ību funkcijas vai m ācīšanās un 
atmiņas testu iek ļaušana, lai iesp ējamās iedarbības izpētītu sīkāk. 
Vairāk informācijas par specializ ētiem testiem un to izmantošanu ir 
sniegts literat ūras sarakst ā (1). 
Izņēmuma gad ījumā dzīvniekiem, kas uzr āda toksicit ātes pazīmes 
tādā mērā, kas būtiski trauc ē funkcion ālo testu, attiec īgo testu var 
neizdarīt. Dzīvnieku izsl ēgšana no funkcion ālā testa ir j āpamato.  
1.6.2.  Ķermeņa svars un bar ības/ūdens patēriņš 
Līdz 90 dienu ilgos p ētījumos dz īvnieki jāsver vismaz reizi ned ēļā 
un vismaz reizi ned ēļā ir jāmēra barības patēriņš (ja testējamo vielu 
ievada ar ūdeni, jāmēra ūdens patēriņš). Ilgtermi ņa pētījumos visi 
dzīvnieki pirmo 13 ned ēļu laikā ir jāsver vismaz reizi ned ēļā un 
pēc tam vismaz vienreiz katr ās četrās nedēļās. Izmēģinājuma pirmo 
13 nedēļu laikā barības patēriņš (ūdens patēriņš, ja testējamo vielu 
ievada ar dzeramo ūdeni) jāmēra vismaz katru ned ēļu un pēc tam 
apmēram ik p ēc trim m ēnešiem, ja vien vesel ības stāvokļa vai 
ķermeņa svara izmai ņu dēļ nav jārīkojas citādi. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 630
 
1.6.3.  Oftalmolo ģija 
Pētījumos, kas ilg āki par 28 dien ām, pirms test ējamās vielas ievad ī­ 
šanas un p ētījuma beig ās jāveic, ja ne visu dz īvnieku, tad vismaz to, 
kas saņēmuši lielāko devu, un kontroles dz īvnieku oftalmolo ģiskā 
izmeklēšana, izmantojot oftalmoskopu vai piem ērotu līdzvērtīgu 
aparātu. Ja konstat ē izmaiņas acīs vai ja kl īnisko paz īmju dēļ ir 
vajadzīgs, jāizmeklē visi dzīvnieki. Ilgtermi ņa pētījumos arī oftalmo­
loģiskā izmeklēšana jāveic ar 13 ned ēļu starplaikiem. Oftalmolo ģiskā 
izmeklēšana nav j āizdara, ja attiec īgie dati jau ir pieejami no citiem 
līdzīga ilguma un l īdzīgu devu l īmeņu pētījumiem.  
1.6.4.  Hematolo ģija un kl īniskā bioķīmija  
Ja neirotoksicit ātes pētījumu veic apvienojum ā ar atkārtotās devas 
sistēmiskās toksicit ātes pētījumu, hematolo ģiskie izmekl ējumi un 
klīniskās bioķīmijas noteikšana ir j āizdara, kā norādīts sistēmiskās 
toksicitātes pētījuma attiec īgajā metodē. Paraugu v ākšana ir j āizdara 
tā, lai iespējami samazin ātu potenci ālo iedarbību uz neiroiztur ēšanos.  
1.6.5.  Histopatolo ģija 
Neiropatolo ģiskā apskate ir j āplāno, lai papildin ātu un paplašin ātu 
pētījuma  in vivo  fāzes laikā izdarītos novērojumus. Audi no vismaz 
pieciem dz īvniekiem uz dzimumu katr ā grupā (skatīt 1. tabulu un 
nākamo daļu) ir jāfiksē in situ , izmantojot visp āratzītas perfūzijas un 
fiksācijas metodes (skat īt literatūras saraksta (3) 5. noda ļu un litera ­
tūras saraksta (4) 50. noda ļu). Jāreģistrē novērotās makroskopisk ās 
izmaiņas. Ja pētījumu veic k ā atsevišķu skrīninga pētījumu attiec ībā 
uz neirotoksicit āti vai lai raksturotu neirotoksisk ās iedarbības, atli­
kušos dz īvniekus var izmantot specifiskiem neiroiztur ēšanās (10) 
(11), neiropatolo ģiskām (10) (11) (12) (13), neiro ķīmiskām (10) 
(11) (14) (15) vai elektrofiziolo ģiskām (10) (11) (16) (17) proce ­
dūrām, kas var papildin āt šeit aprakst ītās procedūras un izmekl ē­
jumus, vai ar ī palielināt histopatolo ģiski apskat īto dzīvnieku skaitu. 
Papildu proced ūras ir īpaši noder īgas, ja emp īriskie nov ērojumi vai 
sagaidāmās iedarbības norāda uz ķīmiskās vielas neirotoksicit ātes 
konkrētu veidu vai m ērķi (2) (3). Alternat īvi atlikušos dz īvniekus 
var izmantot ar ī parastai patolo ģijas novērtēšanai, kā aprakstīts atkār­
totās devas p ētījumu metod ē. 
Vispārējas iekrāsošanas proced ūra, piemēram, ar hematoksil īnu un 
eozīnu (H&E), ir j āizdara visiem audu paraugiem, kas aplieti ar 
parafīnu, un jāizdara apskate mikroskop ā. Ja ir nov ērotas perif ērās 
neiropātijas pazīmes vai par t ām ir aizdomas, ir j āizdara ar plastmasu 
pārklātu perifēro nervu paraugu izmekl ēšana. Klīniskās pazīmes var 
rosināt izmeklēt arī citas vietas vai izmantot īpašas iekr āsošanas 
procedūras. Norādījumus par izmekl ējamām papildu viet ām var atrast 
(3) (4). Lai par ādītu konkrētus patolo ģisko izmai ņu veidus, var b ūt 
noderīgi arī atbilstoši īpaši iekrāsojumi (18).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 631
 
Histoloģiski jāizmeklē reprezentat īvas centr ālās un perif ērās nervu 
sistēmas daļas (skatīt literatūras saraksta (3) 5. noda ļu un literat ūras 
saraksta (4) 50. noda ļu). Izmekl ējamo vietu skait ā parasti jāiekļauj – 
priekšējās smadzenes, lielo smadze ņu centrs, iek ļaujot griezumu caur 
hipokampu, vid ējās smadzenes, smadzen ītes, tilts, garen ās 
smadzenes, acs ar acs nervu un t īkleni, muguras smadzenes kakla 
un muguras paresnin ājumos, dors ālās saknītes gangliji, dors ālās un 
vēdera saknes š ķiedras, proksim ālais sēžas nervs, proksim ālais tibiā­
lais nervs (pie ce ļa) un tibi ālā nerva apakšstilba musku ļa zari. 
Muguras smadze ņu un perif ēro nervu griezumiem j āiekļauj šķērsgrie­
zums un garengriezums. J āpievērš uzman ība nervu sist ēmas asins ­
vadu tīklam. Jāapskata ar ī skeleta musku ļa, jo īpaši apakšstilba 
muskuļa paraugs. Īpaša uzman ība jāpievērš vietām ar šūnu un 
šķiedru strukt ūru un īpašībām centrālajā nervu sist ēmā un perifērajā 
nervu sist ēmā, kas ir zin āmas kā īpaši iedarb īgas uz neirotoksisk ām 
vielām. 
Norādījumi par neiropatolo ģiskām izmai ņām, ko parasti rada 
toksisko vielu iedarb ība, ir atrodami literat ūras sarakst ā (3) (4). Ir 
ieteicama audu paraugu pak āpeniska apskate, kur ā griezumus no 
lielākās devas grupas vispirms sal īdzina ar kontroles grupas griezu ­
miem. Ja paraugos no š īm grupām neiropatolo ģiskas izmai ņas nav 
novērojamas, turpm āka analīze nav vajadz īga. Ja liel ākās devas 
grupā novērotas neiropatolo ģiskas izmai ņas, potenci āli ietekm ēto 
audu paraugi no vid ējās un maz ākās devas grup ām ir jākodē un 
secīgi jāizmeklē. 
Ja kvalitat īvajā izmeklēšanā ir atrasti neiropatolo ģisku izmai ņu pierā­
dījumi, jāveic otra izmekl ēšana visos nervu sist ēmas apvidos, kuros 
parādījušās izmaiņas. Griezumus no katra potenci āli cietušā apvidus 
visās devu grup ās ir jākodē un jāizmeklē pēc nejaušās izvēles, 
nezinot kodu. Katra boj ājuma biežums un smagums ir j āreģistrē. 
Pēc tam, kad visi apvidi no vis ām devu grup ām ir nov ērtēti, kodu 
var atklāt un izdar īt statistisko anal īzi, lai nov ērtētu devas sakar ību ar 
atbildes reakciju. J āapraksta katra boj ājuma daž ādās smaguma 
pakāpes. 
Neiropatolo ģiskie rezult āti jānovērtē izturēšanās novērojumu un 
mērījumu, kā arī citu datu no iepriekš ējiem un vienlaic īgiem sist ē­
miskās toksicitātes pētījumiem kontekst ā. 
2. DATI  
2.1. REZULT ĀTU APSTR ĀDE 
Jānorāda dati par atseviš ķiem dzīvniekiem. Turkl āt visi dati j āapkopo 
tabulas veid ā, katrai testa vai kontroles grupai par ādot dzīvnieku 
skaitu testa s ākumā, dzīvnieku skaitu, kas testa laik ā ir nobeigušies 
vai humānu apsvērumu dēļ nogalināti, un katras nobeigšan ās vai 
humānas nogalin āšanas laiku, dz īvnieku skaitu, kam nov ērotas toksi ­
citātes pazīmes, nov ēroto toksicit ātes pazīmju aprakstu, iek ļaujot 
toksisko iedarb ību sākuma laiku, ilgumu un smagumu, dz īvnieku 
skaitu, kam nov ēroti audu boj ājumi, iek ļaujot boj ājumu veidus un 
smagumu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 632
 
2.2. REZULT ĀTU NOV ĒRTĒŠANA UN INTERPRET ĀCIJA  
Pētījuma rezult āti jāvērtē neiroiztur ēšanās un neiropatolo ģisko iedar ­
bību (arī neiroķīmisko vai elektrofizolo ģisko iedarb ību, ja ir iek ļauti 
papildu izmekl ējumi), kā arī citu novēroto kaitīgo iedarb ību biežuma, 
smaguma un korel āciju izteiksm ē. Ja iespējams, skaitliskie rezult āti 
jānovērtē ar piemērotu un visp ārpieņemtu statistikas metodi. Statis ­
tikas metodes j āizvēlas, plānojot pētījumu.  
3. P ĀRSKATA SAGATAVOŠANA  
3.1. P ĀRSKATS PAR TESTU  
Pārskatā par testu j ābūt iekļautai šādai inform ācijai.  
Testējamā viela:  
— fizikālās īpašības (iekļaujot izom ērismu, tīrību un fizik āli ķīmis­
kās īpašības),  
— identifik ācijas dati.  
Nesējs (attiecīgā gadījumā): 
— nesēja izvēles pamatojums.  
Testa dzīvnieki:  
— izmantot ā suga/līnija, 
— dzīvnieku skaits, vecums un dzimums,  
— izcelsme, tur ēšanas apst ākļi, aklimatiz ācija, barība utt.,  
— atseviš ķo dzīvnieku svars testa s ākumā. 
Testa apst ākļi: 
— sīkas ziņas par test ējamās vielas prepar āta/barības sagatavošanu, 
iegūto koncentr āciju, stabilit āti un homogenit āti, 
— ievadīto devu specifik ācija, iekļaujot sīkas ziņas par ievad ītā 
materiāla nesēju, tilpumu un fizik ālo formu,  
— sīkas ziņas par test ējamās vielas ievad īšanu,  
— izraudz īto devu l īmeņu pamatojums,  
— iedarb ības veida un ilguma pamatojums,  
— testējamās vielas koncentr ācijas (milj. da ļas) barībā vai dzeramaj ā 
ūdenī pārrēķins faktiskaj ā dienas dev ā (mg/kg ķermeņa svara 
dienā) attiecīgā gadījumā, 
— sīkas ziņas par bar ības un ūdens kvalit āti. 
Novērojumu un testa proced ūras: 
— sīki dati par katras grupas dz īvnieku iedal īšanu perf ūzijas apakš ­
grupās, 
— sīki dati par v ērtēšanas sist ēmām, iekļaujot katra m ērījuma kritē­
rijus un v ērtēšanas skalas s īki izstrādātos klīniskajos nov ēro­
jumos,  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 633
 
— sīki funkcion ālo testu dati par sensoro reaktivit āti uz daž ādu 
modalitāšu stimuliem (piem ēram, dzirdes, redzes un propriocep ­
tīvajiem stimuliem); par ekstremit āšu tvēriena stipruma nov ērtē­
jumu; par kust ību aktivit ātes vērtējumu (iek ļaujot sīkus aktivi ­
tātes konstat ēšanas autom ātisko ierīču datus); citas izmantot ās 
procedūras, 
— sīki oftalmolo ģisko izmekl ējumu dati un attiec īgā gadījumā 
hematoloģiskie izmekl ējumi un kl īniskās bioķīmijas testi ar attie ­
cīgām bāzes līnijas vērtībām, 
— sīki dati par konkr ētām neiroiztur ēšanās, neiropatolo ģijas, neiro ­ 
ķīmiskām vai elektrofiziolo ģiskām proced ūrām. 
Rezultāti: 
— ķermeņa svars/ķermeņa svara izmai ņas, iekļaujot ķermeņa svaru 
pie nogalin āšanas,  
— barības patēriņš un attiec īgā gadījumā ūdens patēriņš, 
— dati par toksisko atbildes reakciju pa dzimumiem un devu l īme­ 
ņiem, iekļaujot toksicit ātes pazīmes vai mirst ību, 
— sīki izstrādātu klīnisko nov ērojumu (atgriezenisku vai neatgrieze ­
nisku) raksturs, smagums un ilgums (par ādīšanās laiks un turp ­
mākā gaita),  
— visu funkcion ālo testu rezult ātu sīks apraksts,  
— autopsijas rezult āti, 
— visu neiroiztur ēšanās, neiropatolo ģijas un neiro ķīmisko vai elek ­
trofizioloģisko rezult ātu sīks apraksts, ja tie pieejami,  
— uzsūkšanās un metabolisma dati, ja tie ir pieejami,  
— rezult ātu statistisk ā apstrāde attiecīgā gadījumā. 
Rezultātu izvērtējums:  
— inform ācija par atbildes reakciju uz devu,  
— citu toksisko iedarb ību sakarība ar secin ājumu par test ējamās 
ķīmiskās vielas neirotoksisko potenci ālu, 
— nenov ērojamas nelabv ēlīgas ietekmes l īmenis.  
Secinājumi:  
— ir vēlams konkr ēts paziņojums par test ējamās ķīmiskās vielas 
vispārējo neirotoksicit āti. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) OECD Giudance Document on Neurotoxicity Testing Strate ­
gies and Test Methods. OECD, Paris, In Preparation.  
(2) Test Guideline for a Developmental Neurotoxicity Study, 
OECD Guidelines for the Testing of Chemicals. In preparation.  
(3) World Health Organisation (WHO) (1986). Environmental 
Health Criteria document 60: Principles and Methods for the 
Assessment of Neurotoxicity associated with Exposure to 
Chemicals.  
(4) Spencer, P.S. and Schaumburg, H.H. (1980). Experimental and 
Clinical Neurotoxicology. Eds. Spencer, P.S. and Schaumburg, 
H.H. eds. Williams and Wilkins, Baltimore/London.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 634
 
(5) Tupper, D.E. and Wallace, R.B. (1980). Utility of the Neuro ­
logical Examination in Rats. Acta Neurobiol. Exp., 40, 
p. 999–1003.  
(6) Gad, S.C. (1982). A Neuromuscular Screen for Use in Indus ­
trial Toxicology. J. Toxicol. Environ. Health, 9, p. 691–704.  
(7) Moser, V.C., McDaniel, K.M. and Phillips, P.M. (1991). Rat 
Strain and Stock Comparisons Using a Functional Observa ­
tional Battery: Baseline Values and Effects of amitraz. Toxic. 
Appl. Pharmacol., 108, p. 267–283.  
(8) Meyer, O.A., Tilson, H.A., Byrd, W.C. and Riley, M.T. 
(1979). A Method for the Routine Assessment of Fore- and 
Hind- limb Grip Strength of Rats and Mice. Neurobehav. 
Toxicol., 1, p. 233–236.  
(9) Crofton, K.M., Haward, J.L., Moser, V.C., Gill, M.W., Reirer, 
L.W., Tilson, H.A. and MacPhail, R.C. (1991) Interlaboratory Comparison of Motor Activity Experiments: Implication for 
Neurotoxicological Assessments. Neurotoxicol. Teratol., 13, 
p. 599–609.
 
(10) Tilson, H.A., and Mitchell, C.L. eds. (1992). Neurotoxicology 
Target Organ Toxicology Series. Raven Press, New York.  
(11) Chang, L.W., ed. (1995). Principles of Neurotoxicology. 
Marcel Dekker, New York.  
(12) Broxup, B. (1991). Neuopathology as a screen for Neurotoxi ­
city Assessment. J. Amer. Coll. Toxicol., 10, p. 689–695.  
(13) Moser, V.C., Anthony, D.C., Sette, W.F. and MacPhail, R.C. 
(1992). Comparison of Subchronic Neurotoxicity of 2-Hydro ­
xyethyl Acrylate and Acrylamide in Rats. Fund. Appl.Toxicol., 
18, 343–352.  
(14) O'Callaghan, J.P. (1988). Neurotypic and Gliotypic Proteins as 
Biochemical Markers of Neurotoxicity. Eurotoxicol. Teratol., 10, p. 445–452.
 
(15) O'Callaghan J.P. and Miller, D.B. (1988). Acute Exposure of 
the Neonatal Rat to Triethyltin Results in Persistent Changes in Neurotypic and Gliotypic Proteins. J. Pharmacol. Exp. Ther., 244, p. 368–378.
 
(16) Fox. D.A., Lowndes, H.E. and Birkamper, G.G. (1982). Elec ­
trophysiological Techniques in Neurotoxicology. In: Nervous 
System Toxicology. Mitchell, C.L. ed. Raven Press, New York, p. 299–335.
 
(17) Johnson, B.L. (1980). Electrophysiological Methods in neuro ­
toxicity Testing. In: Experimental and Clinical Neurotoxico ­
logy. Spencer, P.S. and Schaumburg, H.H. eds., Williams 
and Wilkins Co.,. Baltimore/London, p. 726–742.  
(18) Bancroft, J.D. and Steven A. (1990). Theory and Pratice of 
Histological Techniques. Chapter 17, Neuropathological Tech ­
niques. Lowe, James and Cox, Gordon eds. Churchill Living ­
stone.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 635
 
1. tabula  
Minimālais grup ā vajadzīgais dzīvnieku skaits, ja neirotoksicit ātes pētījumu veic atseviš ķi vai apvienojum ā ar 
citiem pētījumiem  
NEIROTOKSICIT ĀTES PĒTĪJUMU VEIC K Ā 
atsevišķu pētījumu apvienotu p ētījumu ar 
28 dienu p ētījumu apvienotu p ētījumu ar 
90 dienu p ētījumu apvienotu p ētījumu ar 
hroniskās toksicitātes 
pētījumu 
Kopējais dzīvnieku skaits 
grupā 10 sievišķā un 10 
vīrišķā dzimuma 
dzīvnieki 10 sievišķā un 10 
vīrišķā dzimuma 
dzīvnieki 15 sievišķā un 15 
vīrišķā dzimuma 
dzīvnieki 25 sievišķā un 25 
vīrišķā dzimuma 
dzīvnieki 
Dzīvnieku skaits, kas izrau ­
dzīts funkcion ālajai testē­ 
šanai, iek ļaujot sīki izstrā­
dātus klīniskos nov ērojumus 10 sievišķā un 10 
vīrišķā dzimuma 
dzīvnieki 10 sievišķā un 10 
vīrišķā dzimuma 
dzīvnieki 10 sievišķā un 10 
vīrišķā dzimuma 
dzīvnieki 10 sievišķā un 10 
vīrišķā dzimuma 
dzīvnieki 
Dzīvnieku skaits, kas izrau ­
dzīts perfūzijai in situ  un 
neirohistopatolo ģijai 5 sievišķā un 5 
vīrišķā dzimuma 
dzīvnieki 5 sievišķā un 5 
vīrišķā dzimuma 
dzīvnieki 5 sievišķā un 5 
vīrišķā dzimuma 
dzīvnieki 5 sievišķā un 5 
vīrišķā dzimuma 
dzīvnieki 
Dzīvnieku skaits, kas izrau ­
dzīts atkārtotās devas/sub ­
hroniskās/hroniskās toksici­
tātes novērojumiem, hema ­
toloģijai, klīniskajai bio ķī­
mijai, histopatolo ģijai utt., 
kā norādīts attiecīgajos  
Norādījumos  5 sievišķā un 5 
vīrišķā dzimuma 
dzīvnieki 10 sievišķā † un 10 
vīrišķā † dzimuma 
dzīvnieki 20 sievišķā † un 20 
vīrišķā † dzimuma 
dzīvnieki 
Papildu nov ērojumi attie ­
cīgā gadījumā 5 sievišķā un 5 
vīrišķā dzimuma 
dzīvnieki  
† – Iek ļauj piecus dz īvniekus, kas izraudz īti funkcion ālajai testēšanai un s īki izstrādātiem klīniskajiem nov ērojumiem k ā daļa no 
neirotoksicit ātes pētījuma. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 636
 
2. tabula  
Klīnisko nov ērojumu un funkcion ālo testu biežums  
Novērojumu veids Pētījuma ilgums 
Akūts 28 dienas 90 dienas Hronisks  
Visiem dz īvnie­
kiem Vispārējais vese­
lības stāvoklis katru dienu katru dienu katru dienu katru dienu 
Mirstība/saslim ­
stība divreiz dien ā divreiz dien ā divreiz dien ā divreiz dien ā 
Dzīvniekiem, kas 
izraudzīti funkcio ­
nālajiem nov ēroju­
miem Sīki izstrādāti 
klīniskie nov ēro­
jumi — pirms pirm ās 
iedarbības 
— 8 stundu 
laikā pēc 
dozēšanas 
aplēstajā 
maksimālā 
efekta laik ā 
— 7. un 14. 
dienā pēc 
dozēšanas — pirms pirm ās 
iedarbības 
— pēc tam reizi 
nedēļā — pirms pirm ās 
iedarbības 
— vienreiz 
iedarbības 
pirmās vai 
otrās nedēļas 
laikā 
— pēc tam reizi 
mēnesī — pirms pirm ās 
iedarbības 
— vienreiz 
iedarbības 
pirmā mēneša 
laikā 
— pēc tam reizi 
trijos mēnešos 
Funkcionalit ātes 
testi — pirms pirm ās 
iedarbības 
— 8 stundu 
laikā pēc 
dozēšanas 
aplēstajā 
maksimālā 
efekta laik ā 
— 7. un 14. 
dienā pēc 
dozēšanas — pirms pirm ās 
iedarbības 
— vielas 
saņemšanas 
ceturtās 
nedēļas laikā 
iespējami 
tuvu iedar ­
bības laika 
posma 
beigām — pirms pirm ās 
iedarbības 
— vienreiz 
iedarbības 
pirmās vai 
otrās nedēļas 
laikā 
— pēc tam reizi 
mēnesī — pirms pirm ās 
iedarbības 
— vienreiz 
iedarbības 
pirmā mēneša 
laikā 
— pēc tam reizi 
trijos mēnešos  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 637
 
B.44.  ABSORBCIJA ĀDĀ: IN VIVO  METODE  
1. METODE  
Šī testēšanas metode ir ekvivalenta ESAO TG 427 (2004) metodei.  
1.1. IEVADS  
Daudzu ķīmisko vielu iedarb ība notiek, uzs ūcoties galvenok ārt caur 
ādu, tomēr toksikolo ģijas pētījumos ar laboratorijas dz īvniekiem t ās 
ievada or āli. Perkut ānās absorbcijas  in vivo  izmēģinājumā saskaņā ar 
šiem norādījumiem nodrošina sakar ību, kas nepieciešama to rezult ātu 
ekstrapolācijai, kas ieg ūti izmēģinājumos, ievadot or āli, lai nov ērtētu 
vielas drošumu, tai nok ļūstot uz ādas. 
Vielai jāiziet cauri daudziem ādas šūnu slāņiem, tikai p ēc tam tā 
sasniedz asinsriti. Liel ākajai daļai vielu uzs ūkšanās ātrumu nosaka  
stratum corneum , kas sastāv no nedz īvām šūnām. Ādas caurlaid ība ir 
atkarīga gan no ķīmiskās vielas lipofilaj ām īpašībām un ārējā 
epidermas sl āņa biezuma, gan no t ādiem faktoriem k ā vielas mole ­
kulmasa un t ās koncentr ācija. Parasti žurku un trušu ādai ir liel āka 
caurlaidība salīdzinājumā ar cilvēka ādu, bet jūrascūciņu un pērtiķu 
āda ir vair āk līdzīga cilvēka ādai. 
Perkutānās absorbcijas noteikšanas metodes var iedal īt divās grupās: 
izmēģinājumi in vivo  un in vitro . Pēc in vivo  metodēm var ieg ūt 
ticamu inform āciju par absorbciju caur daž ādu laboratorijas dz īv­
nieku sugu ādu. Par t ām jaunākas ir  in vitro  metodes. P ēc šīm 
metodēm nosaka vielas p ārnesi caur pilna vai da ļēja biezuma dz īv­
nieka vai cilv ēka ādu uz šķidruma sav ācēju. In vitro  metode ir 
aprakstīta kā atsevišķa testēšanas metode (1). Izv ēloties metodi, kas 
būtu konkrētajai situācijai piem ērotākā, ieteicams izmantot ESAO 
Norādījumus par izm ēģinājumu veikšanu vielu absorbcijas ādā 
noteikšanai (2), jo šaj ā dokument ā ir sīkāka inform ācija par  in vivo  
un in vitro  metožu piem ērotību. 
Pēc šeit aprakst ītās in vivo  metodes iesp ējams noteikt test ējamās 
vielas penetr āciju caur ādu uz testa sist ēmas savācēju. Metodika 
tika plaši izmantota daudzus gadus (3) (4) (5) (6) (7). Kaut gan perkutānās absorbcijas  in vitro  izmēģinājumus var izmantot daudzos 
gadījumos, tom ēr iespējamas arī situācijas, kurās nepieciešamo infor ­
māciju var ieg ūt tikai izm ēģinājumos  in vivo .
 
Šīs in vivo  metodes priekšroc ība ir tāda, ka izmanto fiziolo ģiski un 
metaboliski neskartu sist ēmu, izmēģinājumus veic ar t ādu sugu dz īv­
niekiem, kuras izmanto daudzos toksicit ātes pētījumos, un to var 
pielāgot citu sugu izmantošanai. Metodes tr ūkumi ir dz īvu dzīvnieku 
izmantošana, nepieciešam ība izmantot ar radioizotopiem iez īmētus 
materiālus ticamu rezult ātu iegūšanai, grūtības noteikt absorbcijas 
sākumu, kā arī izmēģinājumos visvair āk izmantojam ās sugas dz īv­
nieku (žurkas) un cilv ēka ādas caurlaid ības atšķirības. Dzīvnieka ādai 
parasti ir liel āka caurlaid ība, tāpēc tādā veidā noteikta cilv ēka ādas 
perkutānā absorbcija var tikt nov ērtēta par augstu (6) (8) (9). 
Kodīgu/erozīvu vielu test ēšanu nedr īkst veikt izm ēģinājumos ar 
dzīviem dzīvniekiem.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 638
 
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Neabsorb ētā deva : vielas daudzums, kas nomazg āts no ādas virsmas 
pēc ekspozīcijas, vielas daudzums uz neokluz īvā pārklājuma, kā arī 
daudzums, kas, k ā pierāda mērījumi, iztvaiko no ādas ekspoz īcijas 
laikā. 
Absorbētā deva ( in vivo ): vielas kop ējais daudzums dz īvnieka ur īnā, 
būra mazgājamā ūdenī, ekskrementos, izelpotaj ā gaisā (ja to m ēra), 
asinīs, audos (ja tos iev āc) un ķermenī pēc aplicēšanas vietas ādas 
noņemšanas.  
Absorbējamā deva : vielas daudzums, kas paliek uz ādas vai ādā pēc 
nomazgāšanas.  
1.3. TEST ĒŠANAS METODES PRINCIPS  
Testējamo vielu, ko v ēlams iezīmēt ar radioizotopiem, aplic ē uz 
dzīvnieku ādas, no kuras nocirpta spalva, vien ā vai vairākos atbil­
stošos devu l īmeņos veidā, kas ir “lietošan ā esošam” prepar ātam 
reprezentat īvs. Testējamo prepar ātu noteiktu laika periodu iztur 
kontaktā ar ādu ar piem ērotu pārklājumu (neokluz īvs, pusokluz īvs 
vai okluz īvs), lai nepie ļautu tā nolaizīšanu. Beidzoties ekspoz īcijas 
laikam, p ārklājumu noņem un ādu notīra ar piem ērotu tīrāmo vielu, 
bet pārklājumu un t īrāmos materi ālus saglab ā analīzei un uzliek 
jaunu pārklājumu. Pirms ekspoz īcijas, tās laikā un pēc tam dz īv­
niekus tur individu ālos metabolisma p ētīšanas būros, un šajos 
termiņos analīzēm ņem ekskrementu un izelpot ā gaisa paraugus. 
Izelpotā gaisa paraugus var ne ņemt, ja ir pietiekama inform ācija, 
ka veidojas maz radioakt īvā metabol īta vai tas neveidojas visp ār. 
Katrā eksperiment ā parasti j āizmanto vair ākas dzīvnieku grupas, 
kuras pak ļauj testējamā preparāta iedarb ībai. Vienas grupas dz īv­
niekus pēc vielas ekspoz īcijas nogalina. P ārējo grupu dz īvniekus 
nogalina noteiktos termi ņos pēc tam (2). Beidzoties paraugu 
ņemšanas laikam, nogalina p ārējos dzīvniekus, ņem asinis anal īzēm, 
atdala aplic ēšanas vietu anal īzēm un analiz ē ķermeni, lai noteiktu 
neizdalītā materiāla daudzumu. Paraugus analiz ē ar piemērotiem lī­
dzekļiem un nosaka perkut ānās absorbcijas l īmeni (6) (8) (9).  
1.4. METODES APRAKSTS  
1.4.1.  Dz īvnieku sugas izv ēle 
Žurkas ir visplaš āk izmantojam ā suga, bet var izmantot ar ī līnijas un 
sugas, kur ām nav apmatojuma, jo to absorbcijas raksturlielumi ir 
līdzīgāki cilvēka ādai (3) (6) (7) (8) (9). J āizmanto jauni pieauguši 
veselīgi viena dzimuma (parasti v īrišķā) dzīvnieki no parasti izman ­
tojamām laboratorijas l īnijām. Uzsākot eksperimentu, atseviš ķo dzīv­
nieku ķermeņa masai jābūt ± 20 % no vid ējās masas. Piem ēram, var 
izmantot v īrišķā dzimuma žurkas, kuru ķermeņa masa ir 200–250 g, 
it sevišķi šā diapazona augšgal ā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 639
 
1.4.2.  Dz īvnieku skaits un dzimums  
Katra test ējamā preparāta testēšanai vienam paraugu ņemšanas 
termiņam, kurā dzīvniekus nogalina, j āizmanto vismaz četru viena 
dzimuma dz īvnieku grupa. Katras grupas dz īvniekus nogalina p ēc 
cita laika interv āla, piemēram, ekspoz īcijas perioda beig ās (parasti 
pēc 6 vai 24 stund ām) un vēlāk (piemēram, pēc 48 un 72 stund ām). 
Ja ir inform ācija, kas liecina par toksicit ātes būtiskām atšķirībām 
vīrišķā un sieviš ķā dzimuma īpatņu starpā, jāizvēlas jutīgākais 
dzimums. Ja š ādas inform ācijas nav, izm ēģinājumiem var izmantot 
jebkura viena dzimuma dz īvniekus.  
1.4.3.  Tur ēšanas un barošanas apst ākļi 
Gaisa temperat ūrai telpās, kurās tur izm ēģinājuma dzīvniekus, j ābūt 
22 o C (± 3  o C). Lai gan gaisa relat īvajam mitrumam j ābūt vismaz 
30 % un, ieteicams, ne vair āk kā 70 %, iz ņemot uzkopšanas laiku, 
relatīvā mitruma m ērķa vērtība ir 50–60 %. Dz īvniekus 12 stundas 
diennaktī tur mākslīgā apgaismojum ā, bet 12 stundas tums ā. Baro­ 
šanai var izmantot parasto laboratorijas dz īvnieku bar ību, tai un 
dzeramajam ūdenim bez ierobežojumiem j ābūt brīvi pieejamai. Izm ē­ 
ģinājuma laik ā un, vēlams, arī aklimatiz ācijas laik ā dzīvniekus tur 
atsevišķos, metabolisma p ētīšanai paredz ētos būros. Barības izmētā­ 
šana un ūdens izliešana ietekm ē izmēģinājuma rezult ātus, tāpēc tā 
iespējami jānovērš. 
1.4.4.  Dz īvnieku sagatavošana  
Dzīvniekus mar ķē, lai nodrošin ātu to identifik āciju, un aklimatiz ā­
cijai laboratorijas apst ākļiem tur b ūros vismaz piecas dienas pirms 
izmēģinājuma sākšanas.  
Pēc aklimatiz ācijas perioda un aptuveni 24 stundas pirms devas apli ­
cēšanas katram dz īvniekam ķermeņa plecu un muguras da ļā jābūt 
nocirptam apmatojumam. Boj ātas ādas caurlaid ības īpašības atšķiras 
no neboj ātas ādas īpašībām, tāpēc jāuzmanās, lai ādu nenobr āztu. 
Pēc cirpšanas un aptuveni 24 stundas pirms test ējamās vielas aplic ē­ 
šanas (skat īt 1.4.7. punktu) ādas virsma j ānoslauka ar acetonu, lai 
noņemtu tauku dziedzeru izdal ījumus. Papildu mazg āšana ar ziep ēm 
un ūdeni nav ieteicama, jo ziepju paliekas var veicin āt testējamās 
vielas absorbciju. Vietai j ābūt pietiekami lielai, lai ieg ūtu ticamus 
rezultātus, aprēķinot absorb ēto testējamās vielas daudzumu uz 
1 cm  2 ādas, ieteicam ā platība ir vismaz 10 cm  2 . Šāda platība ir 
iespējama, ja izmanto žurkas ar ķermeņa masu 200–250 g. P ēc saga­
tavošanas dz īvniekus atkal ievieto metabolisma p ētīšanas būros. 
1.4.5.  Test ējamā viela  
Testējamā viela ir materi āls, kura penetr ācijas raksturlielumi j āizpēta. 
Ideālā gadījumā testējamajai vielai j ābūt iezīmētai ar radioizotopiem.  
1.4.6.  Test ējamās vielas sagatavošana  
Testējamās vielas prepar ātam (piem ēram, tīram, atšķaidītam vai 
salikta sast āva materi ālam, kas satur test ējamo vielu un tiek aplic ēts 
uz ādas) jābūt tam pašam (vai faktiski t ādam pašam), kura iedarb ībai 
var tikt pak ļauti cilvēki vai, iesp ējams, citas m ērķa sugas. Jebk ādas 
atkāpes no izmantojam ā “lietošan ā esošā” preparāta jāpamato. Ja 
vajadzīgs, testējamo vielu izš ķīdina vai suspend ē piemērotā nesējā. 
Ja izmanto nevis ūdeni, bet citus nes ējus, jābūt zināmiem to uzs ūk­ 
šanās raksturlielumiem un datiem par iesp ējamo savstarp ējo iedar­
bību ar test ējamo vielu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 640
 
1.4.7.  Aplic ēšana uz ādas 
Uz ādas virsmas izv ēlas attiecīgas platības aplicēšanas vietu. Zin āmu 
testējamā preparāta daudzumu vienm ērīgi uzklāj attiecīgajā vietā. 
Šim daudzumam j āatveido potenci ālais cilv ēka lietojamais 
daudzums, parasti 1–5 mg/cm  2 cietai vielai vai l īdz 10 μl/cm  2 šķidru­
miem. Jebk āds cits daudzums j āpamato ar sagaid āmiem lietošanas 
apstākļiem, eksperimenta m ērķiem vai test ējamā preparāta fizikā­
lajām īpašībām. Pēc vielas aplic ēšanas apstr ādātā vieta jāaizsargā 
pret nolaiz īšanu. Tipisks l īdzeklis ir par ādīts 1. attēlā. Parasti aplic ē­ 
šanas vietu aizsarg ā ar neokluz īvu pārklājumu (piem ēram, ar gaisu 
caurlaidīgu pārklājumu no neilona sieti ņa). Tomēr ilgstošas aplic ē­ 
šanas gad ījumā aplicēšanas vieta j āaizsargā ar okluz īvu līdzekli. Ja 
daļēji gaistošas test ējamās vielas iztvaikošanas rezult ātā testējamās 
vielas atg ūstamība samazin ās zemāk par pie ņemamo līmeni (skat īt 
arī 1.4.10. punkta pirmo da ļu), iztvaikojus ī viela jāuztver ar ogles 
filtru uz aplic ēšanas ierīces (skatīt 1. attēlu). Svarīgi, lai šīs ierīces 
nebojātu ādu, neabsorb ētu testējamo prepar ātu un ar to nerea ģētu. 
Dzīvniekus atkal ieliek individu ālajos metabolisma p ētīšanas būros, 
lai savāktu ekskr ētus. 
1.4.8.  Ekspoz īcijas ilgums un paraugu ņemšana  
Ekspozīcijas ilgums ir laika periods starp aplic ēšanu un test ējamā 
preparāta noņemšanu, skalojot ādu. Jāpielieto attiec īgais ekspoz īcijas 
periods (parasti 6 vai 24 stundas), pamatojoties uz sagaid āmo ekspo ­
zīcijas ilgumu cilv ēkam. Pēc ekspozīcijas laika beig ām dzīvniekus 
tur metabolisma b ūros līdz noteiktajam paraugu ņemšanas termi ņam, 
kad tos nogalina. Dz īvnieki jānovēro, lai konstat ētu toksicit ātes/­
uzvedības anom āliju pazīmes regul āros interv ālos visā izmēģinājuma 
laikā. Ekspozīcijas perioda beig ās apstrādātā āda jānovēro, vai nav 
redzamu kairin ājuma paz īmju. 
Metabolisma p ētīšanas būriem jābūt tādiem, lai var ētu atseviš ķi 
savākt urīnu un ekskrementus vis ā eksperimenta laik ā. Būru 
konstrukcijai j ānodrošina iesp ējas uztvert ar  14 C izotopu iez īmētu 
oglekļa dioksīdu un  14 C gaistošos oglek ļa savienojumus, kuri j āana­
lizē, ja tie veidojas zin āmā daudzum ā (> 5 %). Ur īns, ekskrementi un 
uztveramās vielas (piem ēram, ar  14 C izotopu iez īmēts oglekļa diok­
sīds un  14 C gaistošie oglek ļa savienojumi) j āsavāc atsevišķi no katras 
grupas katr ā paraugu ņemšanas reiz ē. Ja ir pietiekama inform ācija 
par to, ka radioakt īvais metabol īts veidojas maz vai neveidojas 
vispār, tad var izmantot va ļējus būrus. 
Ekskrētus savāc ekspoz īcijas laik ā pēc 24 stund ām no sākotnējā 
kontakta ar ādu un pēc tam katru dienu l īdz izmēģinājuma beig ām. 
Parasti pietiek ar trijiem ekskr ētu savākšanas interv āliem, tom ēr, 
ņemot vērā paredzēto testējamā preparāta lietojumu vai esošos 
datus par kin ētiku, eksperimentam var noteikt piem ērotākos vai 
papildu laika interv ālus. 
Ekspozīcijas laika beig ās aizsargp ārklājumu no dz īvnieka no ņem un 
katru atseviš ķi glabā analīzei. Visu dz īvnieku apstr ādātā āda jāno­
skalo vismaz tr īs reizes ar t īrāmo līdzekli un piem ērotiem tampo ­
niem. Jāievēro piesardz ība, lai neaiztiktu p ārējās ķermeņa daļas. Tīrī­ 
šanas līdzeklim j āatbilst parastai higi ēnas praksei, piem ēram, jāiz­
manto ziepju ūdens šķīdums. Beig ās āda jānosusina. Visi tamponi 
un nomazg ājumi jāsaglabā analīzei. Pirms dz īvnieka novietošanas 
atpakaļ būrī uz ādas jāuzliek jauns p ārklājums, lai aizsarg ātu to 
dzīvnieku apstr ādātās vietas, kuri ir iek ļauti vēlāku termiņu grupās. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 641
 
1.4.9.  Beigu proced ūras 
Pēc noteikta termi ņa attiecīgās grupas dz īvnieki jānogalina un j āņem 
asinis anal īzei. Aizsargp ārklājums jānoņem analīzei. Āda no aplic ē­ 
šanas vietas un tai piegulošaj ām neapstr ādātajām apcirptaj ām vietām 
jānoņem no katra dz īvnieka atseviš ķai analīzei. Aplic ēšanas vieta 
jāfrakcionē, atdalot  stratum corneum  no zem t ā esošās epidermas, 
lai iegūtu vairāk inform ācijas par test ējamās vielas uzs ūkšanos. 
Nosakot uzs ūkšanos laik ā pēc ekspoz īcijas perioda, var ieg ūt 
zināmus norādījumus par to, kas notiek ar test ējamo vielu, tai nok ļū­
stot stratum corneum.  Lai vienk āršotu ādas frakcion ēšanu (pēc 
pēdējās ādas mazg āšanas un dz īvnieka nogalin āšanas), jānoņem 
visi aizsargp ārklājumi. Ādu no aplic ēšanas vietas kop ā ar tai piegu ­
lošās ādas gredzenu izgriež no žurkas ķermeņa un piestiprina uz 
plāksnītes. Uz ādas virsmas piestiprina l īmlentes str ēmelīti, viegli 
piespiežot, un l īmlenti no ņem kopā ar stratum corneum  daļu. Šo 
operāciju atkārto, kamēr strēmelīte vairs nel īp pie ādas virsmas un 
viss stratum corneum  ir noņemts. Atseviš ķajam dzīvniekam izman ­
totās lentes str ēmelītes var apvienot vien ā traukā ar līdzekli audu 
mineraliz ācijai, lai izš ķīdinātu stratum corneum . Visus iesp ējamos 
mērķa audus var atdal īt atsevišķai analīzei pirms p ārējā ķermeņa 
analīzes, lai noteiktu ķermenī absorbēto devu. Atseviš ķo dzīvnieku 
ķermeņi jāsaglabā analīzei. Parasti veic tikai kop ējā satura anal īzi. 
Mērķa orgānus var iz ņemt atseviš ķai analīzei (ja par š ādu nepiecie ­ 
šamību liecina citi p ētījumi). Ur īns, kas atrodas ur īnpūslī noteiktaj ā 
paraugu ņemšanas laik ā, kad dzīvnieku nogalina, j āpievieno iepriekš 
savāktajam ur īnam. Pēc ekskrētu savākšanas metabolisma b ūris, būri 
un to uztv ērēji pēc paraugu ņemšanas termi ņa, kad dz īvniekus noga ­
lina, jāmazgā ar piemērotu šķīdinātāju. Līdzīgā veidā jāizanalizē citas 
iespējami pies ārņotas ierīces. 
1.4.10.  Anal īze 
Visos eksperimentos j āpanāk adekvāta atgūstamība (t. i., vid ēji 
100 ± 10 % no radioaktivit ātes). Atgūstamība, kas ir ārpus šā diapa­
zona, ir j āizskaidro. Lietot ās devas daudzuma anal īze katrā paraugā 
jāveic pēc attiecīgi validētām proced ūrām. 
Statistikas r ādītājos jāiekļauj visu aplik āciju atseviš ķo atkārtojumu 
rezultātu izkliede.  
2. DATI  
Visiem dz īvniekiem un katram paraugu ņemšanas laikam j āveic šādi 
testējamās vielas un/vai metabol ītu mērījumi. Šiem individu ālajiem 
datiem papildus j āsniedz apkopoti dati vid ējo vērtību veidā pa 
paraugu ņemšanas laikiem:  
— daudzums, kas saist īts ar aizsargp ārklājuma ierīcēm, 
— daudzums, kuru var no ņemt no ādas, 
— daudzums uz ādas/ādā, kuru nevar nomazg āt no ādas, ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 642
 
— daudzums asin īs, 
— daudzums ekskrementos un izelpotaj ā gaisā (ja vajadz īgs), 
— ķermenī un atseviš ķām analīzēm izņemtajos org ānos palikušais 
daudzums.  
Testējamās vielas un/vai metabol īta daudzums ekskr ētos, izelpotaj ā 
gaisā, asinīs un ķermenī ļauj noteikt kop ējo daudzumu, kas tika 
absorbēts katrā laika period ā. Var apr ēķināt arī testējamās vielas 
daudzumu, kuru absorb ē 1 cm  2 ādas, kas tika pak ļauta testējamās 
vielas iedarb ībai ekspoz īcijas laikā. 
3. ZI ŅOJUMS  
3.1. TEST ĒŠANAS P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā jāiekļauj protokol ā noteiktās prasības, ieskaitot 
izmantotās testēšanas sist ēmas pamatojumu, un j ānorāda turpm āk 
minētais. 
Testējamā viela:  
— identifik ācijas dati (piem ēram, CAS  Nr., ja ir; avots; t īrības 
pakāpe (radio ķīmiskā tīrība); zināmie piemais ījumi; ražošanas 
partijas numurs),  
— fizikālais stāvoklis, fizik āli ķīmiskās īpašības (piem ēram, pH, 
gaistamība, šķīdība, stabilit āte, molekulmasa un log P  ow ). 
Testējamais prepar āts: 
— sastāvs un izmantošanas pamatojums,  
— sīkāka inform ācija par test ējamo prepar ātu, lietoto daudzumu, 
sasniegto koncentr āciju, nesēju, stabilit āti un homogenit āti. 
Izmēģinājuma dzīvnieki:  
— izmantot ās sugas/līnijas,  
— dzīvnieku skaits, vecums un dzimums,  
— dzīvnieku izcelsmes avots, tur ēšanas apst ākļi, barošana u. c.,  
— katra dz īvnieka ķermeņa masa test ēšanas sākumā. 
Testa apst ākļi: 
— inform ācija par test ējamā preparāta lietošanu (aplic ēšanas vieta, 
noteikšanas metodes, (ar okl ūziju/bez okl ūzijas, apjoms, ekstra ­
kcija, detekt ēšana),  
— barības un ūdens kvalit ātātes dati.  
Rezultāti 
— toksicit ātes pazīmes, 
— tabulā apkopoti dati par absorbciju (izsakot k ā ātrumu, daudzumu 
vai daļu procentos),  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 643
 
— kopējā atgūstamība eksperiment ā, 
— rezult ātu interpret ācija, salīdzinājums ar citiem datiem par test ē­
jamā savienojuma perkut ānu absorbciju.  
Rezultātu novērtējums.  
Secinājumi.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) Testing Method B.45. Skin Absorption:  In vitro  Method.  
(2) OECD (2002). Guidance Document for the Conduct of Skin 
Absorption Studies. OECD, Paris.  
(3) ECETOC (1993) Percutaneous Absorption. European Centre for 
Ecotoxicology and Toxicology of Chemicals, Monograph 
No 20.  
(4) Zendzian RP (1989) Skin Penetration Method suggested for 
Environmental Protection Agency Requirements.  J. Am. Coll. 
Toxicol . 8(5), p. 829–835.  
(5) Kemppainen BW, Reifenrath WG (1990) Methods for skin 
absorption. CRC Press Boca Raton, FL, USA.  
(6) EPA (1992) Dermal Exposure Assessment: Principles and 
Applications. Exposure Assessment Group, Office of Health and Environmental Assessment.
 
(7) EPA (1998) Health Effects Test Guidelines, OPPTS 870-7600, 
Dermal Penetration. Office of Prevention, Pedsticides and Toxic 
Substances.  
(8) Bronaugh RL, Wester RC, Bucks D, Maibach HI and Sarason R 
(1990)  In vivo  percutaneous absorption of fragrance ingredients 
in reshus monkeys and humans.  Fd. Chem. Toxic . 28, 369–373.  
(9) Feldman RJ and Maibach HI (1970) Absorption of some 
organic compounds through the skin in man.  J. Invest Dermatol . 
54, p. 399–404.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 644
 
1. attēls 
Parasti izmantot ās ierīces konstrukcija aplic ēšanas vietas aprobežošanai un 
aizsardzībai perkut ānas absorbcijas  in vivo  izmēģinājumos
  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 645
 
B.45.  ABSORBCIJA ĀDĀ: IN VITRO  METODE  
1. METODE  
Šī testēšanas metode ir ekvivalenta ESAO TG 428 (2004) metodei.  
1.1. IEVADS  
Šī metode paredz ēta inform ācijas iegūšanai par test ējamās vielas 
absorbciju, to aplic ējot uz izgrieztas ādas. Šo metodi var izmantot 
atsevišķi vai kop ā ar in vivo  testēšanas metodi (1). Pl ānojot ekspe ­
rimentus, kur ā tiek izmatota š ī metode, ieteicams izmantot ESAO 
Norādījumus par izm ēģinājumu veikšanu vielu absorbcijas ādā 
noteikšanai (2). Nor ādījumu dokuments sagatavots, lai atvieglotu 
konkrētiem apst ākļiem piem ērotāko in vitro  procedūru izvēli un 
nodrošinātu ticamu rezult ātu iegūšanu ar šo metodi.  
Absorbcijas ādā un iedarb ības caur ādu noteikšanai izmantojam ās 
metodes iedal āmas divās grupās – in vivo  un in vitro  metodes.  In 
vivo metodes absorbcijas ādā noteikšanai tiek plaši pielietotas un 
sniedz farmakokin ētisko inform āciju par vair ākām dzīvnieku 
sugām. In vivo  metode ir aprakst īta atseviš ķi (1). Ar ī in vitro  
metodes daudzus gadus tika pielietotas absorbcijas ādā noteikšanai. 
Kaut gan šaj ā testēšanas metod ē minēto in vitro  metožu form ālās 
validācijas pētījumi netika veikti, ESAO eksperti 1999. gad ā ir 
vienojušies, ka par  in vitro  metodēm ir pietiekami daudz izv ērtētas 
informācijas, kas t ās apstiprina (3). S īkāka inform ācija par to, 
ieskaitot daudzos  in vitro  un in vivo  metožu tiešos sal īdzinājumus, 
ir minēta Norādījumu dokument ā (2). Šis temats apskat īts vairākās 
monogrāfijās, kurās labi pamatota  in vitro  metodes izmantošana (4) 
(5) (6) (7) (8) (9) (10) (11) (12). P ēc in vitro  metodēm nosaka 
ķīmiskās vielas dif ūziju ādā un cauri ādai uz šķīduma sav ācēju, 
izmantojot nedz īvu ādu, lai m ērītu tikai dif ūziju, vai svaigus, meta ­
boliski akt īvus ādas audus, lai vienlaic īgi mērītu difūziju un ādas 
metabolismu. Š īs metodes izmanto, lai sal īdzinātu dažāda sastāva 
preparātu ķīmisko vielu iedarb ību uz ādu un caur to un lai ieg ūtu 
datus, kas izmantojami perkut ānās absorbcijas model ēšanai cilv ēka 
organismā. 
Iespējams, ka  in vitro  metode nav pielietojama vis ās situācijās un 
visām ķīmisko vielu klas ēm. In vitro  testēšanas metodi var ētu 
pielietot, lai veiktu penetr ācijas ādā sākotnējo kvalitat īvo novērtē­ 
šanu. Noteiktos gad ījumos var rasties nepieciešam ība pielietot to  in 
vivo datiem. Par situ ācijām, kādās varētu būt piemērotāka in vitro  
metode, nor ādījumus skat īt dokument ā (2). Pieņemot lēmumu, var 
izmantot s īkāku papildu inform āciju, kas min ēta (3).  
Šī metode nosaka visp ārējos principus absorbcijas ādā un testējamās 
vielas pārvietošanās noteikšanai izgriezt ā ādā. Var izmantot daudzu 
zīdītāju, arī cilvēka, ādu. Ādas caurlaid ības īpašības saglab ājas pēc 
izgriešanas no ķermeņa, jo galven ā difūzijas barjera ir nedz īvs 
stratum corneum ; aktīva ķīmisko vielu p ārnese caur ādu nav konsta ­
tēta. Tika pier ādīts, ka āda spēj metaboliz ēt dažas ķīmiskās vielas 
perkutānās absorbcijas laik ā (6), bet šis process nav ātrumu ierobe ­ 
žojošs, ņemot vērā faktisko absorb ēto devu, kaut gan var ietekm ēt 
iedarbības īpašības, vielai nok ļūstot asinsrit ē. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 646
 
1.2 DEFIN ĪCIJAS  
Neabsorb ētā deva : vielas daudzums, kas nomazg āts no ādas virsmas 
pēc ekspozīcijas, vielas daudzums uz neokluz īvā pārklājuma, kā arī 
daudzums, kas, k ā pierāda mērījumi, iztvaiko no ādas ekspoz īcijas 
laikā. 
Absorbētā deva ( in vitro ): vielas kop ējais daudzums, kas noteikt ā 
laikā nonāk šķīduma uztv ērējā vai cirkul ācijas sistēmā. 
Absorbējamā deva : vielas daudzums, kas paliek uz ādas vai ādā pēc 
nomazgāšanas.  
1.3. METODES PRINCIPS  
Testējamo vielu, kas var b ūt iezīmēta ar radioizotopiem, aplic ē uz 
ādas parauga virsmas, ar kuru nodala divas dif ūzijas šūnas kameras. 
Viela noteiktu laiku noteiktos apst ākļos atrodas uz ādas, pēc tam 
vielu noņem ar piem ērotām tīrīšanas proced ūrām. Paraugus no 
šķīduma uztv ērēja ņem noteiktos laika interv ālos eksperimenta 
gaitā un analiz ē, nosakot test ējamo vielu un/vai metabol ītus. 
Ja tiek izmantotas metaboliski akt īvas sistēmas, test ējamās vielas 
metabolītus var analiz ēt ar piem ērotām metod ēm. Eksperimenta 
beigās attiecīgos gadījumos test ējamās vielas un t ās metabol ītu sada­
lījumu nosaka kvantitat īvi. 
Šajā metodē un norādījumu dokument ā (2) aprakst ītajos apst ākļos 
nosaka test ējamās vielas absorbciju noteikt ā laikā, analizējot šķīdumu 
uztvērējā un apstr ādāto ādu. Uz ādas palikus ī testējamā viela jāuz­
skata par absorb ētu, izņemot gad ījumus, kad var pier ādīt, ka absorb ­
ciju var noteikt, tikai analiz ējot šķīdumu uztv ērējā. Pārējo daļu (no 
ādas noskalot ā un ādas slāņos palikuš ā materiāla) analīze ļauj veikt 
turpmāko datu nov ērtēšanu, ieskaitot kop ējo testējamās vielas p ārvie­
tošanos un atg ūstamību. 
Lai kontrol ētu testēšanas sist ēmas darb ību un attiec īgajā laboratorij ā 
iegūto rezultātu ticamību, jāizmanto standartvielas, ar kur ām iegūtie 
rezultāti atbilst par attiec īgo metodi public ētajiem datiem. Šo pras ību 
var izpild īt, attiecīgo standartvielu (ieteicams, lai tai b ūtu testējamajai 
vielai līdzīgas lipofil ās īpašības) testējot paralēli ar testējamo vielu, 
vai sniedzot adekv ātus iepriekš ējos vēsturiskos datus par vair ākām 
standartviel ām ar dažādām lipofilaj ām īpašībām (piemēram, kofe īnu, 
benzoskābi un testosteronu).  
1.4. TEST ĒŠANAS METODES APRAKSTS  
1.4.1.  Dif ūzijas šūna 
Difūzijas šūna sastāv no donorkameras un receptorkameras, to starp ā 
novieto ādu (tipiskas konstrukcijas piem ērs parādīts 1. attēlā). Šūnai 
labi jāpieguļ ādai, paraugu ņemšanai j ābūt vienkāršai, ar labu uztv ē­
rēja šķīduma, kas kontakt ē ar ādas apakšpusi, mais īšanu un ar š ūnas 
un tās satura temperat ūras regulāciju. Var izmantot gan statisk ās, gan 
caurplūdes difūzijas šūnas. Parasti donorkamera ekspoz īcijas laik ā 
paliek nenosl ēgta, ja lieto fiks ētu testējamā preparāta devu. Tom ēr 
dažiem nefiks ētas aplicēšanas vai fiks ēto devu test ēšanas scen ārijiem 
donorkamera var b ūt slēgta. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 647
 
1.4.2.  Uztv ērēja šķīdums  
Jādod priekšroka fiziolo ģiskam uztv ērēja šķīdumam ar vad ītspēju, 
kaut gan var lietot ar ī citādu, ja tas ir pamatoti. J ānosaka prec īzs 
uztvērēja šķīduma sast āvs. Jāpārliecinās, ka test ējamajai vielai ir 
pietiekama š ķīdība uztvērēja šķīdumā un ka šis š ķīdums nedarbojas 
kā absorbcijas barjera. Bez tam uztv ērēja šķīdums nedr īkst ietekm ēt 
ādas parauga integrit āti. Izmantojot caurpl ūdes sistēmu, caurpl ūdes 
ātrums nedr īkst kavēt testējamās vielas dif ūziju uztvērēja šķīdumā. 
Izmantojot statisk ās difūzijas šūnu, šķīdums past āvīgi jāmaisa un 
regulāri jāņem paraugi. Ja p ēta metabolismu, uztv ērēja šķīdumam 
eksperimenta laik ā jāuztur ādas dzīvotspēja. 
1.4.3.  Ādas prepar āti 
Var izmantot cilv ēka vai dz īvnieku ādu. Vispāratzīts, ka cilv ēka ādas 
izmantošanai j āatbilst valsts un starptautiskaj ām ētikas norm ām un 
noteikumiem. Kaut gan priekšroka j ādod dzīvotspējīgai ādai, var 
izmantot ar ī nedzīvu ādu ar nosac ījumu, ka var pier ādīt ādas integ ­
ritāti. Var izmantot epidermas membr ānas (atdalot enzim ātiski, 
termiski vai ķīmiski) vai sl āņos sadalītu (parasti 200–400 μm 
biezu) ādu, kas sagatavota ar dermatomu. Var izmantot ar ī pilna 
biezuma ādu, bet tai nevajadz ētu būt pārlieku biezai (> 1 mm), ja 
tas nav īpaši nepieciešams test ējamās vielas noteikšanai ādas slāņos. 
Sugas, anatomisk ās vietas un sagatavošanas veids j āpamato. Par 
katru test ējamo prepar ātu jāiegūst pieņemami dati vismaz četros 
atkārtojumos.  
1.4.4.  Ādas prepar āta integrit āte 
Ļoti svarīga ir pareiza ādas sagatavošana. Nepareizi r īkojoties, var 
rasties  stratum corneum  bojājums, tāpēc sagatavot ā ādas parauga 
integritāte ir jāpārbauda. Ja p ēta ādas metabolismu, j āizmanto svaigi 
izgriezta āda, ciktāl tas iesp ējams, un test ēšana jāveic apstākļos, par 
kuriem zin āms, ka tajos notiek metaboliska aktivit āte. Vispārīgs 
norādījums ir t āds, ka svaigi izgriezta āda jāizmanto 24 stundu 
laikā, bet ādas glabāšanas ilgums var b ūt atšķirīgs atkarībā no meta­
bolizācijā iesaistītās enzīmu sistēmas un glab āšanas temperat ūras 
(13). Ja ādas prepar āti tika uzglab āti pirms izmantošanas, j āiegūst 
liecības par barjeras funkcijas saglab āšanos.  
1.4.5.  Test ējamā viela  
Testējamā viela ir materi āls, kuram j ānosaka penetr ācijas raksturlie ­
lumi. Ide ālā gadījumā testējamajai vielai vajadz ētu būt iezīmētai ar 
radioizotopiem.  
1.4.6  Test ējamais prepar āts 
Testējamās vielas prepar ātam (piem ēram, tīram, atšķaidītam vai 
salikta sast āva materi ālam, kas satur test ējamo vielu un tiek aplic ēts 
uz ādas) jābūt tam pašam (vai faktiski t ādam pašam), kura iedarb ībai 
var tikt pak ļauti cilvēki vai, iesp ējams, citas m ērķa sugas. Jebk ādas 
atkāpes no izmantojam ā “lietošan ā esošā” preparāta jāpamato.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 648
 
1.4.7.  Test ējamo vielu koncentr ācijas un sast āvs 
Parasti izm ēģinājumus veic ar vair ākām testējamās vielas koncentr ā­
cijām, sasniedzot liel āko no potenci ālajām koncentr ācijām, kuru 
iedarbībai var tikt pak ļauti cilvēki. Līdzīgā veidā jānosaka tipisko 
sastāvu testēšanas diapazons.  
1.4.8.  Aplic ēšana uz ādas 
Parastos apst ākļos cilvēks var tikt pak ļauts fiksētu ķīmisko vielu 
devu iedarb ībai. Tāpēc jāizmanto devas, kas atbilst iesp ējamajai 
iedarbībai uz cilv ēku, parasti 1–5 mg/cm  2 ādas cietām vielām un 
līdz 10 μl/cm  2 šķīdumiem. Daudzums j āpamato ar sagaid āmiem 
lietošanas apst ākļiem, pētījumu mērķiem vai test ējamā preparāta fizi­
kālajiem raksturlielumiem. Piem ēram, aplic ēšana uz ādas virsmas 
varētu būt nedozēta, ja tiek aplic ēti lieli apjomi uz virsmas vien ību. 
1.4.9.  Temperat ūra 
Ķīmisko vielu pas īvo difūziju (un t ātad to absorbciju ādā) ietekmē 
temperatūra. Difūzijas kamer ā un ādā jāuztur past āvīga temperat ūra, 
kas ir tuva norm ālai ādas temperat ūrai 32 ±1  o C. Dažādām testēšanas 
šūnu konstrukcij ām vajadz īga atšķirīga ūdens vannas vai sild īšanas 
bloka temperat ūra, lai nodrošin ātu, ka tā uztvērējā/ādā atbilst fizio ­
loģiskajai normai. Relat īvajam mitrumam j ābūt no 30 l īdz 70 %.  
1.4.10.  Ekspoz īcijas ilgums un paraugu ņemšana  
Testējamā preparāta iedarb ība uz ādu var ilgt visu izm ēģinājuma 
laiku vai īsāku termi ņu (piemēram, model ējot īpašu iedarb ības 
veidu uz cilv ēka organismu). No ādas jānomazgā liekais test ējamais 
preparāts, izmantojot piem ērotu tīrīšanas līdzekli, un noskalojumi 
jāsavāc analīzei. Test ējamā preparāta nomazg āšanas proced ūra ir 
atkarīga no paredz ētajā lietojumā esošajiem izmantošanas apst ākļiem, 
un tā jāpamato. Parasti paraugi j āņem pēc 24 stund ām, lai nodroši ­
nātu adekvātus absorbcijas gaitas nov ērojumus. P ēc 24 stund ām ādas 
integritāte var sākt pasliktin āties, tāpēc paraugu ņemšanas laiks 
parasti nedr īkst būt ilgāks par 24 stund ām. Ja test ējamā viela ātri 
iesūcas ādā, varētu būt, ka tas nav nepieciešams, bet ja test ējamā 
viela ādā iesūcas lēni, varētu būt vajadzīgs ilgāks laiks. Paraugu 
ņemšanas biežumam no uztv ērēja šķīduma jānodrošina datu ieg ūšana 
testējamās vielas absorbcijas gaitas att ēlošanai grafiski.  
1.4.11.  Beigu proced ūras 
Visas test ējamās sistēmas sastāvdaļas jāanalizē, un jānosaka atg ūsta­
mība. Minētais attiecas uz donorkameru, mazg āšanas šķīdumu pēc 
ādas skalošanas, ādas prepar ātu un uztv ērēja šķīdumu/kameru. 
Zināmos gad ījumos ādu varētu sadalīt un ieg ūt ekspon ēto ādas 
vietu, ādas daļu zem dif ūzijas šūnas malām un  stratum corneum , 
ko izmanto epidermas un dermas frakcijas atseviš ķām analīzēm. 
1.4.12.  Anal īze 
Visos izm ēģinājumos jāpanāk adekvāta atgūstamība (mērķa vērtība 
vidēji 100 ±10 % no radioaktivit ātes, iespējamās novirzes pama ­
tojot). Test ējamās vielas daudzums uztv ērēja šķīdumā, ādas prepa ­
rātā, uz ādas virsmas un aparat ūras skalošanas š ķīdumā jāanalizē pēc 
attiecīgi piemērotas metodes.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 649
 
2. DATI  
Jānorāda uztvērēja šķīduma sast āva izmaiņas, testējamās ķīmiskās 
vielas sadal ījums test ēšanas sist ēmā un absorbcijas gaita atkar ībā 
no laika. Ja ekspoz īcijai pielieto fiks ētas devas, j āaprēķina no ādas 
noskalotais, ar ādu saistītais (kā arī dažādos ādas slāņos esošais 
daudzums, ja to analiz ē) un uztv ērēja šķīdumā esošais daudzums 
(ātrums un daudzums vai aplic ētās devas da ļa procentos). Dažk ārt 
absorbciju ādā var izteikt tikai ar datiem par uztv ērēja šķīdumu. 
Tomēr, ja testējamā viela paliek ādā izmēģinājuma beig ās, tā var 
būt jāiekļauj kopējā absorbētajā daudzum ā (skatīt (3) 66. punkt ā). 
Ja ekspoz īcijai nelieto fiks ētas devas, p ēc iegūtajiem datiem var 
aprēķināt caurlaid ības konstanti (Kp). Min ētajos apst ākļos absorb ēto 
daļu procentos nenosaka.  
3. REZULT ĀTI 
3.1. TEST ĒŠANAS P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā jāiekļauj protokol ā noteiktās prasības, ieskaitot 
izmantojam ās testēšanas sist ēmas pamatojumu, k ā arī šāda inform ā­
cija. 
Testējamā viela:  
— fizikālais stāvoklis, fizik āli ķīmiskās īpašības (vismaz molekul ­
masa un log P  ow ), tīrība (radioķīmiskā tīrība), 
— identifik ācijas inform ācija (piem ēram, ražošanas partijas numurs),  
— šķīdība uztvērēja šķīdumā. 
Testējamais prepar āts: 
— sastāvs un lietošanas pamatojums,  
— homogenit āte. 
Testēšanas apst ākļi: 
— ādas avoti un ņemšanas vieta, sagatavošanas metode, glab āšanas 
apstākļi pirms izmantošanas, pirmapstr āde (tīrīšana, apstr āde ar 
antibiotik ām u. c.), ādas integrit ātes mērījumi, metaboliskais 
statuss, lietošanas pamatojums,  
— testēšanas šūnas konstrukcija, uztv ērēja šķīduma sast āvs, uztvē­
rēja šķīduma caurpl ūdes ātrums vai paraugu ņemšanas laiki un 
procedūras, 
— inform ācija par test ējamā preparāta aplicēšanu un lietoto devu 
noteikšanu,  
— ekspoz īcijas ilgums,  
— inform ācija par test ējamā preparāta noņemšanu no ādas, 
piemēram, par ādas skalošanu,  
— inform ācija par ādas analīzi un vis ām frakcion ēšanas metod ēm, 
kas tika izmantotas, lai noteiktu sadal ījumu ādā, ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 650
 
— testēšanas šūnas un iek ārtas skalošanas metodes,  
— analīžu metodes, ekstrakcijas pa ņēmieni, dati par anal ītisko 
metožu noteikšanas robež ām un valid ācijas dati.  
Rezultāti: 
— kopējā atgūstamība eksperiment ā (lietotā deva ≡ noskalojumi no 
ādas + āda + uztv ērēja šķīdums + test ēšanas šūnas skalošanas 
šķīdums),  
— tabulā apkopoti atseviš ķo šūnu atgūstamības dati katr ā nodalī­
jumā, 
— absorbcijas gaita,  
— tabulā apkopoti dati par absorbciju (izsakot k ā ātrumu, daudzumu 
vai daļu procentos).  
Rezultātu novērtējums.  
Secinājumi.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) Testing Method B.44. Skin Absorption:  In Vivo  Method.  
(2) OECD (2002). Guidance Document for the Conduct of Skin 
Absorption Studies. OECD, Paris.  
(3) OECD (2000). Report of the Meeting of the OECD Extended 
Steering Committee for Percutaneous Absorption Testing, 
Annex 1 to ENV/JM/TG(2000)5. OECD, Paris.  
(4) Kemppainen BW and Reifenrath WG. (1990). Methods for 
skin absorption. CRC Press, Boca Raton.  
(5) Bronaugh R.L. and Collier, SW. (1991). Protocol for  In vitro  
Percutaneous Absorption Studies, in  In vitro Percutaneous 
Absorption: Principles, Fundamentals and Applications , RL 
Bronaugh and HI Maibach, Eds., CRC Press, Boca Raton, pp. 237–241.
 
(6) Bronaugh RL and Maibach HI. (1991).  In vitro Percutaneous 
Absorption: Principles, Fundamentals and Applications . CRC 
Press, Boca Raton.  
(7) European Centre for Ecotoxicology and Toxicology of Chemi ­
cals (1993). Monograph No 20, Percutaneous Absorption, ECETOC, Brussels.
 
(8) Diembeck W, Beck H, Benech-Kieffer F, Courtellemont P, 
Dupuis J, Lovell W, Paye M, Spengler J, Steiling W (1999). 
Test Guidelines for  In Vitro  Assessment of Dermal Absorption 
and Percutaneous Penetration of Cosmetic Ingredients, Fd Chem Tox, 37, p. 191–205.
 
(9) Recommended Protocol for  In vitro  Percutaneous Absorption 
Rate Studies (1996). US Federal Register, Vol. 61, No 65.  
(10) Howes D, Guy R, Hadgraft J, Heylings JR et al. (1996). 
Methods for assessing Percutaneous absorption. ECVAM 
Workshop Report ATLA 24, 81 R10.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 651
 
(11) Schaefer H and Redelmeier TE. (1996). Skin barrier: principles 
of percutaneous absorption. Karger, Basel.  
(12) Roberts MS and Walters KA. (1998). Dermal absorption and 
toxicity assessment. Marcel Dekker, New York.  
(13) Jewell, C., Heylings, JR., Clowes, HM. and Williams, FM. 
(2000). Percutaneous absorption and metabolism of dinitroch ­
lorobenzene in vitro. Arch Toxicol 74: p. 356–365.  
1. attēls 
Tipiska statisk ās difūzijas šūnas konstrukcija perkut ānas absorbcijas in vitro 
pētījumiem
  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 652
 
B.46.  ĀDAS KAIRIN ĀJUMA NOTEIKŠANA AR CILV ĒKA EPIDERMAS 
REKONSTRUKCIJAS MODE ĻA IN VITRO  TESTU  
IEVADS  
1. Ādas kairin ājums ir atgriezeniska audu boj ājuma veidošan ās ādā ne ilgāk kā 
4 stundas p ēc testējamās vielas aplic ēšanas [saska ņā ar Apvienoto N āciju 
Organizācijas (ANO) vielu klasific ēšanas un mar ķēšanas glob āli harmoni ­
zēto sistēmu (GHS) un Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 
16. decembra Regulu (EK) Nr. 1272/2008 par vielu un mais ījumu klasifi ­
cēšanu, mar ķēšanu un iepakošanu (1) (3)]. Šaj ā testēšanas metod ē (TM) 
aprakstīta in vitro  noteikšanas proced ūra, kuru var izmantot kairinošu 
ķīmisku vielu (substan ču un mais ījumu) bīstamības identific ēšanai saska ņā 
ar 2. kategoriju ANO GHS un ES  CLP  regulā (1) (2) (3). ES un citos 
reģionos, kas nav pie ņēmuši fakultat īvo ANO GHS 3. kategoriju (v ājš 
kairinātājs), šo TM var izmantot ar ī neklasific ētu ķīmisko vielu identific ē­ 
šanai, t. i., ANO GHS un ES  CLP “neklasific ētām” vielām (1) (3). Šo TM 
var izmantot k ā atsevišķu aizstājējtestu, lai noteiktu ādas kairin āmību ar 
ķīmiskām vielām in vivo  ādas kairin āmības testēšanā ar pakāpeniskas test ē­ 
šanas strat ēģiju (4; šā pielikuma B.4. noda ļa). 
2. Ādas kairin ājuma nov ērtēšanai parasti veic laboratorijas izm ēģinājumus ar 
dzīvniekiem [ESAO 404. test ēšanas vadl īnijas; šā pielikuma B.4. noda ļa] 
(4). Ņemot vērā dzīvnieku labtur ības apsvērumus, 2004. gad ā pārskatīja 
B.4. metodi, ar ko nosaka ādas kairin ājumu/kod īgu jeb koroz īvu iedarb ību 
uz ādu pēc pakāpeniskas test ēšanas strat ēģijas, izmantojot valid ētas in vitro  
vai ex vivo  metodes un t ādā veidā neradot dz īvniekiem s āpes un ciešanas. 
Trīs validētas in vitro  testēšanas metodes ir pie ņemtas kā ESAO 430., 431. 
un 435. test ēšanas vadl īnijas (5) (6) (7) un divas no t ām kā šā pielikuma 
B.40. un B.40.a noda ļas, kas izmantojamas koroz īvās iedarbības noteikšanai 
ar pakāpeniskas test ēšanas strat ēģiju, kā paredz B.4 un ESAO 404. test ē­ 
šanas vadl īnijas (4).  
3. Šī TM ir par cilv ēka veselības beigu punktam atbilstošo ādas kairin ājumu. 
Šajā TM izmanto cilv ēka epidermas rekonstrukcijas mode ļus (RhE) (kuriem 
par šūnu avotu izmanto nep ārveidotus cilv ēka epidermas keratinoc ītus, ādai 
reprezentat īvu audu un citolo ģisko arhitekt ūru), kuru bio ķīmiskās un fizio ­
loģiskās īpašības kopum ā ir ļoti līdzīgas cilvēka ādas virsējās daļas, t. i., 
epidermas, īpašībām. Šajā TM ietverti ar ī veiktspējas standarti ( PS) (2. 
papildinājums), kas ļauj novērtēt līdzīgas un modific ētas RhE tipa metodes, 
kuras izstr ādājusi EC-ECVAM  (8) saska ņā ar ESAO vadl īniju dokumentu 
Nr. 34 (9).  
4. Eksist ē trīs validētas metodes, kuras l īdzinās šai TM. Prevalid ēšanas, opti ­
mizēšanas un valid ēšanas pētījumi jau pabeigti  in vitro  metodei (10) (11) 
(12) (13) (14) (15) (16) (17) (18) (19) (20), kur ā izmanto RhE modeli; 
komerciāli tā pieejama ar nosaukumu EpiSkin  TM (validēta references 
metode – VRM). Divas p ārējās komerci āli pieejam ās in vitro  ādas kairin ā­
juma RhE metodes, valid ējot ar  PS (21), uzr āda VRM l īdzīgus rezult ātus; 
tās ir EpiDerm  TM SIT (EPI-200) un SkinEthic  TM RhE metode (22).  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 653
 
5. Pirms t ādu ierosin ātu līdzīgu vai modific ētu in vitro  RhE metožu, kas nav 
VRM, EpiDerm  TM SIT (EPI-200) vai SkinEthic  TM RhE metode, izmanto ­ 
šanas regulat īviem mērķiem ir jānosaka šādu metožu ticam ība, piemērotība 
(pareizība) un ierosin ātā izmantojuma limiti, t ādējādi nodrošinot, ka attie ­
cīgo metodi var uzskat īt par līdzīgu VRM atbilst īgi PS prasībām, kas 
noteiktas šaj ā TM (2. papildin ājums). Pirms l īdzīgas vai modific ētas in 
vitro  RhE metodes izstr ādes un valid ēšanas un iesniegšanas regulat īvai 
apstiprināšanai (23) turkl āt ieteicams iepaz īties ar ESAO paskaidrojošo 
pamatdokumentu par  in vitro  ādas kairin ājuma test ēšanu.  
DEFINĪCIJAS  
6. Defin īcijas skat īt 1. papildin ājumā. 
SĀKOTNĒJIE APSV ĒRUMI UN IEROBEŽOJUMI  
7. Saska ņā ar valid ācijas pētījumu (16) š īs TM iesp ējas ir ierobežotas t ādā 
ziņā, ka ar šo metodi nevar ķīmiskās vielas klasific ēt kā fakultatīvās 
ANO GHS 3. kategorijas vielas (v āji kairinātāji) (1). Ja metodi izmanto 
kā daļēju aizstājējtestu, var b ūt jāveic turpm āka in vivo  testēšana, lai piln ībā 
aprakstītu vielas sp ēju izraisīt ādas kairin ājumu (4; š ā pielikuma B.4. 
nodaļa). Ir atz īts, ka cilv ēka ādas izmantošanai j āatbilst nacion ālām un 
starptautisk ām ētiskajām normām un nosac ījumiem.  
8. Ar šo TM  in vitro  tiek analiz ēts ādas kairin ātāja komponents pak āpeniskās 
testēšanas strat ēģijā B.4 (ESAO 404. test ēšanas vadl īnijas) par ādas koro­
ziju/kairin ājumu (4). Lai ar ī ar šo TM nevar ieg ūt adekvātus datus par ādas 
koroziju, j āatzīmē, ka B.40.a (ESAO 431. test ēšanas vadl īnijas) par ādas 
koroziju pamatojas uz t ādu pašu RhE test ēšanas sist ēmu, bet izmanto citu 
protokolu (B.40.a noda ļa). Šīs metodes pamat ā ir RhE mode ļi, kuros 
izmanto cilv ēka keratinoc ītus un kuri t ādējādi in vitro  pārstāv attiecīgās 
sugas mērķorgānu. Tā turklāt tiešā veidā aptver iekaisuma kask ādes/mehā­
nisma sākotnējo posmu noris ēs (šūnu bojājumi un audu boj ājumi, kuru 
rezultāts ir lokaliz ēta trauma), kuras notiek, kairin ājumam rodoties  in 
vivo. Ar šo TM saist ītajā validēšanas proces ā ir testēts plašs ķīmisko 
vielu spektrs, un valid ācijas pētījuma emp īriskā datubāze aptver kopum ā 
58 ķīmiskas vielas (16)(18)(23). Metode ir der īga cietām vielām, šķidru­
miem, pusciet ām vielām un vaskiem. Š ķidrumi var b ūt ūdens vai ne ūdens 
šķīdumu veid ā; cietas vielas var b ūt gan ūdenī šķīstošas, gan neš ķīstošas. Ja 
nepieciešams, ciet ās vielas pirms aplic ēšanas jāsamaļ pulverī; nekāda cita 
iepriekšēja apstrāde paraugam nav vajadz īga. Valid ācijas pētījumā vēl nav 
novērtētas gāzes un aerosoli (24). Kaut ar ī jādomā, ka vispār ir iespējams 
tos testēt ar RhE tehnolo ģiju, ar pašreiz ējo TM gāzes un aerosolus test ēt 
nevar. Jāatzīmē arī tas, ka ķīmiskās vielas, kur ām ir spilgta kr āsa, var 
ietekmēt šūnu dzīvotspējas mērījumus, un tas j ālabo ar piel āgotu kontroli 
(skatīt 24.–26. punktu).  
9. Vienai atseviš ķai testēšanas reizei ar trim audu atk ārtojumiem j ābūt pietie­
kamai gad ījumos, kad test ējamās ķīmiskās vielas klasifik ācija ir nep ārpro­
tama. Tom ēr neskaidros gad ījumos, kā nesakritīgi mērījumu rezult āti atkār­
tojumos un/vai vid ējā procentu ālā dzīvotspēja 50 ± 5 %, j āapsver vajadz ība 
pēc otrās vai pat p ēc trešās testēšanas reizes, ja nesakr īt abu pirmo divu 
testēšanas reižu rezult āti. ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 654
 
METODES PRINCIPS  
10. Test ējamo ķīmisko vielu topik āli aplicē uz trīsdimensiju RhE mode ļa, kuru 
veido nep ārveidoti cilv ēka epidermas keratinoc īti, kultivēti tā, lai veidotos 
labi diferenc ētas daudzsl āņu cilvēka epidermas modelis. Tam ir baz ālais, 
spinālais un granul ārais slānis, daudzsl āņu stratum corneum  ar lamel āriem 
lipīdu starpš ūnu slāņiem, kuru uzb ūve ir reprezentat īva galvenaj ām lipīdu 
klasēm in vivo . 
11. Ķīmisku vielu izrais īts ādas kairin ājums, kas izpaužas k ā apsārtums un 
pietūkums, ir notikumu kask ādes rezult āts, kuras s ākums ir iespiešan ās 
stratum corneum  un bojājumi zem t ā esošajos keratinoc ītu slāņos. Mirstoš ās 
keratinocītu šūnas izdala mediatorus, kas s āk iekaisuma kask ādes norises, 
kuras ietekm ē dermis  esošās šūnas, jo seviš ķi stromālās un endoteli ālās 
šūnas. Novēroto apsārtumu un piet ūkumu izraisa endoteli ālo šūnu dilatācija 
un pieaugoš ā caurlaidība (24). RhE izmantojoš ās metodes m ēra notikumu 
kaskādes sākuma norises.  
12. Šūnu dzīvotspēju RhE mode ļos mēra pēc vitālās krāsvielas MTT [3 (4,5- 
dimetiltiazol-2-il)-2,5-difeniltetrazolijbrom īds, tiazolilzilais;  CAS  Nr. 298- 
93-1)] konversijas ar enz īmu par zilas kr āsas formaz āna sāli, kura 
daudzumu audu ekstrakt ā nosaka kvantitat īvi (25). Kairinošas ķīmiskās 
vielas tiek klasific ētas pēc šūnu dzīvotspējas samazin āšanās zemāk par 
kādu noteiktu iepriekš pie ņemtu robežv ērtību (t. i., ≤ 50 %, ANO 
GHS/ES  CLP  2. kat. kairinoš ās vielas). Atkar ībā no regulat īvās sistēmas, 
kurā izmanto š īs TM rezult ātus, ķīmiskās vielas, ar kur ām šūnu dzīvotspēja 
ir augstāka par noteikto robežv ērtību, var uzskat īt par kairin ājumu neizrai ­
sošām (t. i., > 50 %, neklasific ētas vielas).  
PRASMES DEMONSTR ĒŠANA  
13. Pirms s ākt plaši izmantot k ādu no trij ām ar šo TM saist ītajām validētajām 
testēšanas metod ēm, tehnisk ās prasmes uzskat āmai parādīšanai laborato ­
rijām jāizmanto desmit references vielas, kas nor ādītas 1. tabul ā. Attiecībā 
uz līdzīgām metodēm, kas izstr ādātas saskaņā ar šo TM, vai uz k ādas no 
triju valid ēto metožu modifik ācijām, pirms s ākt attiecīgās metodes izman ­
tošanu regulat īvās testēšanas vajadz ībām, jābūt izpildītām šai TM noteikto 
veiktspējas standartu ( PS) prasībām, kas aprakst ītas 2. papildin ājumā. 
14. Ieteicams, lai prasmes demonstr ēšanas ietvaros lietot ājs pēc audu sa ņem­ 
šanas verific ētu šo audu barjeras funkcijas, k ā precizējis RhE mode ļa ražo­
tājs. Īpaši svarīgi tas ir tad, ja audu s ūtījums veicis t ālu ceļu vai aizņēmis 
ilgu laiku. Kad metode ir sekm īgi apgūta un tās izmantošanas prasme 
uzskatāmi parādīta, šādu verifik āciju vairs nav nepieciešams veikt katru 
reizi. Tom ēr, ja metodi izmanto parastaj ā praksē, ir ieteicams turpin āt regu­
lāri novērtēt šīs barjeras funkcijas.  
1. tabula  
References vielas  ( 1 ) 
Ķīmiskā viela CAS Nr.  In vivo  punkti (  2 ) Fizik ālais stāvoklis ANO GHS/ES  CLP  
kategorija  
Naftalīnetiķskābe 86-87-3 0 Cietas vielas Neklas. 
Izopropanols 67-63-0 0,3 Š ķidrums Neklas.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 655
 
Ķīmiskā viela CAS Nr.  In vivo  punkti (  2 ) Fizik ālais stāvoklis ANO GHS/ES  CLP  
kategorija  
Metilstear āts 112-61-8 1 Cietas vielas Neklas. 
Heptilbutir āts 5870-93-9 1,7 Š ķidrums Neklas. 
(Fakult. 3. 
kat.) ( 3 ) ( 4 ) 
Heksilsalicil āts 6259-76-3 2 Š ķidrums Neklas. 
(Fakult. 3. 
kat.) ( 3 ) ( 4 ) 
Ciklamenaldeh īds 103-95-7 2,3 Š ķidrums 2. kat. 
1-bromheks āns 111-25-1 2,7 Š ķidrums 2. kat. 
Kālija hidroks īds (5 % ūd.) 1310-58-3 3 Š ķidrums 2. kat. 
1-metil-3-fenil-1-piperaz īns 5271-27-2 3,3 Cietas vielas 2. kat. 
Heptanāls 111-71-7 3,4 Š ķidrums 2. kat.  
( 1 ) Šīs references vielas ir da ļa no valid ācijas pētījumā izmantot ā references vielu kopuma. 
( 2 ) In vivo  punkti saska ņā ar B.4 un ESAO 404. test ēšanas vadl īnijām (4). 
( 3 ) Pēc šīs testēšanas metodes atseviš ķi neklasific ē vielas, ko var klasific ēt ANO GHS 3. kategorij ā (vāji kairinātāji). 
( 4 ) ANO GHS fakultat īvo 3. kategoriju ES  CLP  regulā nepiemēro. 
PROCED ŪRA 
15. Turpm āk aprakst īti ādas kairin ājuma noteikšanai izmantojam ās RhE 
metodes komponenti un proced ūras. Jārekonstru ē RhE modelis, kuru saga ­
tavo laboratorij ā vai ieg ūst no komerci āliem avotiem. Par EpiSkin  TM , 
EpiDerm  TM SIT (EPI-200) un SkinEthic  TM RhE ir pieejamas standartope ­
rāciju proced ūras (SOP) (26)(27)(28). Test ēšana jāveic, ievērojot turpm āk 
aprakstītos noteikumus.  
RhE Test ēšanas Metodes Komponenti  
Vispārīgi nosacījumi 
16. Epit ēlija rekonstru ēšanai jāizmanto nep ārveidoti cilv ēka keratinoc īti. Zem 
funkcionāla stratum corneum  jābūt vairākiem dzīvotspējīgu epitēlija šūnu 
slāņiem (baz ālajam slānim, stratum spinosum , stratum granulosum ). 
Stratum corneum  jābūt daudzslāņu, ar rakstur īgo lipīdu profilu, kas izveido 
funkcionālo barjeru, kura nov ērš citotoksisko mar ķieru, piem ēram, nātrija 
dodecilsulf āta (SDS) vai Triton X-100, ātru penetr āciju. Barjeras funkcija 
jānovērtē, nosakot koncentr āciju, pie kuras ķīmiskais mar ķieris pēc noteikta 
ekspozīcijas laika samazina audu dz īvotspēju par 50 % (IC  50 ), vai nosakot 
ekspozīcijas laiku, p ēc kura noteiktas fiks ētas koncentr ācijas ķīmiskā 
marķiera iedarb ībā audu dz īvotspēja samazin ās par 50 % (ET  50 ). RhE 
modeļa aizturēšanas īpašībām jānovērš ap  stratum corneum  esošā materiāla 
pāreja dzīvotspējīgos audos, kuras d ēļ var tikt nepareizi model ēta faktisk ā 
iedarbība uz ādu. RhE modelis nedr īkst būt kontamin ēts ar bakt ērijām, 
vīrusiem, mikoplazmu un s ēnītēm. ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 656
 
Funkcion āli nosacījumi 
Dzīvotspēja 
17. Metode dz īvotspējas noteikšanai ir MTT metode (25). RhE mode ļa lietotā­
jiem jānodrošina, ka visas izmantot ās RhE mode ļa partijas atbilst negat īvās 
kontroles (NC) vajadz ībām definētajiem krit ērijiem. Ekstrakcijas š ķīduma 
optiskajam bl īvumam (OD) j ābūt pietiekami zemam, t. i., OD< 0,1. Pie ņe­
mamības diapazonu (augš ējā un apakš ējā robeža) negat īvās kontroles OD 
vērtībām (resp., ādas kairin ājuma testēšanas metodes apst ākļus) nosaka RhE 
modeļa izstrādātājs/piegādātājs; pieņemamības diapazons trij ām validētajām 
metodēm ir norādīts 2. tabul ā. Jādokument ē ar NC apstr ādāto audu stabili ­
tāte kultūrā (jābūt ar salīdzināmiem dz īvotspējas rādītājiem) visas testa 
ekspozīcijas laikā. 
2. tabula  
Pieņemamības diapazons negat īvās kontroles OD v ērtībām 
Apakšējā pieņemamības 
robežvērtība Augšējā pieņemamības 
robežvērtība 
EpiSkin  TM (SM) ≥ 0,6 ≤ 1,5 
EpiDerm  TM SIT (EPI-200) ≥ 1,0 ≤ 2,5 
SkinEthic  TM RhE ≥ 1,2 ≤ 2,5 
Barjeras funkcija  
18. Stratum corneum  un tā lipīdu sastāvam jābūt tādam, lai aiztur ētu citotok ­
sisku ķīmisko mar ķieru, piem ēram, SDS vai Triton X-100, ātru penetr āciju, 
ko nosaka p ēc IC  50 vai ET  50 (3. tabula).  
Morfoloģija 
19. Jāveic RhE mode ļa histolo ģiski izmekl ējumi, lai demonstr ētu modeļa 
līdzību cilvēka epidermas strukt ūrai (ieskaitot daudzsl āņu stratum corneum ). 
Reproduc ējamība 
20. Ar pozit īvās kontroles (PC) ķīmisko vielu un negat īvo kontroli (NC) ieg ū­
tajiem test ēšanas metodes rezult ātiem uzskat āmi jāparāda to reproduc ēja­
mība laikā. 
Kvalitātes kontrole (QC)  
21. RhE mode ļa izstrādātājam/piegādātājam jānodrošina un uzskat āmi jāparāda, 
ka visas izmantot ās RhE mode ļa partijas atbilst defin ētajiem produkcijas 
pieņemamības kritērijiem, kuru vid ū piemērotākie ir  dzīvotspēja (17. 
punkts),  barjeras funkcija  (18. punkts) un  morfoloģija (19. punkts). Šie 
dati jādara pieejami metodes lietot ājiem, lai tie šo inform āciju iekļautu 
testēšanas pārskatā. RhE mode ļa izstrādātājam/piegādātājam (vai pašiem 
testētājiem gadījumos, kad izmanto pašizgatavotus mode ļus) jānosaka IC  50 
vai ET  50 vērtību pieņemamības interv āls (augšējā un apakš ējā robeža). 
Kairinātāja klasifik ācijas prognoz ēšanai ir der īgi tikai ar pras ībām atbilsto ­ 
šiem audu mode ļiem noteiktie rezult āti. Kā piemērs 3. tabul ā norādīti trijām 
validētajām metodēm noteiktie pie ņemamības interv āli. ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 657
 
3. tabula  
Partiju QC pie ņemamības interv āli 
Apakšējā pieņemamības 
robežvērtība Augšējā pieņemamības 
robežvērtība 
EpiSkin  TM (SM) 
(18 stundu apstr āde ar SDS)(26) IC 50 = 1,0 mg/ml IC  50 = 3,0 mg/ml 
EpiDerm  TM SIT (EPI-200) 
(1 % Triton X-100)(27) ET 50 = 4,8 h ET  50 = 8,7 h 
SkinEthic  TM RhE 
(1 % Triton X-100)(28) ET 50 = 4,0 h ET  50 = 9,0 h  
Testējamās vielas un kontrolvielas aplic ēšana  
22. Katrai test ējamai ķīmiskajai vielai un kontroles vielai katr ā testēšanas reiz ē 
vajadzīgi vismaz tr īs atkārtojumi. Test ējamās ķīmiskās vielas, kas ir š ķidras 
vai cietas vielas, uz epidermas virsmas vienm ērīgā slānī jāaplicē pietiekam ā 
daudzumā, t. i., minim āli 25 μl/cm  2 vai 25 mg/cm  2 , raugoties, lai netiktu 
testēta nefiks ēta deva. Test ējot cietas vielas, lai nodrošin ātu iespējami 
labāku testējamās vielas un epidermas virsmas kontaktu, pirms to aplic ē­ 
šanas epidermas virsma j āsamitrina ar dejoniz ētu vai destil ētu ūdeni. Ja 
iespējams, cietas vielas j ātestē smalka pulvera veid ā. Ekspozīcijas perioda 
beigās testējamā ķīmiskā viela no epidermas virsmas r ūpīgi jānoskalo ar 
piemērotu buferš ķīdumu vai 0,9 % NaCl. Atkar ībā no lietot ā RhE mode ļa 
(validēti ir trīs modeļi) ekspozīcijas laiks var b ūt no 15 līdz 60 min ūtēm, bet 
inkubēšanas temperat ūra no 20 l īdz 37 °C. Ekspoz īcijas periodus un tempe ­
ratūras optimiz ē katrai RhE metodei atseviš ķi, un tie k ļūst par konkr ētajai 
metodei rakstur īgajām iezīmēm; metodes s īkāk skatīt standartoper āciju 
procedūrās (SOP) (26) (27) (28).  
23. Katr ā testēšanas reiz ē jāizmanto paral ēlas NC un PC, lai uzskat āmi parādītu, 
ka šūnu dzīvotspēja (ar NC), barjeras funkcija un audu jut ība (ar PC) ir 
iepriekš noteiktaj ā vērtību pieņemamības interv ālā. Ieteicam ā PC ir nātrija 
dodecilsulf āta 5 % šķīdums ūdenī. Ieteicam ās NC ķīmiskās vielas ir ūdens 
vai fiziolo ģiskais šķīdums ar fosf ātbuferi (PBS).  
Šūnu dzīvotspējas noteikšana  
24. Test ēšanas proced ūras svarīgākais elements ir iev ērot, ka dz īvotspējas mērī­
jumus nedr īkst veikt t ūlīt pēc testējamo vielu ekspoz īcijas un ka noskalo ­
tajiem audiem jaun ā barotnē ir vajadz īgs pietiekami ilgs p ēcekspozīcijas 
inkubēšanas laiks. Šaj ā laikā izzūd vājas citotoksiskas iedarb ības pazīmes 
un parādās nepārprotamas citotoksiskas iedarb ības izpausmes. Testa optimi ­
zācijas posms (11) (12) (13) (14) (15) par ādīja, ka optim āls ir 42 stundu ilgs 
pēcekspozīcijas inkub ēšanas laiks.  
25. Šūnu dzīvotspējas mērīšanai ar šo TM izmantojam ā validētā kvantitat īvā 
metode ir MTT noteikšana. T ā ir audu tr īsdimensiju modelim piem ērota 
metode. Audu paraugu uz 3 stund ām pārnes atbilstošas koncentr ācijas 
(piemēram, 0,3-1 mg/ml) MTT š ķīdumā. Pēc tam veic nogulsn ētā zilas 
krāsas formaz āna produkta ekstrakciju ar š ķīdinātāju (piemēram, izopropa ­
nolu vai pask ābinātu izopropanolu) un nosaka formaz āna koncentr āciju, 
mērot optisko bl īvumu pie vi ļņa garuma 570 nm ± 30 nm.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 658
 
26. Test ējamās ķīmiskās vielas optisk ās īpašības vai ķīmiskās reakcijas ar MTT 
var traucēt noteikšanu, un t āpēc dzīvotspēja var būt noteikta nepareizi (jo 
testējamā ķīmiskā viela var gan kav ēt, gan veicin āt krāsas veidošanos vai 
atkrāsošanos). Tas var notikt gad ījumos, kad test ējamo ķīmisko vielu 
pilnībā nenoskalo no audiem vai tad, ja t ā iespiežas epiderm ā. Ja testējamā 
ķīmiskā viela tieši iedarbojas uz vit ālo krāsvielu MTT (MTT reduc ētājs), tai 
ir krāsa vai kr āsa izveidojas ekspoz īcijas laik ā, testējamo ķīmisko vielu 
radīto dzīvotspējas mērījumu trauc ējumu noteikšanai un korekcij ām jāiz­
manto papildu kontroles.  SOP  par trijām validētajām metodēm ir pieejams 
sīks apraksts par to, k ā koriģēt tiešo MTT redukciju un trauc ējumus, ko 
rada vielas, kam ir kr āsa (26) (27) (28).  
Pieņemamības kritēriji 
27. Katrai metodei, kur ā izmanto test ēšanai der īgas RhE mode ļu partijas (sk. 
21. punktu) ar NC vielu apstr ādātajiem audiem noteiktaj ām optiskā blīvuma 
vērtībām jāraksturo šo audu kvalit āte visos nos ūtīšanas un sa ņemšanas cikla 
posmos un visos protokola procesos. Optisk ā blīvuma kontrolv ērtības 
nedrīkst būt zemākas par v ēsturiski noteiktaj ām robežv ērtībām. Arī datiem 
par audiem, kas apstr ādāti ar PC vielu, t. i., n ātrija dodecilsulf āta (SDS) 5 % 
šķīdumu ūdenī, jāraksturo audiem saglab ājusies spēja reaģēt uz ķīmisko 
kairināju TM apst ākļos (26) (27) (28). J ānosaka attiec īgi kritēriji par audu 
testēšanas atkārtojumos noteikto rezult ātu pieļaujamo main ību (piemēram, ja 
par šādu kritēriju izmanto standartnovirzi (SD), tai j āiekļaujas vienpus ējā 
95 % pielaides interv ālā, kas aprēķināts pēc vēsturiskiem datiem; VRM SD 
< 18 %).  
Rezultātu interpret ēšana un prognozes modelis  
28. Katrai test ējamajai ķīmiskajai vielai ieg ūtās optiskā blīvuma vērtības var 
izmantot dz īvotspējīgo šūnu daļas aprēķināšanai sal īdzinājumā ar NC, 
kuru pieņem par 100 %. Prec īzi jānosaka un j ādokument ē šūnu dzīvotspējas 
robežvērtība, pēc kuras identific ē un atšķir testējamās kairinoš ās ķīmiskās 
vielas no š ādi neklasific ētajām ķīmiskajām vielām, kā arī testēšanas rezul ­
tātu izvērtēšanai izmantot ās statistisk ās procedūras, un uzskat āmi jāparāda 
to piemērotība. Kairin āmības prognoz ēšanas robežv ērtības ir šādas: 
— ja audu š ūnu dzīvotspēja pēc ekspozīcijas un p ēcapstrādes inkub ēšanas 
laika ir maz āka vai vien āda ar (≤) 50 %, uzskata, ka test ējamā ķīmiskā 
viela izraisa t ādu ādas kairin ājumu, ka t ā jāklasificē ANO GHS/ES  CLP  
2. kategorij ā, 
— ja audu š ūnu dzīvotspēja pēc ekspozīcijas un p ēcapstrādes inkub ēšanas 
laika ir liel āka par (>) 50 %, atkar ībā no regulat īvās sistēmas, kur ā 
izmanto š īs TM rezult ātus, var uzskat īt, ka test ējamā ķīmiskā viela 
neizraisa ādas kairin ājumu un ANO GHS/ES  CLP  sistēmā ir neklasifi ­
cēta viela.  
DATI UN TEST ĒŠANAS P ĀRSKATS  
Dati 
29. Par katru noteikšanas reizi, ar ī par atkārtotiem eksperimentiem, ja tos veic, 
tabulas veid ā apkopo visus datus par visiem test ējamo audu atk ārtojumiem 
(piemēram, optisk ā blīvuma vērtības, datus par test ējamās vielas ietekmi uz 
šūnu dzīvotspēju un tās klasifik ācijas datus). Par katru noteikšanas reizi 
jānorāda rezult āta vidējā vērtība ± standartnovirze. Par katru test ējamo 
vielu jādokument ē novērotā iedarbība ar MTT rea ģentu un test ējamo 
ķīmisko vielu, kurai ir kr āsa. ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 659
 
Testēšanas pārskats  
30. Test ēšanas pārskatā jābūt iekļautai šādai inform ācijai:  
Testējamā un kontroles viela:  
— ķīmiskais nosaukums, piem ēram, CAS  nosaukums un numurs, EK 
nosaukums un numurs, ja zin āms, 
— ķīmiskās vielas t īrība un sast āvs (masas procentos),  
— fizikāli ķīmiskās īpašības, kas attiecas uz test ēšanu (piem ēram, fizik ālais 
stāvoklis, stabilit āte un iztvaikošanas sp ēja, pH, šķīdība ūdenī, ja tās ir 
zināmas),  
— testējamo/kontroles ķīmisko vielu sagatavošana pirms test ēšanas, ja t ā ir 
veikta (piem., uzsild īšana, malšana),  
— uzglab āšanas nosac ījumi.  
RhE mode ļa un testēšanas protokola izmantošanas pamatojums  
Testēšanas apst ākļi: 
— izmantot ā šūnu sistēma, 
— pietiekama papildinform ācija par izmantoto RhE modeli un t ā veikt­
spējas raksturlielumiem. No tiem j ānorāda vismaz:  
i) šūnu dzīvotspēja; 
ii) barjeras funkcija;  
iii) morfolo ģija; 
iv) rezult ātu reproduc ējamība un ticam ības raksturlielumi;  
v) modeļa kvalitātes kontrole (QC),  
— inform ācija par izmantoto test ēšanas proced ūru; 
— testēšanai lietot ās devas, ekspoz īcijas laiks un p ēcekspozīcijas inkub ē­ 
šanas laiks,  
— testēšanas proced ūras iespējamo modifik āciju apraksts,  
— vēsturiskie dati par modeli. No tiem j ānorāda vismaz:  
i) kvalitātes kontroles datu pie ņemamība saska ņā ar vēsturiskajiem 
datiem par partiju kontroles rezult ātiem;  
ii) pozitīvās un negat īvās kontroles datu pie ņemamība, ņemot vērā pozi­
tīvās un negat īvās kontroles vid ējās vērtības un v ērtību interv ālus, 
— izmantotie nov ērtēšanas krit ēriji un iedarb ības prognozes modelim izrau ­
dzīto robežv ērtību pamatojums,  
— vēsturiskie kontroles dati.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 660
 
Rezultāti: 
— tabulā apkopoti dati par katru test ējamo ķīmisko vielu vis ās noteikšanas 
reizēs un visos atk ārtojumos,  
— kontrole, kas izmantota tiešajiem MTT reduc ētājiem un/vai test ējamām 
ķīmiskām vielām, kurām ir krāsa, 
— citi nov ērojumi.  
Rezultātu apspriešana  
Secinājumi 
IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
1) UN (2009), United Nations Globally Harmonized System of Classification 
and Labelling of Chemicals (GHS), Third revised edition, UN New York and Geneva. Available at: [http://www.unece.org/trans/danger/pu ­
bli/ghs/ghs_rev03/03files_e.html]
 
2) EC-ECVAM (2009), Statement on the “Performance under UN GHS of 
three  in vitro  assays for skin irritation testing and the adaptation of the 
Reference Chemicals and Defined Accuracy Values of the ECVAM skin irritation Performance Standards”, issued by the ECVAM Scientific Advi ­
sory Committee (ESAC30), 9 April 2009. Available at: [http://ecvam.jrc.e ­
c.europa.eu]
 
3) Regulation (EC) No 1272/2008 of the European Parliament and of the 
Council of 16 December 2008 on classification, labelling and packaging 
of substances and mixtures, amending and repealing Directives 67/548/EEC and 1999/45/EC, and amending Regulation (EC) 
No 1907/2006. OV L 353, 31.12.2008., 1. lpp.
 
4) OECD (2004), Acute Dermal Irritation/Corrosion, OECD Guideline for the 
Testing of Chemicals No. 404, OECD, Paris. Available at: [http://www.oec ­
d.org/env/testguidelines]  
5) OECD (2004),  In Vitro  Skin Corrosion: Transcutaneous Electrical 
Resistance (TER), OECD Guideline for the Testing of Chemicals No. 430, OECD, Paris. Available at: [http://www.oecd.org/env/testguidelines]
 
6) OECD (2004),  In Vitro  Skin Corrosion: Human Skin Model Test, OECD 
Guideline for the Testing of Chemicals No. 431, OECD, Paris. Available at: 
[http://www.oecd.org/env/testguidelines]  
7) OECD (2006),  In Vitro  Membrane Barrier Test Method for Skin Corrosion, 
OECD Guideline for the Testing of Chemicals No. 435, OECD, Paris. Available at: [http://www.oecd.org/env/testguidelines]
 
8) EC-ECVAM (2009), Performance Standards for  in vitro  skin irritation test 
methods based on Reconstructed human Epidermis (RhE)? Available at: 
[http://ecvam.jrc.ec.europa.eu]  
9) OECD (2005), Guidance Document on the Validation and International 
Acceptance of New or Updated Test Methods for Hazard Assessment, OECD Series on Testing and Assessment No. 34, OECD, Paris. Available 
at: [http://www.oecd.org/env/testguidelines]
 
10) Fentem, J.H., Briggs, D., Chesné, C., Elliot, G.R., Harbell, J.W., Heylings, 
J.R., Portes, P., Roguet, R., van de Sandt, J.J. M. and Botham, P. (2001), A 
prevalidation study on  in vitro  tests for acute skin irritation, Results and 
evaluation by the Management Team, Toxicol. in Vitro 15, 57-93.  
11) Portes, P., Grandidier, M.-H., Cohen, C. and Roguet, R. (2002), Refinement 
of the EPISKIN protocol for the assessment of acute skin irritation of 
chemicals: follow-up to the ECVAM prevalidation study, Toxicol. in Vitro 
16, 765–770.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 661
 
12) Kandárová, H., Liebsch, M., Genschow, E., Gerner, I., Traue, D., Slawik, B. 
and Spielmann, H. (2004), Optimisation of the EpiDerm test protocol for the 
upcoming ECVAM validation study on  in vitro  skin irritation tests, ALTEX 
21, 107–114.  
13) Kandárová, H., Liebsch, M., Gerner, I., Schmidt, E., Genschow, E., Traue, 
D. and Spielmann, H. (2005), The EpiDerm test protocol for the upcoming ECVAM validation study on  in vitro  skin irritation tests – An assessment of 
the performance of the optimised test, ATLA 33, 351-367.
 
14) Cotovio, J., Grandidier, M.-H., Portes, P., Roguet, R. and Rubinsteen, G. 
(2005), The  in vitro  acute skin irritation of chemicals: optimisation of the 
EPISKIN prediction model within the framework of the ECVAM validation 
process, ATLA 33, 329-349.  
15) Zuang, V., Balls, M., Botham, P.A., Coquette, A., Corsini, E., Curren, R.D., 
Elliot, G.R., Fentem, J.H., Heylings, J.R., Liebsch, M., Medina, J., Roguet, 
R., van De Sandt, J.J.M., Wiemann, C. and Worth, A. (2002), Follow-up to 
the ECVAM prevalidation study on  in vitro  tests for acute skin irritation, 
The European Centre for the Validation of Alternative Methods Skin Irrita ­
tion Task Force report 2, ATLA 30, 109-129.  
16) Spielmann, H., mailto:Hoffmann, S., Liebsch, M., Botham, P., Fentem, J., 
Eskes, C., Roguet, R., Cotovio, J., Cole, T., Worth, A., Heylings, J., Jones, P., Robles, C., Kandárová, H., mailto:Gamer, A., Remmele, M., Curren, R., 
Raabe, H., Cockshott, A., Gerner, I. and Zuang, V. (2007), The ECVAM 
international validation study on  in vitro  tests for acute skin irritation: Report 
on the validity of the EPISKIN and EpiDerm assays and on the skin integrity function test, ATLA 35, 559-601.
 
17) Hoffmann, S. (2006), ECVAM skin irritation validation study phase II: 
Analysis of the primary endpoint MTT and the secondary endpoint IL1- α. 
Available at: [http://ecvam.jrc.ec.europa.eu]  
18) Eskes, C., Cole, T., Hoffmann, S., Worth, A., Cockshott, A., Gerner, I. and 
Zuang, V. (2007), The ECVAM international validation study on  in vitro  
tests for acute skin irritation: selection of test chemicals, ATLA 35, 603-619.  
19) Cotovio, J., Grandidier, M.-H., Lelièvre, D., Roguet, R., 
Tinois-Tessonneaud, E. and Leclaire, J. (2007),  In vitro  acute skin irritancy 
of chemicals using the validated EPISKIN model in a tiered strategy - 
Results and performances with 184 cosmetic ingredients, AATEX, 14, 
351-358.  
20) EC-ECVAM (2007), Statement on the validity of  in vitro  tests for skin 
irritation, issued by the ECVAM Scientific Advisory Committee 
(ESAC26), 27 April 2007. Available at: [http://ecvam.jrc.ec.europa.eu]  
21) EC-ECVAM (2007), Performance Standards for applying human skin 
models to  in vitro  skin irritation testing. Available at: [http://ecvam.jrc.ec.eu ­
ropa.eu]  
22) EC-ECVAM (2008), Statement on the scientific validity of  in vitro  tests for 
skin irritation testing, issued by the ECVAM Scientific Advisory Committee 
(ESAC29), 5 November 2008. Available at: [http://ecvam.jrc.ec.europa.eu]  
23) OECD (2010), Explanatory background document to the OECD draft Test 
Guideline on  in vitro  skin irritation testing. OECD Series on Testing and 
Assessment, No. 137, OECD, Paris. Available at: [http://www.oecd.org/do ­
cument/24/0,3746,en_2649_34377_47858904_1_1_1 _1,00.html]  
24) Welss, T., Basketter, D.A. and Schröder, K.R. (2004),  In vitro  skin irritation: 
fact and future. State of the art review of mechanisms and models, Toxicol. 
in Vitro 18, 231-243.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 662
 
25) Mosmann, T. (1983), Rapid colorimetric assay for cellular growth and 
survival: application to proliferation and cytotoxicity assays, J. Immunol. 
Methods 65, 55-63.  
26) EpiSkin  TM SOP, Version 1.8 (February 2009), ECVAM Skin Irritation Vali ­
dation Study: Validation of the EpiSkin  TM test method 15 min - 42 hours for 
the prediction of acute skin irritation of chemicals. Available at: [http://ec ­
vam.jrc.ec.europa.eu]  
27) EpiDerm  TM SOP, Version 7.0 (Revised March 2009), Protocol for:  In vitro  
EpiDerm  TM skin irritation test (EPI-200-SIT), For use with MatTek Corpo ­
ration’s reconstructed human epidermal model EpiDerm (EPI-200). Avai ­
lable at: [http://ecvam.jrc.ec.europa.eu]  
28) SkinEthic  TM RHE SOP, Version 2.0 (February 2009), SkinEthic skin irrita ­
tion test-42bis test method for the prediction of acute skin irritation of chemicals: 42 minutes application + 42 hours post-incubation. Available at: [http://ecvam.jrc.ec.europa.eu]
 
29) Harvell, J.D., Lamminstausta, K., and Maibach, H.I. (1995), Irritant contact 
dermatitis, In: Practical Contact Dermatitis, pp 7-18, (Ed. Guin J. D.). Mc 
Graw-Hill, New York.  
30) Commission Directive 2001/59/EC of 6 August 2001 adapting to technical 
progress for the 28th time Council Directive 67/548/EEC on the approxima ­
tion of laws, regulations and administrative provisions relating to the classi ­
fication, packaging and labelling of dangerous substances, OV L 225, 21.8.2001., 1. lpp.
 
31) Basketter, D.A., York, M., McFadden, J.P. and Robinson, M.K. (2004), 
Determination of skin irritation potential in the human 4-h patch test. 
Contact Dermatitis 51, 1-4.  
32) Jirova, D., Liebsch, M., Basketter, D., Spiller, E., Kejlova, K., Bendova, H., 
Marriott, M. and Kandarova, H. (2007), Comparison of human skin irritation and photo-irritation patch test data with cellular  in vitro  assays and animal  in 
vivo data, ALTEX, 14, 359-365.
 
33) Jírová, D., Basketter, D., Liebsch, M., Bendová, H., Kejlová, K., Marriott, 
M. and Kandárová, H. (2010), Comparison of human skin irritation patch test data with  in vitro  skin irritation assays and animal data, Contact Derma ­
titis, 62, 109-116.
 ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 663
 
1. papildin ājums  
Definīcijas  
Pareizība: pēc testēšanas metodes ieg ūto mērījumu rezult ātu sakritības pakāpe ar 
pieņemtajām references v ērtībām. Tas ir test ēšanas metodes veiktsp ējas rakstur ­
lielums un viens no t ās piemērotības aspektiem. Šo terminu bieži izmanto 
“atbilstības” vietā, ar to apz īmējot pēc testēšanas metodes ieg ūto pareizo rezult ātu 
daļu (9).  
Šūnu dzīvotspēja: parametrs, ar kuru m ēra šūnu popul ācijas kop ējo aktivit āti, 
piemēram, šūnu mitohondriju dehidrogen āžu spēju reducēt vitālo krāsvielu 
MTT (3–(4,5-dimetiltiazol-2-il)-2,5-difeniltetrazolijbrom īds, tiazolilzilais), kas 
atkarībā no nosak āmā testēšanas beigu punkta un izmantot ā testēšanas plāna 
korelē ar dzīvo šūnu kopējo skaitu un/vai dz īvotspēju. 
Sakritība: parametrs, ar kuru m ēra to test ēšanas metožu veiktsp ēju, ar kur ām 
iegūst nepārprotami skaidrus rezult ātus, un viens no piem ērotības aspektiem. 
Šo terminu var lietot ar ī pareizības nozīmē, un to defin ē kā visu to test ēto 
ķīmisko vielu proporcion ālo daļu, kuras pareizi klasific ētas kā tādas, kurām ir 
pozitīva vai negat īva reakcija (9).  
ET 50 : parametrs, ko var apr ēķināt pēc ekspoz īcijas laika, kas p ēc noteiktas 
koncentrācijas ķīmiskā marķiera aplic ēšanas nepieciešams š ūnu dzīvotspējas 
samazināšanai par 50 % (sk. ar ī IC 50 ). 
ES CLP regula (Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra 
Regula (EK) Nr. 1272/2008 par vielu un mais ījumu klasific ēšanu, mar ķēšanu 
un iepakošanu):  Eiropas Savien ībā (ES) īsteno ANO GHS sist ēmu ķīmisko vielu 
(substanču un to mais ījumu) klasific ēšanai un mar ķēšanai (3).  
GHS (ANO Ķīmisko vielu klasific ēšanas un mar ķēšanas Glob āli harmoniz ētā 
sistēma):  sistēma, saska ņā ar kuru ķīmiskās vielas (k ā substances un mais ījumos) 
klasificē pēc standartiz ētiem kait īgās iedarbības veidiem un to intensit ātes uz 
cilvēka veselību un vidi, k ā arī paredz atbilstošu sazi ņas elementu izmantošanu, 
piemēram, piktogrammas, sign ālvārdus, bīstamības apzīmējumus, piesardz ības 
apzīmējumus un droš ības datu lapas, kuru m ērķis ir sniegt inform āciju, kas 
nepieciešama cilv ēku (tostarp darba dev ēju, strādājošo, transporta darbinieku, 
patērētāju un avārijas dienestu darbinieku) un vides aizsardz ībai pret to kait īgo 
iedarbību (1).  
IC 50 : parametrs, ko var apr ēķināt pēc ķīmiskā marķiera koncentr ācijas, kurā audu 
dzīvotspēja pēc noteikta ekspoz īcijas laika samazin ās par 50 % (IC  50 ) (sk. arī 
ET 50 ). 
Nefiksēta deva:  uz ādas epidermas aplic ētais testējamās ķīmiskās vielas 
daudzums, kas ir liel āks par ādas epidermas piln īgai un vienm ērīgai pārklāšanai 
nepieciešamo daudzumu.  
Atdarinājuma (me-too) tests:  sadzīvisks apz īmējums test ēšanas metodei, kura ir 
noteikšanas meh ānisma vai funkcionalit ātes ziņā līdzīga validētai un pie ņemtai 
testēšanas references metodei. Š āda testēšanas metode var ētu pretend ēt uz vēlāku 
validēšanu. Brīvi aizstājama ar tai l īdzīgu testēšanas metodi (9).  
Veiktspējas standarti (PS):  saskaņā ar validētu testēšanas metodi noteikti stan ­
darti, pēc kuriem nov ērtē noteikšanas meh ānisma vai funkcionalit ātes ziņā līdzīgu 
testēšanas metožu sal īdzināmību. Šeit iek ļauti: i) test ēšanas metodes b ūtiskie 
komponenti; ii) oblig āti izmantojam ās references vielas, kas izraudz ītas no tām 
ķīmiskajām vielām, kuras izmantotas, lai pier ādītu attiecīgās validētās testēšanas 
metodes veiktsp ējas pieņemamību; iii) sal īdzināmie pareiz ības un ticam ības 
līmeņi, kuru pamat ā ir attiec īgajai valid ētajai test ēšanas metodei noteiktie 
konkrētie līmeņi un kuru nodrošin āšanu ar nov ērtējamo test ēšanas metodi var 
pierādīt ar oblig āti izmantojamaj ām references viel ām (9).  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 664
 
References vielas:  ķīmiskas vielas, kas izraudz ītas izmantošanai valid ēšanas 
procesā un kuru reakcija  in vitro  vai in vivo  testēšanas standartsist ēmā vai pētā­
majās sugās ir jau zin āma. Šīm ķīmiskajām vielām jābūt reprezentat īvām attiecībā 
uz to ķīmisko vielu klasi, kuras test ē ar attiecīgo metodi, un j āaptver test ējamo 
ķīmisko vielu iesp ējamo reakciju diapazons (izteikta reakcija, v āja reakcija, nav 
reakcijas). Daž ādos valid ēšanas procesa posmos var b ūt vajadzīgas dažādas refe­
rences vielas; tas pats attiecas uz test ēšanas metod ēm un to lietojumiem (9).  
Piemērotība: testa raksturojums no t ā lietderīguma viedok ļa; vai tas ir piem ērots 
un izmantojams k ādam konkr ētam mērķim. Pakāpe, kādā ar minēto testu iesp ē­
jams pareizi izm ērīt vai prognoz ēt pētāmo bioloģisko ietekmi. Piem ērotība ietver 
arī testēšanas metodes pareiz ības (atbilst ības) aspektu (9).  
Ticamība: parametrs, ar kuru m ēra pakāpi, kādā tajā pašā vai citā laboratorij ā 
ilgākā laikā, izmantojot to pašu protokolu, var ieg ūt reproduc ējamus rezult ātus. 
To novērtē, aprēķinot iekšlaboratorijas un starplaboratoriju reproduc ējamību (9).  
Aizstājējtests:  ikdienā lietota testa aizst āšanai paredz ēts tests, kuru pie ņemts 
izmantot b īstamības identific ēšanai un/vai riska nov ērtēšanai, ar pier ādītu spēju 
ekvivalent ā vai labākā veidā, salīdzinot ar pie ņemto testu, nodrošin āt (pēc vaja­
dzības) cilvēka un dz īvnieku vesel ības vai vides aizsardz ību; attiecas uz vis ām 
iespējamām testēšanas situ ācijām un ķīmiskajām vielām (9).  
Jutība: ar konkr ēto testēšanas metodi pareizi klasific ēto pozitīvo/aktīvo testējamo 
ķīmisko vielu da ļa, kurām ir attiec īgā veida iedarb ība. Jutība ir test ēšanas 
metodes precizit ātes mērs, kādā iegūst nepārprotami skaidrus rezult ātus, un tā 
ir svarīgs faktors, kas j āņem vērā, novērtējot testēšanas metodes piem ērotību (9).  
Ādas kairin ājums:  atgriezeniska audu boj ājuma veidošan ās ādā ne ilgāk kā 4 
stundas p ēc testējamās ķīmiskās vielas aplic ēšanas. Ādas kairin ājums ir viet ēja 
ar imūnsistēmu nesaist īta reakcija, kas par ādās neilgi p ēc kairinātāja iedarbības 
(29). Tās svarīgākā iezīme ir atgriezeniskums, kas saist īts ar iekaisuma reakcij ām 
un ar iekaisuma procesu saist ītā kairinājuma rakstur īgo klīnisko paz īmju (ādas 
apsarkums, piet ūkums, niez ēšana un s āpes) lielāko daļu. 
Specifiskums:  ar konkr ēto testēšanas metodi pareizi klasific ēto negatīvo/neaktīvo 
testējamo ķīmisko vielu da ļa. Specifiskums ir test ēšanas metodes precizit ātes 
mērs, kādā iegūst nepārprotami skaidrus rezult ātus, un tā ir svarīgs faktors, kas 
jāņem vērā, novērtējot testēšanas metodes piem ērotību (9).  
Pakāpeniskas test ēšanas strat ēģija: testēšana, kur ā secīgi izmanto vair ākas 
metodes; n ākamajā testēšanas posm ā izmantojamo metodi izraug ās atkarībā no 
iepriekšējā testēšanas posma rezult ātiem (9).  
Testējamā ķīmiskā viela (ar ī testējamā viela):  viela vai vielu mais ījums, kuru 
testē ar šo TM.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 665
 
2. papildin ājums  
Veiktspējas standarti, p ēc kuriem v ērtējamas ierosin ātās līdzīgās vai 
modificētās in vitro  metodes ādas kairin ājuma test ēšanai ar cilv ēka 
epidermas rekonstrukcijas mode ļiem (RhE)  
IEVADS  
1. Veiktsp ējas standartu ( PS) izstrādes mērķis ir izveidot pamatu, kuram piel ī­
dzināt jaunas metodes – gan aizsarg ātas (t. i., ar autorties ībām, tirdzniec ības 
zīmēm, reģistrāciju), gan neaizsarg ātas –, lai noteiktu, vai konkr ētajām testē­ 
šanas vajadz ībām tās ir pietiekami pareizas un ticamas. Šos  PS, kuru pamat ā 
ir validētas un pie ņemtas metodes, var izmantot, lai izv ērtētu, cik ticamas un 
pareizas ir citas, analogas metodes (ikdien ā dēvētas par  me-too  jeb atdari ­
nājuma testiem), kuru pamat ā ir līdzīgi zinātniski principi un ar kur ām mēra 
vai prognoz ē tā paša veida biolo ģisko vai toksisko iedarb ību (9).  
2. Pirms pie ņemt modific ētas metodes (t. i., ierosin ātos potenci ālos uzlabo ­
jumus jau apstiprin ātā metodē), jāveic novērtējums, kur ā jānosaka ierosin āto 
izmaiņu ietekme uz testa veiktsp ēju un pak āpe, kādā šīs izmaiņas ietekm ē 
informāciju, kas pieejama par citiem valid ēšanas procesa komponentiem. 
Atkarībā no ierosin āto izmaiņu daudzuma un rakstura, datiem, ko t ās ģenerē, 
un papildu dokument ācijas šīs metodes vai nu j āvalidē tādā procesā, kāds 
paredzēts jaunām testēšanas metod ēm, vai (ja tas ir pamatoti) ierobežot ā 
apjomā, izmantojot esošos  PS, jānovērtē to ticam ība un piem ērotība (9).  
3. Līdzīgas (atdarin ājuma jeb  me-too ) vai modific ētas metodes, kas radniec īgas 
kādai no trij ām validētajām metod ēm [EpiSkin™ (valid ētā references 
metode – VRM), EpiDerm™ SIT (EPI-200) un SkinEthic™ RHE] un kas 
ierosinātas izmantošanai šaj ā TM, jānovērtē, lai noteiktu to ticam ību un 
pareizību, un šaj ā procesā jāizmanto t ādas ķīmiskās vielas, kas ir reprezen ­
tatīvas visam Dreiza [ Draize ] ādas kairin ājuma reakcijas interv ālam. Nov ēr­
tētām pēc PS ar 20 ieteicamaj ām references viel ām (1. tabula), ierosin ātajām 
līdzīgajām vai modific ētajām metodēm jābūt ar tādiem ticam ības un parei ­
zības rādītājiem, kas ir sal īdzināmi ar VRM noteiktajiem vai lab āki par tiem 
(2. tabula) (2) (16). Ticam ības un pareiz ības vērtības, kuras j āsasniedz, 
norādītas šā papildin ājuma 8. l īdz 12. punkt ā. Jāiekļauj neklasific ētas 
(ANO GHS/ES  CLP “Neklas.”) un klasific ētas (ANO GHS/ES  CLP  2. 
kat.) (1) ķīmiskās vielas, kas p ārstāv dažādas ķīmisko vielu klases, lai 
ierosinātās metodes ticam ību un pareiz ību (jutība, specifiskums un kop ējā 
precizitāte) varētu salīdzināt ar attiec īgajiem VRM r ādītājiem. Pirms metodi 
izmantot jaunu test ējamo ķīmisko vielu test ēšanai, jānosaka metodes tica ­
mība un tās spēja pareizi identific ēt ANO GHS/ES  CLP  2. kategorijas 
kairinošās ķīmiskās vielas un (atkar ībā no regulat īvās sistēmas, kurai dati 
sagatavoti) ar ī spēja pareizi identific ēt ANO GHS/ES  CLP  neklasific ētās 
ķīmiskās vielas.  
4. Šo  PS pamatā ir EC-ECVAM  PS (8), kas atjaunin āti saskaņā ar ANO GHS 
un ES  CLP  sistēmu par klasifik āciju un mar ķēšanu (1) (3). S ākotnējos PS 
definēja pēc validācijas pētījuma (21) pabeigšanas, un to pamat ā bija ES 
klasifikācijas sist ēma, kas noteikta ar Komisijas 2001. gada 6. augusta 
Direktīvu 2001/59/EEK, ar ko divdesmit astoto reizi tehnikas att īstībai 
pielāgo Padomes Direkt īvu 67/548/EEK par normat īvo un administrat īvo 
aktu tuvin āšanu attiec ībā uz bīstamu vielu klasifik āciju, iepakošanu un 
marķēšanu (  1 ). Laika posm ā pēc validācijas pētījuma beig ām un pirms š īs ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 666  
( 1 ) OV L 225, 21.8.2001., 1. lpp.
 TM izstrādes pabeigšanas ANO GHS sist ēma par klasifik āciju un mar ķēšanu 
tika pieņemta izmantošanai ES (ES  CLP ) (3), un t āpēc PS tika atjaunin āti 
(8). Atjaunin ājumi attiecas p ārsvarā uz: (i)  PS references vielu kopumu; (ii) 
definētajām ticamības un pareiz ības vērtībām (2) (23).  
VEIKTSP ĒJAS STANDARTI  IN VITRO  RhE TEST ĒŠANAS METOD ĒM 
ĀDAS KAIRIN ĀJUMA NOTEIKŠANAI  
5. PS  ir šādi trīs elementi (9):  
I) Testēšanas metodes b ūtiskie komponenti  
II) References vielu oblig ātais minimums  
III) Defin ētās ticamības un pareiz ības vērtības 
I. Testēšanas metodes b ūtiskie komponenti  
6. Tie ir b ūtiski svarīgi validētas metodes strukt ūras, funkcionalit ātes un proce ­
dūras elementi, kuri j āiekļauj ierosin ātas, pēc noteikšanas meh ānisma vai 
funkcionalit ātes ziņā līdzīgas vai modific ētas metodes protokol ā. Šie 
komponenti ietver metodes unik ālos raksturlielumus, kritiski svar īgas proce ­
durālas iezīmes un kvalit ātes kontroles pas ākumus. B ūtiski svar īgo testē­ 
šanas metodes komponentu iev ērošana pal īdzēs nodrošin āt to, ka l īdzīgas 
vai modific ētas ierosin ātās metodes koncepcija b ūs tāda pati kā atbilstošajai 
VRM (9). B ūtiskie test ēšanas metodes komponenti s īki aprakst īti TM 16. 
līdz 21. punkt ā, un testēšana jāveic saska ņā ar turpm āk minētajiem punk ­
tiem:  
— Vispārīgi nosacījumi (16. punkts)  
— Funkcion ālie nosacījumi, tostarp:  
— šūnu dzīvotspēja (17. punkts),  
— barjeras funkcija (18. punkts),  
— morfolo ģija (19. punkts),  
— reproduc ējamība (20. punkts),  
— kvalit ātes kontrole (21. punkts).  
II. References vielu oblig ātais minimums  
7. References vielas izmanto, lai noteiktu, vai ierosin āta vai modific ēta 
metode, kura, k ā pierādīts, struktur āli un funkcion āli ir pietiekami l īdzīga 
VRM vai kura b ūtībā ir viena no trij ām validētajām metodēm, tikai nedaudz 
modificētā veidā, ticamības un pareiz ības ziņā ir salīdzināma ar VRM vai ir 
labāka par to (2) (8) (16) (23). Ieteicam ās 20 references vielas, kas uzskai ­
tītas 1. tabul ā, aptver daž ādas ķīmisko vielu klases (t. i., ķīmisko vielu 
kategorijas atkar ībā no to funkcion ālajām grupām) un tās ir visam Dreiza 
[Draize ] ādas kairin ājuma reakcijas interv ālam reprezentat īvas (no nekairi ­
nošām līdz stipri kairinoš ām). Minētajā sarakstā ir 10 ANO GHS/ES  CLP  2. 
kategorijas ķīmiskās vielas un 10 neklasific ētas ķīmiskās vielas, no kur ām 3 
ir fakultat īvās ANO GHS 3. kategorijas ķīmiskās vielas. P ēc šīs testēšanas 
metodes atseviš ķi neklasific ē vielas, ko var klasific ēt ANO GHS 3. katego ­
rijā. 1. tabulā uzskaitītās ķīmiskās vielas ir atlas ītas no viel ām, kuras izman ­
totas prevalid ēšanai sekojošaj ā optimizācijas fāzē un VRM valid ēšanas pētī­
jumā, ievērojot šo vielu funkcion ālās īpašības un fizik ālo stāvokli (14) (18). 
Šīs references vielas ir minim ālais ķīmisko vielu daudzums, kas izmanto ­
jams, lai nov ērtētu ierosin ātas līdzīgas vai modific ētas metodes pareiz ību un 
ticamību, taču tās nav jāizmanto jaunu metožu izstr ādē. Gadījumos, kad 
kāda no nor ādītajām ķīmiskajām vielām nav pieejama, var izmantot citas  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 667
 
ķīmiskās vielas, par kur ām ir pieejami atbilstoši references dati, kas ieg ūti in 
vivo izmēģinājumos, priekšroku dodot viel ām, kuras izmantotas prevalid ē­ 
šanai sekojošaj ā optimizācijas fāzē vai VRM valid ēšanas pētījumā. Ja nepie ­
ciešams, ierosin ātās metodes pareiz ības tālākai novērtēšanai papildus obli ­
gātajam references vielu kopumam var izmantot cit ām ķīmisko vielu klas ēm 
piederošas vielas, par kur ām ir pieejami atbilstoši references dati, kas ieg ūti 
in vivo  izmēģinājumos.  
1. tabula  
Obligātās references vielas pareiz ības un ticam ības vērtību noteikšanai l īdzīgām vai modific ētām RhE ādas 
kairinājuma noteikšanas metod ēm ( 1 ) 
Ķīmiskā viela  CAS  Nr. Fizikālais 
stāvoklis  In vivo  reakcija VRM  in vitro  
kat. ANO GHS/ES  CLP in 
vivo kat. 
1-brom-4-hlorbut āns 6940-78-9 Š ķidr. 0 2. kat. Neklas. 
dietilftalāts 84-66-2 Š ķidr. 0 Neklas. Neklas. 
naftalīnetiķskābe 86-87-3 Cietv. 0 Neklas. Neklas. 
alilfenoksiacet āts 7493-74-5 Š ķidr. 0,3 Neklas. Neklas. 
izopropanols 67-63-0 Š ķidr. 0,3 Neklas. Neklas. 
4-metiltiobenzaldeh īds 3446-89-7 Š ķidr. 1 2. kat. Neklas. 
metilstear āts 112-61-8 Cietv. 1 Neklas. Neklas. 
heptilbutir āts 5870-93-9 Š ķidr. 1,7 Neklas. Neklas. 
heksilsalicil āts 6259-76-3 Š ķidr. 2 Neklas. Neklas. 
kanēļskābes aldeh īds 104-55-2 Š ķidr. 2 2. kat. Neklas. 
(Fakult. 3. kat. ) ( 3 ) 
1-dekanols  ( 2 ) 112-30-1 Š ķidr. 2,3 2. kat. 2. kat.  
ciklamenaldeh īds 103-95-7 Š ķidr. 2,3 2. kat. 2. kat. 
1-bromheks āns 111-25-1 Š ķidr. 2,7 2. kat. 2. kat. 
2-hlormetil-3,5-dimetil-4- 
metoksipirid īna hidrohlor īds 86604-75-3 Cietv. 2,7 2. kat. 2. kat.  
di-n-propildisulf īds ( 2 ) 629-19-6 Š ķidr. 3 Neklas. 2. kat.  
kālija hidroks īds (5 % ūd.) 1310-58-3 Š ķidr. 3 2. kat. 2. kat. 
5-(1,1-dimetiletil)-2-metilben ­
zotiols 7340-90-1 Š ķidr. 3,3 2. kat. 2. kat. 
1-metil-3-fenil-1-piperaz īns 5271-27-2 Cietv. 3,3 2. kat. 2. kat.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 668
 
Ķīmiskā viela  CAS  Nr. Fizikālais 
stāvoklis  In vivo  reakcija VRM  in vitro  
kat. ANO GHS/ES  CLP in 
vivo kat. 
heptanāls 111-71-7 Š ķidr. 3,4 2. kat. 2. kat. 
tetrahloretil ēns 127-18-4 Š ķidr. 4 2. kat. 2. kat.  
( 1 ) Ķīmisko vielu izv ēles pamat ā ir šādi kritēriji: (i) vielas ir nop ērkamas, (ii) t ās ir visam Dreiza [ Draize ] ādas kairin ājuma reakcijas 
intervālam reprezentat īvas (no nekairinoš ām līdz stipri kairinoš ām), (iii) t ās ir ar prec īzi noteiktu ķīmisko strukt ūru, (iv) vielas ir 
reprezentat īvas validācijas proces ā izmantotaj ām ķīmiskajām funkcij ām, (v) tās nav ekstr ēmi toksiskas (piem ēram, kancerog ēnas vai 
reprodukt īvajai sistēmai toksiskas), un to lietošana nav saist īta ar pārlieku augst ām atkritumu apsaimniekošanas izmaks ām. 
( 2 ) Ādu kairinoša iedarb ība uz trušiem, bet ir ticami pier ādījumi, ka iedarb ība uz cilv ēku nav kairinoša (31) (32) (33). 
( 3 ) Saskaņā ar ANO GHS, bet ne ar ES  CLP . 
III. Definētās ticamības un pareiz ības vērtības 
8. Lai noteiktu ierosin āto līdzīgo vai modific ēto metožu ticam ību un piem ē­
rotību starplaboratoriskai izmantošanai, vismaz trij ās laboratorij ās jānotestē 
visas 20 references vielas, kas uzskait ītas 1. tabul ā. Tomēr, ja ierosin āto 
metodi izmantos tikai vien ā laboratorij ā, testēšana daudz ās laboratorij ās šīs 
metodes valid ēšanai nav nepieciešama. B ūtiski svarīgi tomēr ir tas, lai š ādus 
validācijas pētījumus saska ņā ar starptautisk ām vadlīnijām izvērtētu neatka ­
rīgas, starptautiski atz ītas validācijas strukt ūras (9). Katr ā laboratorij ā visas 
20 references vielas j ātestē trijās neatkarīgās testēšanas sērijās, kuras veic ar 
atšķirīgu partiju audiem un ar pietiekami ilgstošiem starplaikiem. Katr ā 
sērijā vienlaikus j ātestē vismaz tr īs audu paraugu atk ārtojumi katrai test ē­
jamai vielai, NC un PC.  
9. Lai nodrošin ātu to, ka ticam ības un piem ērotības vērtības tiek apr ēķinātas 
iepriekš noteikt ā un konsekvent ā veidā, ierosinātās metodes ticam ību un 
pareizumu apr ēķina, ņemot vērā visus četrus turpm āk minētos kritērijus 
kopā: 
1. Iekšlaboratorijas un starplaboratoriju vari āciju un prognoz ēšanas spējas 
(pareizības) aprēķināšanai izmantojami tikai dati no piln īgām testēšanas 
sērijām. 
2. Katras references vielas gal īgo klasifik āciju katrā attiecīgajā laboratorij ā 
nosaka p ēc šūnu dzīvotspējas vidējās vērtības, kas noteikta vair ākām 
testējamo paraugu s ērijām pilnīgā testēšanas sērijā. 
3. Lai apr ēķinātu metodes starplaboratoriju vari āciju, izmantojami tikai dati 
par vielām, kurām visās attiecīgajās laboratorij ās veiktas piln īgas testē­ 
šanas sērijas.  
4. Pareizības vērtības aprēķina, pamatojoties uz individu ālu laboratoriju 
prognozi par vis ām 20 references viel ām, kura izveidota daž ādās attie­
cīgajās laboratorij ās. 
Šajā kontekst ā testēšanas sērija ir trīs neatkar īgas testēšanas reizes, ko 
vienā laboratorij ā veic vienai test ējamai ķīmiskai vielai.  Pilnīga testēšanas 
sērija ir testēšanas sērija, kuru vien ā laboratorij ā veic vienai test ējamai 
ķīmiskai vielai un kur ā visās trijās testēšanas reiz ēs iegūts derīgs rezultāts. 
Tas nozīmē, ka viena test ēšanas reize, kur ā iegūts nederīgs rezultāts, padara 
nederīgu visu test ēšanas sēriju, kas sast āv no trijām testēšanas reiz ēm. 
Iekšlaboratorijas reproduc ējamība 
10. Iekšlaboratorijas reproduc ējamībai jābūt tādai, ka p ēc vienā laboratorij ā 
dažādās neatkarīgās 20 references vielu test ēšanas sērijās iegūtajiem rezul ­
tātiem noteikt ās vielu klasifik ācijas (ANO GHS/ES  CLP  2. kat./neklas.) 
sakritība ir vien āda vai liel āka (≥) par 90 %.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 669
 
Starplaboratoriju reproduc ējamība 
11. Starplaboratoriju reproduc ējamībai nav b ūtiskas noz īmes gadījumos, kad 
attiecīgo metodi paredz ēts izmantot tikai vien ā laboratorij ā. Metodēm, 
kuras paredz ēts izmantot vair ākās laboratorij ās, starplaboratoriju reproduc ē­
jamībai ir jābūt tādai, ka pēc vismaz trij ās laboratorij ās dažādās neatkarīgās 
20 references vielu test ēšanas sērijās iegūtajiem rezult ātiem noteikt ās vielu 
klasifikācijas (ANO GHS/ES  CLP  2. kat./neklas.) sakrit ība ir vien āda vai 
lielāka (≥) par 80 %.  
Prognozēšanas spēja (pareiz ība) 
12. Ierosin ātās līdzīgās vai modific ētās metodes precizit ātei (jutība, specifi ­
skums un kop ējā pareizība) jābūt tādai pašai vai lab ākai nekā VRM, 
ņemot vērā papildu inform āciju par metodes piem ērotību pētāmajai sugai 
(2. tabula). Jut ībai jābūt vienādai vai liel ākai (≥) par 80 % (2) (8) (23). 
Tomēr pastāv vēl viens konkr ēts ierobežojums attiec ībā uz ierosin ātās in 
vitro  metodes jut ību, proti, tikai divas  in vivo  2. kategorijas ķīmiskās vielas,  
1-dekanols  un di-n-propildisulf īds, drīkst tikt kļūdaini identific ētas kā nekla­
sificētas vielas vair āk nekā vienā attiecīgajā laboratorij ā. Specifiskumam 
jābūt vienādam vai liel ākam (≥) par 70 % (2) (8) (23). Citu ierobežojumu 
attiecībā uz ierosin ātās in vitro  metodes specifiskumu nav, t. i., attiec īgā 
laboratorija dr īkst kļūdaini identific ēt in vivo  neklasific ētu ķīmisku vielu, 
kamēr vien test ēšanas metodes specifiskuma gal īgā vērtība paliek pie ņema­
majā diapazon ā. Kopējai pareiz ībai jābūt vienādai vai liel ākai (≥) par 75 % 
(2) (8) (23). Kaut ar ī VRM jut ība, kas apr ēķināta 20 references viel ām, 
kuras uzskait ītas 1. tabul ā, ir 90 %, defin ētā minimālās jutības vērtība, lai 
līdzīgu vai modific ētu metodi uzskat ītu par der īgu, ir 80 %, jo ir zin āms, ka 
gan 1-dekanols  (robežai tuvs rezult āts), gan  di-n-propildisulf īds (šķietams 
negatīvs VRM) cilv ēkam nav kairinoši (31) (32) (33), toties test ēšanā ar 
trušiem tie identific ēti kā kairinošas vielas. T ā kā RhE mode ļos izmanto 
cilvēka izcelsmes š ūnas, ar tiem var prognoz ēt šo ķīmisko vielu nekairinošo 
iedabu (ANO GHS/ES  CLP  neklas.).  
2. tabula  
Prasītās jutības, specifiskuma un kop ējās pareizības prognoz ētspējas vērtības, lai l īdzīgu 
vai modific ētu metodi uzskat ītu par der īgu 
Jutība Specifiskums Kop ējā pareizība 
≥ 80 % ≥ 70 % ≥ 75 %  
Pētījuma rezult ātu pieņemamības kritēriji 
13. Iesp ējams, ka vien ā vai vairākos testos ar vienu vai vair ākām testējamām 
vielām tiek/netiek izpild īti testēšanas pie ņemamības kritēriji testējamām un 
kontroles viel ām vai ka šie testi ir/nav pie ņemami citu iemeslu d ēļ. Lai 
iegūtu trūkstošos datus, pie ļaujams katru test ējamo vielu test ēt ne vair āk 
kā vēl divas reizes (“atk ārtota testēšana”). Prec īzāk, tā kā atkārtotas test ē­ 
šanas gad ījumā vienlaikus j ātestē arī PC un NC, katrai test ējamai vielai 
maksimāli pieļaujamas divas papildu test ēšanas sērijas.  
14. Jādomā, ka pat p ēc atkārtotas test ēšanas var b ūt tā, ka nevar katrai test ē­
jamai vielai nodrošin āt prasītās trīs derīgās testēšanas sērijas ar katru refe ­
rences vielu katr ā attiecīgajā laboratorij ā, un rezult āts ir nepiln īga datu 
matrica. Š ādos gadījumos datu kopas uzskata par pie ņemamām tad, ja ir 
izpildīti visi trīs turpmāk minētie kritēriji. 
1. Par katru no 20 references viel ām jābūt vismaz vienai piln īgai testēšanas 
sērijai. ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 670
 
2. Katrā no vismaz trim attiec īgajām laboratorij ām jānodrošina, ka vismaz 
85 % test ēšanas sēriju ir piln īgas (20 ķīmiskām vielām, t. i., vien ā labo­
ratorijā nederīgas drīkst būt trīs testēšanas sērijas).  
3. Vismaz 90 % visu iesp ējamo test ēšanas sēriju no vismaz trim laborato ­
rijām jābūt pilnīgām (20 ķīmiskām vielām, kas test ētas trijās laborato ­
rijās, t. i., neder īgas drīkst būt kopumā sešas test ēšanas sērijas).;  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 671
 
B. 47  LIELLOPU RADZENES DU ĻĶOŠANĀS UN CAURLAID ĪBAS 
TESTĒŠANAS METODE NOPIETNUS ACU BOJ ĀJUMUS VAI 
NOPIETNU KAIRIN ĀJUMU IZRAIS ĪTĀJU VIELU IDENTIFIC Ē­ 
ŠANAI  
IEVADS  
01. Liellopu radzenes du ļķošanās un caurlaid ības ( BCOP ) testēšanas metode  in 
vitro  ir noteikšanas metode, ko konkr ētos apstākļos un ar noteiktiem iero ­
bežojumiem var izmantot, lai vielas un to mais ījumus klasific ētu kā 
“nopietnus acu boj ājumus vai nopietnu kairin ājumu” izrais ītājus (1) (2) 
(3). Šajā testēšanas metod ē nopietnu kairin ājumu izraisoš ām uzskata vielas, 
kas trušiem rada acu boj ājumus, kuri neizz ūd vismaz 21 dienas laik ā pēc 
iedarbības. Kaut gan netiek uzskat īts, ka ar  BCOP  var pilnībā aizstāt iedar­
bības testu uz ac īm in vivo  ar trušiem,  BCOP  iesaka izmantot daudzpak āpju 
testēšanas strat ēģijā, lai īpašas lietošanas jom ā veiktu normat īvajos aktos 
reglament ēto klasifik āciju un mar ķēšanu (4) (5). Test ējamās vielas un mais ī­
jumus (6) var klasific ēt kā nopietnus acu boj ājumus vai nopietnu kairin ā­
jumu izraisošas, neveicot papildu test ēšanu ar trušiem. Ar viel ām, kuru 
testēšanas rezult āts ir negat īvs, jāveic izmēģinājumi izmantojot trušus p ēc 
pakāpeniskas lo ģiski secīgas testēšanas strat ēģijas saska ņā ar ESAO test ē­ 
šanas nor ādījumiem  OECD Test Guideline 405  (7) (šī pielikuma B. 5. 
nodaļa). 
02. Šajā testēšanas metod ē aprakstītas proced ūras, ko izmanto, lai v ērtētu testē­
jamās vielas potenci ālo nopietnus boj ājumus vai nopietnu kairin ājumu izrai ­
sošo iedarb ību uz ac īm, ko mēra ar tās spēju izraisīt izolētas liellopu acs 
radzenes du ļķošanos un palielin āt tās caurlaid ību. Toksisko iedarb ību uz 
radzeni m ēra ar šādiem parametriem: (i) gaismas caurlaid ības samazin āšanās 
(duļķošanās), (ii) kr āsvielas fluoresce īna nātrija sāls caurlaid ības palielin ā­ 
šanās (caurlaid ība). Radzenes du ļķošanās un caurlaid ības vērtējumu pēc 
testējamās vielas iedarb ības apvieno, lai noteiktu kairin ājuma rādītāju in 
vitro  (IVIS), ko izmanto test ējamās vielas rad ītā kairinājuma pak āpes klasi­
ficēšanai.  
03. Pēc BCOP  testēšanas metodes ir test ētas arī tāda acu kairin ājuma izraisošas 
vielas, kura rad ītie bojājumi izzūd drīzāk nekā 21 dienas laik ā, gan arī 
vielas, kur ām nav kairin ājumu izraisošas iedarb ības. Tom ēr BCOP  testē­ 
šanas metodes pareiz ība un rezult ātu ticamība šo kategoriju viel ām nav 
formāli novērtēta. 
04. Defin īcijas sk. 1. papildin ājumā. 
SĀKOTNĒJIE APSV ĒRUMI UN IEROBEŽOJUMI  
05. Šīs testēšanas metodes pamat ā ir Alternat īvo metožu valid ēšanas starpa ģen­
tūru koordin ācijas komitejas ( ICCVAM ) BCOP  testēšanas metodes protokols 
(8), kas tika izstr ādāts pēc starptautiska valid ācijas pētījuma (4)(5)(9), kur ā 
piedalījās Eiropas Alternat īvo metožu valid ēšanas centrs ( ECVAM ) un 
Japānas Alternat īvo metožu valid ēšanas centrs ( JaCVAM ). Protokola pamat ā 
ir informācija, kas ieg ūta no  In vitro  pētījumu instit ūta (IIVS) un INVITTOX  
protokola Nr. 124 (10), kurš atbilst Eiropas Kopienas sponsor ētā 1997.- 
1998. gad ā veiktā BCOP  testa iepriekš ējas validācijas pētījumā izmanto ­
tajam protokolam. Abu protokolu pamat ā ir BCOP  testēšanas metodika, 
ko pirmoreiz aprakst ījuši Gautheron et al.  (11).  ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 672
 
06. Šīs testēšanas metodes apzin ātie ierobežojumi ir lielais k ļūdaini pozit īvo 
rezultātu procents spirtiem un ketoniem un lielais k ļūdaini negat īvo rezultātu 
procents cietviel ām validācijas datub āzē (sk. 44. punktu) (5). Ja no datu ­
bāzes izslēdz vielas, kas ietilpst šaj ās fizikālo un ķīmisko īpašību klasēs, 
BCOP  precizitāte ES,  EPA  un GHS klasifik ācijas sistēmās ievērojami uzla ­
bojas (5). Pamatojoties uz š ā testa nolūku (t.i., identific ēt tikai nopietnus acu 
bojājumus / nopietnu kairin ājumu izraisošas vielas), k ļūdaini negat īvo rezul­
tātu procentam nav b ūtiskas noz īmes, jo š ādas vielas p ēc tam tiktu test ētas 
izmēģinājumos ar trušiem vai izmantojot citus pietiekami valid ētus in vitro  
testus atkar ībā no normat īvajos aktos noteiktaj ām prasībām, izmantojot 
secīgas testēšanas strat ēģiju un citus attiec īgus datus. Turkl āt patlaban 
esošā validācijas datub āze nedod iesp ējas pienācīgi novērtēt dažas ķīmisko 
vielu un produktu klases (piem ēram, mais ījumus). Ta ču var m ēģināt 
izmantot šo test ēšanas metodi visu veidu test ējamajiem materi āliem (tostarp 
maisījumiem), ja pozit īvs rezult āts var b ūt pieņemams k ā norāde par 
nopietnus acu boj ājumus vai nopietnu kairin ājumu izraisošu iedarb ību. 
Taču par spirtiem un ketoniem ieg ūtie pozitīvie rezult āti jāinterpretē piesar­
dzīgi pārvērtēšanas riska d ēļ. 
07. Visās proced ūrās ar liellopu ac īm un liellopu radzen ēm testēšanas 
iestādēm jāievēro piemērojamie noteikumi un proced ūras darbībām ar 
dzīvnieku izcelsmes materi āliem, pie kuriem pieder ar ī audi un audu 
šķidrumi. Bez tam ieteicams iev ērot vispārējos piesardz ības pasākumus 
darbam laboratorij ā (12).  
08. Lai gan test ēšanas metod ē tiek ņemti vērā daži iedarb ības veidi uz ac īm, kas 
tiek novērtēti truša acs kairin ājuma testa metod ē un zināmā mērā to 
smagums, taj ā netiek ņemti vērā konjunkt īvas un varav īksnenes boj ājumi, 
kas ir šīs metodes ierobežojums. Kaut gan radzenes boj ājumu atgriezeni ­
skumu  per se  nevar nov ērtēt izmantojot  BCOP  testa metodi, pamatojoties uz 
izmēģinājumu rezult ātiem ar trušiem, ierosin āts neatgriezeniskas un atgrie ­
zeniskas iedarb ības nošķiršanai izmantot radzenes boj ājuma sākotnējā 
dziļuma nov ērtējumu (13). Visbeidzot, izmantojot  BCOP  metodi, nevar 
novērtēt ar iedarb ību uz ac īm saistītās sistēmiskās toksicit ātes potenci ālu. 
09. Patlaban notiek darbs pie prec īzāku raksturlielumu izstr ādes BCOP  metodes 
izmantošanas iesp ēju un ierobežojumu noteikšan ā kairinājumu izraisošu un 
kairinājumu neizraisošu vielu identific ēšanai (sk. ar ī 45. punktu).  BCOP  
testēšanas metodes form ālai novērtēšanai un iesp ējamo izmantošanas veidu 
noteikšanai, tostarp kairin ājumu izraisošu un kairin ājumu neizraisošu vielu 
identificēšanai, tās lietotāji tiek aicin āti iesniegt valid ācijas organiz ācijām 
paraugus un/vai sniegt datus.  
10. Laboratorij ām, kas sāk lietot šo test ēšanas metodi, j āizmanto 2. papildin ā­
jumā norādītās standartvielas. Laboratorija š īs vielas var izmantot  BCOP  
testēšanas metodes izpildes tehnisk ās kompetences demonstr ēšanai pirms  
BCOP  testēšanas rezult ātu datu iesniegšanas izmantošanai normat īvajos 
aktos reglament ētajai bīstamības klasifik ācijai.  
METODES PRINCIPS  
11. BCOP  testēšanas metode ir org āntipisks modelis, kas īslaicīgi nodrošina 
iespēju saglabāt liellopu acs radzenes norm ālas fiziolo ģiskas un bio ķīmiskas 
funkcijas  in vitro . Šajā testēšanas metod ē testējamās vielas rad ītos bojājumus 
novērtē, veicot radzenes du ļķošanās un gaismas caurlaid ības izmai ņu kvan­
titatīvus mērījumus attiec īgi ar opacitometru un redzam ās gaismas spektro ­
fotometru. Abus m ērījumus izmanto  IVIS  aprēķināšanai, pēc kura nosaka 
kairinājuma izrais īšanas bīstamības klasifik ācijas kategoriju  in vitro , ko 
izmanto test ējamās vielas acu kairin ājumu izrais īšanas potenci āla in vivo  
prognozei (sk. sada ļu “Lēmuma pie ņemšanas krit ēriji”).  ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 673
 
12. BCOP  testēšanas metod ē tiek izmantotas tikko kautu liellopu acs izol ētas 
radzenes. Radzenes du ļķošanos m ēra kvantitat īvi kā radzenes gaismas caur ­
laidību. Radzenes caurlaid ību mēra kvantitat īvi kā krāsvielas fluoresce īna 
nātrija sāls daudzumu, kas iziet cauri visam radzenes sl ānim un ko nosaka 
aizmugur ējā nodalījuma vidē. Testējamo vielu aplic ē uz radzenes epit ēlija 
virsmas, to iepildot radzenes tur ētāja priekšējā kamerā. 3. papildin ājumā dots  
BCOP  metodē izmantojam ā radzenes tur ētāja apraksts un sh ēma. Radzenes 
turētāji ir gatavi nop ērkami no daž ādiem pieg ādātājiem, tos var izgatavot 
pašu spēkiem.  
Liellopu acu ieg ūšanai izmantojamo dz īvnieku šķirnes un vecums  
13. Uz kautuv ēm nosūtītos liellopus parasti kauj izmantošanai pat ēriņam cilvēku 
pārtikā vai citām vajadzībām. Par cilv ēkiem paredz ētas pārtikai piem ērotiem 
uzskata tikai vesel īgus dzīvniekus, ko izmanto ar ī BCOP  testā vajadzīgo 
radzeņu iegūšanai. Liellopu dz īvsvars atkar ībā no šķirnes, vecuma un 
dzimuma var iev ērojami atš ķirties, tāpēc netiek noteikts ieteicamais dz īv­
nieka dzīvsvars kaušanas laik ā. 
14. Ja tiek izmantotas daž āda vecuma dz īvnieku acis, to radze ņu izmēri var 
atšķirties. No liellopiem, kas vec āki par asto ņiem gadiem, parasti ieg ūst 
radzenes, kuru diametrs horizont āli ir > 30,5 mm un kuru biezums centr ā 
(CCT ) ir ≥ 1 100 μm, savuk ārt no liellopiem, kas ir jaun āki par pieciem 
gadiem, ieg ūst radzenes ar diametru horizont āli < 28,5 mm un  CCT  
< 900 μm (14). Š ā iemesla d ēļ tāpēc parasti neizmanto par 60 m ēnešiem 
vecāku liellopu acis. Parasti neizmanto ar ī par 12 m ēnešiem jaun āku liellopu 
acis, jo tās vēl attīstās un radzenes biezums un diametrs ir iev ērojami maz āki 
nekā pieaugušu liellopu ac īm. Taču jaunlopu (t.i., 6 l īdz 12 mēnešus vecu) 
radzenes ir pie ļaujams izmantot, jo t ām ir dažas priekšroc ības, piem ēram, 
lielāka pieejam ība, mazs vecuma diapazons un maz āks darbinieku iesp ē­
jamas saskares risks ar liellopu s ūkļveida encefalop ātiju (15). T ā kā būtu 
lietderīgi sīkāk novērtēt, kā radzenes lielums un biezums ietekm ē tās reak­
ciju uz nopietnus acu boj ājumus/ nopietnu acu kairin ājumu izrais ītāju vielu 
iedarbību, lietotāji tiek rosin āti norādīt to dzīvnieku aptuveno vecumu un/vai 
dzīvsvaru, no kuriem ņemtas test ēšanai izmantot ās radzenes.  
Acu ņemšana un nog ādāšana laboratorij ā 
15. Acis ņem kautuvju darbinieki. Lai p ēc iespējas samazin ātu acu meh āniskos 
un cita veida boj ājumus, acis iz ņem iespējami drīz pēc dzīvnieka non āvē­ 
šanas. Lai nov ērstu kairin ājumu iesp ējami izraisošu vielu iedarb ību uz acīm, 
dzīvnieka galvas skalošanai nedr īkst izmantot detergentus.  
16. Piem ērota izmēra konteiner ā acis piln ībā iegremdē Henksa š ķīdumā (Hanks’ 
Balanced Salt Solution, HBSS ) un nog ādā laboratorij ā tā, lai pēc iespējas 
samazinātu to boj āšanos un/vai bakteri ālo kontamin āciju. Tā kā acis tiek 
ņemtas kaušanas laik ā, tās var būt pakļautas asiņu un citu biolo ģisko mate ­
riālu, kā arī baktēriju u.c. mikroorganismu iedarb ībai. Tāpēc ir svarīgi iespē­
jami samazin āt kontamin ācijas risku (piem ēram, turot konteineru ar ac īm uz 
kūstoša ledus, un Henksa š ķīdumam ( HBSS ), kurā acis atrodas transport ē­ 
šanas laik ā, pievienojot antibiotikas [piem ēram, penicil īnu koncentr ācijā 
100 IU/mL un streptomic īnu koncentr ācijā 100 μg/mL]).  ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 674
 
17. Pēc iespējas samazina laiku no acu ņemšanas l īdz radzeņu izmantošanai  
BCOP  testā (parasti ņem un izmanto taj ā pašā dienā), un uzskat āmi parāda, 
ka tam nav ietekmes uz test ēšanas rezult ātiem. Šo rezult ātu pamatā ir acu 
izvēles kritēriji, kā arī atbildes reakcijas pozit īvajā un negat īvajā kontrolē. 
Visām testēšanā izmantotaj ām acīm ir jābūt no vienas noteikt ā dienā ņemto 
acu grupas.  
BCOP  testam izmantojamo acu izv ēles kritēriji 
18. Pēc acu nog ādāšanas laboratorij ā uzmanīgi pārbauda, vai t ām nav boj ājumu, 
tostarp pārmērīgas duļķošanās, skrambu vai neovaskulariz ācijas. Jāizmanto 
tikai tādu acu radzenes, kam nav šo boj ājumu.  
19. Vēlāk testēšanas proces ā novērtē arī katras radzenes kvalit āti. Nav der īgas 
radzenes, kuru du ļķošanās rādītājs pēc sākotnējās vienas stundas l īdzsvaro­ 
šanas perioda ir liel āks par septi ņām duļķošanās vienībām (PIEZĪME: opaci ­
tometrs j ākalibrē ar duļķainības kalibratoriem standartiem, kurus izmanto 
duļķošanās vienību noteikšanai, sk. 3. papildin ājumu).  
20. Katr ā paraugu grup ā (testējamā viela, paral ēlas negat īvās un pozit īvās 
kontroles) j ābūt vismaz tr īs acīm. BCOP  testa negat īvajai kontrolei izmanto 
trīs radzenes. T ā kā visas radzenes tiek iz ņemtas no acs ābola un iemont ētas 
radzeņu kamerās, ir iespējami atseviš ķu radzeņu duļķošanās un caurlaid ības 
rādītāju artefakti (tostarp negat īvajā kontrolē). Turklāt, veicot  IVIS  aprē­ 
ķinus, radze ņu, kam veic negat īvo kontroli, du ļķošanās un caurlaid ības 
vērtības tiek izmantotas to radze ņu duļķošanās un caurlaid ības vērtību 
korekcijai, uz kur ām iedarbojas ar test ējamo vielu un izmanto pozit īvajai 
kontrolei.  
PROCED ŪRA 
Acu sagatavošana  
21. Neboj ātas radzenes izprepar ē kopā ar 2–3 mm platu c īpslenes da ļu, lai 
atvieglotu turpm ākās operācijas un neboj ātu radzenes epit ēliju un endot ēliju. 
Izolētās radzenes nostiprina šim nol ūkam paredz ētos radzeņu turētājos, kas 
sastāv no priekš ējā un aizmugur ējā nodalījuma, kuri saskaras attiec īgi ar 
radzenes epit ēlija un endot ēlija virsmu. Abas kameras (vispirms aizmugur ējo 
kameru) t ā, lai neveidotos burbu ļi, pilnībā piepilda ar siltu Īgla barotni 
(Eagle's Minimum Essential Medium, EMEM ). Pēc tam vismaz vienu stundu 
ierīci iztur pie 32 ± 1 °C, lai stabiliz ētu tās temperat ūru un radzene b ūtu 
līdzsvarā ar apkārtējo vidi, iesp ējami nodrošinot norm ālu metabolisko akti ­
vitāti (radzenes virsmas temperat ūra in vivo  ir apmēram 32 °C).  
22. Pēc līdzsvarošanas ab ās kamerās iepilda svaigu siltu  EMEM , un katrai 
radzenei nolasa s ākotnējās duļķošanās rādījumus. Radzenes, kam tiek 
konstatēti makroskopiski audu boj ājumi (piem ēram, skrambas, pigment ācija, 
neovaskulariz ācija) vai kuru du ļķošanās rādītājs ir lielāks par 7 du ļķošanās 
vienībām, nav der īgas. Aprēķina visu to radze ņu vidējo duļķošanos, kam 
veikta līdzsvarošana. Vismaz tr īs radzenes, kuru du ļķošanās vērtības ir tuvu 
visu radze ņu vidējai duļķošanās vērtībai, izmanto negat īvajai (jeb š ķīdinā­
tāju) kontrolei. P ārējās radzenes iedala testa un pozit īvās kontroles grup ās. ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 675
 
23. Tā kā ūdens siltumietilp ība ir lielāka par gaisa siltumietilp ību, ūdens nodro ­ 
šina stabil ākus temperat ūras apstākļus inkubācijai. Tāpēc radzenes tur ētāja 
un tā satura uztur ēšanai 32 ± 1 °C temperat ūrā ieteicams izmantot ūdens 
vannu. Ta ču var izmantot ar ī inkubatorus ar gaisu, ja tiek veikti tempera ­
tūras stabilit ātes uztur ēšanai vajadz īgie pasākumi (piem ēram, iepriekš 
sasildot tur ētājus un barotni).  
Testējamās vielas aplic ēšana  
24. Izmanto divus daž ādus apstrādes protokolus, vienu š ķidrumiem un virsmak ­
tīvām vielām (cietviel ām vai šķidrumiem), bet otru cietviel ām, kas nav virs ­
maktīvas. 
25. Šķidrumu iedarb ību testē neatšķaidot, bet virsmakt īvās vielas test ē 10 % 
(masas) koncentr ācijā 0,9 % n ātrija hlorīda šķīduma, destil ēta ūdens vai 
cita šķīdinātāja šķīdumā, par kuriem ir ieg ūtas liecības, ka tiem nav nev ē­
lamas ietekmes uz test ēšanas sist ēmu. Pusš ķidrus, krēmveida un vaskveida 
materiālus parasti test ē šķīdumu veid ā. Ja izmanto citu atš ķaidīšanas koncen ­
trāciju, tas ir attiec īgi jāpamato. Š ķidrumu un virsmakt īvo vielu iedarb ībai 
radzenes pak ļauj 10 min. Ja izmanto citu iedarb ības laiku, tam j āsniedz 
pienācīgs zinātnisks pamatojums.  
26. Cietvielas, kas nav virsmakt īvas, parasti test ē šķīdumu vai suspensiju veid ā 
20 % koncentr ācijā 0,9 % n ātrija hlorīda šķīduma, destil ēta ūdens vai cita 
šķīdinātāja šķīdumā, par kuriem ir ieg ūtas liecības, ka tiem nav nev ēlamas 
ietekmes uz test ēšanas sist ēmu. Zināmos apstākļos ar pien ācīgu zinātnisku 
pamatojumu cietvielas var test ēt tīrā veidā, izmantojot va ļējās kameras 
metodi (sk. 29. punktu), t ās tieši aplic ējot uz radzenes virsmas. Cietvielu 
iedarbībai radzenes pak ļauj četras stundas, ta ču, tāpat kā šķidrumu un virs ­
maktīvu vielu gad ījumā, ar pienācīgu zinātnisku pamatojumu dr īkst izmantot 
citu iedarb ības laiku.  
27. Atkar ībā no test ējamās vielas fizik ālajām un ķīmiskajām īpašībām 
(piemēram, cietvielas, š ķidrumi, viskozi un neviskozi š ķidrumi) var izmantot 
dažādas aplic ēšanas metodes. Galvenais ir nodrošin āt, lai test ējamā viela 
pienācīgi pārklātu epitēlija virsmu, un skalojot t ā tiktu pien ācīgi noskalota. 
Slēgtās kameras metodi parasti izmanto neviskoz ām vai nedaudz viskoz ām 
testējamām vielām, kas ir š ķidrumi, bet va ļējās kameras metodi parasti 
izmanto da ļēji viskozām un viskoz ām testējamajām vielām un cietviel ām 
tīrā veidā. 
28. Izmantojot sl ēgtās kameras metodi, pietiekamu daudzumu test ējamās vielas 
(750 μL), ar ko var p ārklāt radzenes epit ēlija virsmu, ievieto priekš ējā 
kamerā pa dozēšanas atver ēm kameras augšpus ē un atveres p ēc tam uz 
iedarbības laiku nosl ēdz ar kameras aizb āžņiem. Svar īgi ir nodrošin āt, lai 
katra radzene tiktu pak ļauta testējamās vielas iedarb ībai uz atbilstošu laiku.  
29. Izmantojot va ļējās kameras metodi, pirms aplic ēšanas noņem loga sl ēggre­
dzenu un priekš ējās kameras stikla lodzi ņu. Kontroles vai test ējamo vielu 
(750 μL vai tādu testējamās vielas daudzumu, ar ko var piln ībā noklāt 
radzeni) aplic ē tieši uz radzenes epit ēlija virsmas ar mikropipeti. Ja test ē­
jamās vielas doz ēšana ar pipeti ir apgr ūtināta, to var zem spiediena iepild īt 
virzuļpipetē, lai atvieglotu doz ēšanu. Virzu ļpipetes uzgali ievieto š ļirces 
dozēšanas uzgal ī, lai materi ālu spiediena iedarb ības rezult ātā varētu iespiest 
dozēšanas uzgal ī. Vienlaikus, pipetes virzulim p ārvietojoties augšup, tiek 
spiests šļirces virzulis. Ja pipetes uzgal ī parādās gaisa burbu ļi, testējamo 
materiālu izņem (izspiež) un procesu atk ārto, kamēr uzgalis ir pilns un 
tajā nav gaisa burbu ļu. Ja vajadz īgs, var izmantot parastu š ļirci (bez adatas), 
jo ar to var izm ērīt precīzu testējamās vielas tilpumu, un vielu ir viegl āk 
uzklāt radzenes epit ēlija virsmai. P ēc aplicēšanas priekš ējai kamerai ieliek 
stikla lodzi ņu, lai atkal izveidotu nosl ēgtu sistēmu. ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 676
 
Inkubēšana pēc iedarbības 
30. Pēc iedarbības perioda test ējamo, negat īvās kontroles vai pozit īvās kontroles 
vielu izņem no priekš ējās kameras un epit ēliju vismaz tr īs reizes (vai kam ēr 
vairs nav vizu āli novērojamas test ējamās vielas paliekas) nomazg ā ar EMEM  
(kas satur fenolsarkano). Barotni, kur ā ir fenolsarkanais, izmanto skalošanai, 
jo fenolsarkan ā krāsas izmai ņas var nov ērot, lai noteiktu sk ābu vai sārmainu 
materiālu noskalošanas efektivit āti. Radzenes mazg ā vairāk nekā trīs reizes, 
ja fenolsarkanais nekr āsojas sarkans (ir dzelten ā vai violet ā krāsā) vai ja ir 
redzamas test ējamā materiāla atliekas. Kad barotn ē vairs nav test ējamās 
vielas, radzenes p ēdējo reizi noskalo ar  EMEM  (bez fenolsarkan ā). Pēdējā 
skalošanas reiz ē izmanto  EMEM  (bez fenolsarkan ā), lai noskalotu fenolsar ­
kano no priekš ējās kameras pirms du ļķošanās mērīšanas. Pēc tam priekš ējo 
kameru no jauna piepilda ar svaigu  EMEM , kas nesatur fenolsarkano.  
31. Testējot šķidrumus vai virsmakt īvas vielas, p ēc skalošanas radzenes inkub ē 
vēl divas stundas 32 ± 1 °C temperat ūrā. Zināmos apstākļos var būt node­
rīgs ilgāks pēciedarbības laiks, kas j āņem vērā konkrētos gadījumos. Ar 
cietvielām apstrādātas radzenes p ēc četru stundu ilg ā iedarbības perioda 
beigām rūpīgi noskalo, bet t ām nav vajadz īga papildu inkub ācija. 
32. Pēc šķidrumu un virsmakt īvo vielu iedarb ības paredz ētā inkubācijas perioda 
beigām un, iz ņemot virsmakt īvās vielas, p ēc četru stundu ilgas cietvielu 
iedarbības novēro katras radzenes du ļķošanos un caurlaid ību. Katru radzeni 
apskata un re ģistrē novērojumus (piem ēram, audu nolob īšanās, testējamā 
materiāla atliekas, nevienm ērīgas duļķošanās pazīmes). Šie nov ērojumi var 
būt svarīgi, jo ar tiem var b ūt izskaidrojamas opacitometra r ādījumu atšķi­
rības. 
Kontroles vielas  
33. Katr ā eksperiment ā iekļauj paral ēlas negat īvās vai š ķīdinātāja/nesēja 
kontroles un pozit īvās kontroles.  
34. Testējot vielu, kas ir š ķidrums ar 100 % koncentr āciju, BCOP  testēšanas 
metodē iekļauj paralēlu negatīvo kontroli (piem ēram, 0,9 % n ātrija hlorīda 
šķīdumu vai destil ētu ūdeni), lai var ētu konstat ēt nerakstur īgas testēšanas 
sistēmas izmai ņas un test ējamajiem beigu punktiem noteiktu s ākotnējās 
vērtības. Tādējādi tiek arī nodrošin āts, lai test ēšanas apst ākļu dēļ kā atbildes 
reakcija nepareizi netiktu konstat ēts kairinājums.  
35. Testējot atšķaidītu vielu, kas ir š ķidrums, virsmakt īvo vielu vai cietvielu,  
BCOP  testēšanas metod ē iekļauj paralēlu šķīdinātāja/nesēja kontroles grupu, 
lai varētu konstat ēt nerakstur īgas testēšanas sist ēmas izmai ņas un noteiktu 
mērāmo parametru s ākotnējās vērtības. Drīkst izmantot tikai t ādu 
šķīdinātāju/nesēju, par kuru ieg ūtas liecības, ka tam nav nev ēlamas ietekmes 
uz testēšanas sist ēmu. 
36. Katr ā eksperiment ā kā paralēlu pozitīvo kontroli iek ļauj testu ar acu kairi ­
nājumu izraisošu vielu, lai p ārliecinātos, ka atbildes reakcija ir atbilstoša. T ā 
kā šajā testēšanas metod ē BCOP  tests tiek izmantots, lai identific ētu acu 
nopietnus boj ājumus vai nopietnu kairin ājumu izrais ītājas vielas, ide ālā gadī­
jumā pozitīvajai kontroles vielai b ūtu jābūt standartvielai, kas šaj ā testēšanas 
metodē izraisa sp ēcīgu reakciju. Tom ēr, lai nodrošin ātu iespēju novērtēt 
pozitīvās kontroles reakcijas main ību laikā, kairinājuma reakcijas intensit āte 
nedrīkstētu būt pārmērīgi liela.  
37. Pozit īvās kontroles piem ēri testējamajām vielām, kas ir š ķidrumi, ir dime ­
tilformam īds vai 1 % n ātrija hidroks īda šķīdums. Pozit īvās kontroles 
piemērs testējamajām cietviel ām ir 20 % (masas) imidazola š ķīdums 
0,9 % nātrija hlorīda šķīdumā. ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 677
 
38. Salīdzināšanas vielas ir lietder īgi izmantot, lai nov ērtētu noteiktas nezin āmu 
ķīmisko ielu vai produktu kategorijas potenci ālu izraisīt acu kairin ājumu vai 
novērtētu acu kairin ājumu izraisošas vielas sal īdzinošo sp ēju izrais īt 
noteiktas intensit ātes kairin ājuma reakcijas.  
Mērāmie beigu punkti  
39. Duļķošanos nosaka p ēc radzenes gaismas caurlaid ības. Radzenes du ļķošanos 
mēra kvantitat īvi ar opacitometru, rezult ātā iegūstot duļķošanās vērtības, kas 
ir nepārtraukti lielumi.  
40. Caurlaid ību nosaka p ēc krāsvielas fluoresce īna nātrija sāls daudzuma, kas 
iziet cauri visiem radzenes š ūnu slāņiem (t.i., no epit ēlija uz radzenes ārējās 
virsmas l īdz endotēlijam uz radzenes iekš ējās virsmas). Radzenes tur ētāja 
priekšējo kamerā, kas saskaras ar radzenes epit ēlija virsmu, iepilda 1 mL 
fluoresceīna nātrija sāls šķīduma (attiec īgi 4 vai 5 mg/mL, test ējot šķidrumus 
un virsmakt īvās vielas vai cietvielas, kas nav virsmakt īvas), savuk ārt aizmu­
gurējo kameru, kas saskaras ar radzenes endot ēlija virsmu, piepilda ar svaigu  
EMEM . Pēc tam tur ētāju horizont ālā stāvoklī 90 ± 5 min inkub ē 32 ± 1 °C 
temperatūrā. Izmantojot UV/VIS spektrofotometriju, kvantitat īvi izmēra 
fluoresceīna nātrija sāls daudzumu, kas non āk aizmugur ējā kamerā. Spek­
trofotometriskos m ērījumus veic pie 490 nm, re ģistrē kā optiskā blīvuma 
(OD  490 ) vai absorbcijas v ērtības, ko m ēra kā nepārtrauktu lielumu. Fluores ­
ceīna caurlaid ības vērtības nosaka, izmantojot OD  490 vērtības, izmantojot 
redzamās gaismas spektrofotometru ar standarta 1 cm optisk ā ceļa garumu.  
41. Var izmantot ar ī 96 iedobju mikrotitr ēšanas plati, ja (i) var noteikt fluores ­
ceīna OD  490 vērtību noteikšanai izmantot ās plates las ītāja lineāro diapazonu 
un (ii) lai ieg ūtu OD  490 vērtības, kas ekvivalentas standarta 1 cm optisk ā 
ceļa garumam, 96 iedobju plat ē tiek izmantoti pareiza tilpuma fluoresce īna 
paraugi (tam vajadz īga pilnībā pilna iedobe [parasti 360 μL]). 
DATI UN TEST ĒŠANAS P ĀRSKATS  
Datu nov ērtēšana  
42. Pēc duļķošanās un vidējās caurlaid ības (OD  490 ) vērtību korekcijas, ņemot 
vērā fona duļķošanos un negat īvās kontroles caurlaid ības OD  490 vērtības, lai 
katrai test ējamo paraugu grupai apr ēķinātu in vitro  kairinājuma rādītāju 
(IVIS) katras test ējamās paraugu grupas vid ējās duļķošanās un caurlaid ības 
OD  490 vērtības apvieno, izmantojot š ādu empīrisku formulu:  
IVIS = vidējā duļķošanās vērtība + (15 × vid ējā caurlaidības OD  490 vērtība) 
Sina et al.  (16) nor āda, ka šī formula ir ieg ūta iekšlaboratoriju un starpla ­
boratoriju p ētījumos. Datiem, kas, izmantojot 36 savienojumus, ieg ūti 
vairāku laboratoriju veikt ā pētījumā, tika veikta daudzfaktoru anal īze, lai 
iegūtu vienādojumu, kas vislab āk apraksta in vivo un in vitro datu savstar ­
pējo sakarību. Šo anal īzi veica divas atseviš ķas zinātnieku grupas, ieg ūstot 
gandrīz identiskus vien ādojumus.  
43. Duļķošanās un caurlaid ības vērtības jānovērtē arī neatkarīgi viena no otras, 
lai noteiktu, vai test ējamā viela izrais ījusi nopietnus acu boj ājumus vai 
nopietnu kairin ājumu tikai k āda viena test ēšanas beigu punkta vai to abu 
dēļ (sk. sada ļu “Lēmuma pie ņemšanas krit ēriji”).  ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 678
 
Lēmuma pie ņemšanas krit ēriji 
44. Vielu uzskata par nopietnus acu boj ājumus vai nopietnu kairin ājumu izrai ­
sošu, ja t ās iedarbības rezult ātā izmērītais IVIS  ir ≥ 55,1. Kā noteikts 1. 
punktā, ja testējamā viela netiek identific ēta kā nopietnus acu boj ājumus vai 
nopietnu kairin ājumu izraisoša, t ās klasifik ācijai un mar ķēšanai ir j āveic 
papildu test ēšana.  BCOP  testēšanas metodes pareiz ība ir 79 % (113/143) 
līdz 81 % (119/147), k ļūdaini pozit īvo rezultātu daļa ir no 19 % (20/103) 
līdz 21 % (22/103) un k ļūdaini negat īvo rezultātu daļa ir no 16 % (7/43) l īdz 
25 % (10/40), sal īdzinot ar datiem, kas ieg ūti pēc truša acu test ēšanas 
metodes  in vivo , kas klasific ēti atbilstīgi EPA  (1), ES (2) vai  GHS  (3) 
klasifikācijas sistēmai. Ja noteiktu ķīmisko (t.i., spirti, ketoni) vai fizik ālo 
(t.i., cietvielas) īpašību grupas vielas izsl ēdz no datub āzes, BCOP  pareizība 
ES, EPA  un GHS  klasifikācijas sistēmā ir no 87 % (72/83) l īdz 92 % 
(78/85), k ļūdaini pozit īvo rezult ātu daļa ir no 12 % (7/58) l īdz 16 % 
(9/56) un k ļūdaini negat īvo rezultātu daļa ir no 0 % (0/27) l īdz 12 % (3/26).  
45. Ja test ējamo vielu neklasific ē kā nopietnus acu boj ājumus vai nopietnu 
kairinājumu izraisošu, kop ā ar truša acu testa  in vivo  vai cita atbilst īgi 
validēta in vitro  testa datiem  BCOP  dati var b ūt noderīgi, lai turpm āk 
novērtētu BCOP  testēšanas metodes piem ērotību un ierobežojumus acu 
kairinājumu izraisošu un acu kairin ājumu neizraisošu vielu test ēšanai 
(patlaban tiek izstr ādāts norādījumu dokuments par  in vitro  testēšanas 
metodēm, lai noteiktu toksicit āti acīm). 
Testa rezult ātu pieņemamības kritēriji 
46. Testēšanas rezult ātu uzskata par pie ņemamu, ja pozit īvajā kontrolē tiek 
iegūta IVIS  vērtība, kas divk āršas standartnovirzes robež ās sakrīt ar tādas 
pašreizējo iepriekš ieg ūto vēsturisko datu vid ējo vērtību, kura tiek atjauni ­
nāta vismaz reizi tr īs mēnešos vai ikreiz, kad veic pie ņemamu testu labora ­
torijās, kurās testēšanu izdara reti (t.i., ret āk nekā reizi mēnesī). Negatīvās 
vai šķīdinātāja/nesēja kontroles rezult ātā jāiegūst tādas duļķošanās un caur ­
laidības vērtības, kas ir maz ākas nekā liellopu radzen ēm sākotnēji noteiktās 
fona duļķošanās un caurlaid ības augst ākās vērtības attiec īgajā negatīvajā vai 
šķīdinātāja/nesēja kontrol ē. 
Testēšanas pārskats  
47. Testēšanas pārskatā jāiekļauj šāda inform ācija, kas attiecas uz konkr ēto 
noteikšanu:  
Testējamās vielas un kontrolvielas  
Ķīmiskais nosaukums(-i), piem ēram, ķīmijas anal ītisko apskatu indeks ā 
(Chemical Abstracts Service, CAS ) izmantotais nosaukums, p ēc tam citi 
nosaukumi, ja t ādi ir zināmi; 
CAS reģistra numurs, ja tas ir zin āms; 
vielas vai mais ījuma tīrība un sast āvs (masas procentos), cikt āl šī informā­
cija ir pieejama;  
fizikāli ķīmiskās īpašības, kas attiecas uz p ētījuma veikšanu, piem ēram, 
fizikālais stāvoklis, gaistam ība, pH, stabilit āte, vielas ķīmiskā klase, šķīdība 
ūdenī; 
testējamās/kontroles vielu sagatavošana test ēšanai, ja tiek veikta (piem ēram, 
sildīšana, sasmalcin āšana);  
stabilitāte, ja zināma. ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 679
 
Informācija par sponsoru un test ēšanas iest ādi 
Sponsora, test ēšanas iest ādes nosaukums, p ētījuma vad ītāja uzvārds un 
adrese;  
norāde par acu ņemšanas vietu (t.i., iest āde, kur tās ņemtas);  
Acu glab āšanas un transport ēšanas apst ākļi (piemēram, acu ņemšanas 
datums un laiks, l īdz testēšanas sākumam pag ājušais laiks, transport ēšanas 
un temperat ūras apstākļi, izmantot ās antibiotikas);  
īpašas to dz īvnieku paz īmes, no kuriem ņemtas acis, ja t ādas ir pieejamas 
(piemēram, donordz īvnieka vecums, dzimums, svars).  
Izmantotās testēšanas metodes un protokola pamatojums  
Testēšanas metodes integrit āte 
Procedūra, ko izmanto, lai nodrošin ātu testēšanas metodes integrit āti (t.i., 
pareizību un ticam ību) laikā (piemēram, periodiska standartvielu test ēšana, 
iepriekš ieg ūto vēsturisko negat īvās un pozit īvās kontroles datu izmanto ­ 
šana).  
Testa apstiprin āšanas krit ēriji 
Pieņemams paral ēlo pozitīvo un negat īvo kontro ļu rezultātu diapazons, 
pamatojoties uz iepriekš ieg ūtajiem vēsturiskajiem datiem;  
ja vajadzīgs, pieņemami paral ēlo standarta kontro ļu diapazoni, pamatojoties 
uz iepriekš ieg ūtajiem vēsturiskajiem datiem.  
Testēšanas apst ākļi 
Izmantotās testēšanas sist ēmas apraksts;  
izmantotā radzenes tur ētāja tips;  
informācija par du ļķošanās un caurlaid ības mērierīču (piemēram, opacito ­
metra un spektrofotometra) kalibr ēšanu;  
informācija par izmantotaj ām liellopu radzen ēm, tostarp liec ības par to 
kvalitāti; 
sīkas ziņas par izmantoto test ēšanas proced ūru; 
testējamās vielas koncentr ācija(-s);  
testēšanas proced ūras iespējamo modifik āciju apraksts;  
atsauce uz v ēsturiskajiem datiem par modeli (piem ēram, negat īvās un pozi ­
tīvās kontroles, standartvielas, sal īdzināšanas vielas);  
izmantoto nov ērtējuma krit ēriju apraksts.  
Rezultāti 
Tabulas veid ā apkopoti dati par katru test ējamo paraugu (piem ēram, duļķo­ 
šanās un OD  490 vērtības un apr ēķinātais testējamās vielas IVIS, un pozit īvās, 
negatīvās un sal īdzināšanas kontroles [ja paredz ētas], pēc vajadz ības 
iekļaujot datus no atk ārtotiem eksperimentiem, un katr ā eksperiment ā iegūtā 
vidējā vērtība ± standartnovirze);  
Novērojumu apraksts.  
Rezultātu novērtējums  
Secinājums  
LITERAT ŪRA 
0(1) U.S. EPA (1996). Label Review Manual: 2nd Edition. EPA737-B-96- 
001. Washington, DC: U.S. Environmental Protection Agency.  ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 680
 
0(2) Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Regula (EK) 
Nr. 1272/2008 par vielu un mais ījumu klasific ēšanu, mar ķēšanu un 
iepakošanu un ar ko groza un atce ļ Direktīvas 67/548/EEK un 
1999/45/EK un groza Regulu (EK) Nr. 1907/2006. OV L 353, 31.12.2008., 1. lpp.
 
0(3) UN (2007). Globally Harmonized System of Classification and Label ­
ling of Chemicals (GHS). Second revised edition, New York & Geneva: United Nations Publications, 2007 . Pieejams:
 
[http://www.unece.org/trans/danger/publi/ghs/ghs_rev02/02files_e.html]  
0(4) ESAC (2007). Statement on the conclusion of the ICCVAM retrospec ­
tive study on organotypic in vitro assays as screening tests to identify 
potential ocular corrosives and severe eye irritants.  Pieejams:  
[http://ecvam.jrc.it/index.htm]  
0(5) ICCVAM (2007). Test Method Evaluation Report - In vitro Ocular 
Toxicity Test Methods for Identifying Ocular Severe Irritants and 
Corrosives. Interagency Coordinating Committee on the Validation 
of Alternative Methods (ICCVAM) and the National Toxicology Program (NTP) Interagency Centre for the Evaluation of Alternative Toxicological Methods (NICEATM). NIH Publication No.: 07-4517.  
Pieejams:
 
[http://iccvam.niehs.nih.gov/methods/ocutox/ivocutox/ocu_tmer.htm]  
0(6) Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regula (EK) 
Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licen ­
cēšanu un ierobežošanu ( REACH ), un ar kuru izveido Eiropas Ķimi­
kāliju aģentūru, groza Direkt īvu 1999/45/EK un atce ļ Padomes 
Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, 
kā arī Padomes Direkt īvu 76/769/EEK un Komisijas Direkt īvu 91/­
155/EEK, 93/67/EEK, 93/105/EK un 2000/21/EK. OV L 396, 30.12.2006., 1. lpp.
 
0(7) OECD (2002). Test Guideline 405. OECD Guideline for Testing of 
Chemicals. Acute eye irritation/corrosion.  Pieejams:  
[http://www.oecd.org/document/40/ ­
0,2340,en_2649_34377_37051368_1_1_1_1,00.htm l]  
0(8) ICCVAM (2007). ICCVAM Recommended BCOP Test Method 
Protocol. In: ICCVAM Test Method Evaluation Report - In vitro Ocular Toxicity Test Methods for Identifying Ocular Severe Irritants and Corrosives. Interagency Coordinating Committee on the Valida ­
tion of Alternative Methods (ICCVAM) and the National Toxicology 
Program (NTP) Interagency Centre for the Evaluation of Alternative Toxicological Methods (NICEATM). NIH Publication No.: 07-4517.  
Pieejams:
 
[http://iccvam.niehs.nih.gov/methods/ocutox/ivocutox/ocu_tmer.htm]  
0(9) ICCVAM. (2006). Current Status of In vitro Test Methods for Identi ­
fying Ocular Corrosives and Severe Irritants: Bovine Corneal Opacity 
and Permeability Test Method. NIH Publication No.: 06-4512. Research Triangle Park: National Toxicology Program.  Pieejams:
 
[http://iccvam.niehs.nih.gov/methods/ocutox/ivocutox/ocu_brd_ice.htm]  
(10) INVITTOX (1999). Protocol 124: Bovine Corneal Opacity and 
Permeability Assay – SOP of Microbiological Associates Ltd. Ispra, 
Italy: European Centre for the Validation of Alternative 
Methods (ECVAM).  ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 681
 
(11) Gautheron, P., Dukic, M., Alix, D. and Sina, J.F. (1992). Bovine 
corneal opacity and permeability test: An in vitro assay of ocular 
irritancy. Fundam. Appl. Toxicol. 18:442-449.  
(12) Siegel, J.D., Rhinehart, E., Jackson, M., Chiarello, L., and the Health ­
care Infection Control Practices Advisory Committee (2007). Guideline for Isolation Precautions: Preventing Transmission of Infectious 
Agents in Healthcare Settings.  Pieejams:
 
[http://www.cdc.gov/ncidod/dhqp/pdf].  
(13) Maurer, J.K., Parker, R.D. and Jester, J.V. (2002). Extent of corneal 
injury as the mechanistic basis for ocular irritation: key findings and recommendations for the development of alternative assays. Reg. Tox. 
Pharmacol.  36:106-117.
 
(14) Doughty, M.J., Petrou, S. and Macmillan, H. (1995). Anatomy and 
morphology of the cornea of bovine eyes from a slaughterhouse. Can. J. Zool.  73:2159-2165.
 
(15) Collee, J. and Bradley, R. (1997). BSE: A decade on - Part I. The 
Lancet 349:636-641.  
(16) Sina, J.F., Galer, D.M., Sussman, R.S., Gautheron, P.D., Sargent, 
E.V., Leong, B., Shah, P.V., Curren, R.D., and Miller, K. (1995). A collaborative evaluation of seven alternatives to the Draize eye irrita ­
tion test using pharmaceutical intermediates. Fundam Appl Toxicol  
26:20-31.
 
(17) ICCVAM (2006). Background review document, Current Status of In 
vitro Test Methods for Identifying Ocular Corrosives and Severe Irri ­
tants: Bovine Corneal Opacity and Permeability (BCOP) Test Method.  
Pieejams:  
[http://iccvam.niehs.nih.gov/methods/ocutox/ivocutox/ocu_brd_bcop. 
htm]  
(18) ICCVAM (2006). Background review document, Current Status of In 
vitro Test Methods for Identifying Ocular Corrosives and Severe Irri ­
tants: Isolated Chicken Eye (ICE) Test Method.  Pieejams:  
[http://iccvam.niehs.nih.gov/methods/ocutox/ivocutox/ocu_brd_bcop.htm]  ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 682
 
1. papildin ājums  
DEFINĪCIJAS  
Pareizība: pēc testēšanas metodes ieg ūto mērījumu rezult ātu sakritības pakāpe ar 
attiecīgajām references v ērtībām. Tas ir test ēšanas metodes veiktsp ējas raksturlie ­
lums un viens no t ās piemērotības aspektiem. Šo terminu bieži izmanto ar noz īmi 
“sakritība” vai atbilst ība, ar to dom ājot pareizo rezult ātu daļu, ko ieg ūst pēc 
testēšanas metodes.  
Salīdzināšanas viela:  viela, ko izmanto k ā standartu sal īdzināšanai ar test ējamo 
vielu. Sal īdzināšanas vielai ir j ābūt šādām īpašībām: (i) past āvīgs un uzticams 
ieguves avots, (ii) strukt ūras un funkciju l īdzība ar test ējamo vielu klases viel ām, 
(iii) zināmas fizik ālās/ķīmiskās īpašības; (iv) papildu dati par zin āmajiem iedar ­
bības veidiem un (v) vielas zin āmais iedarb ības stiprums atbilst v ēlamās reakcijas 
intensitātes diapazonam.  
Radzene:  acs ābola priekš ējā caurspīdīgā daļa, kas pārklāj varavīksneni un z īlīti 
un ielaiž ac ī gaismu.  
Radzenes du ļķošanās: izmērītā radzenes du ļķošanās pakāpe pēc testējamās 
vielas iedarb ības. Radzenes du ļķošanās palielin āšanās norāda uz radzenes boj ā­
jumiem. Du ļķošanos var nov ērtēt subjektīvi kā Dreizes ( Draize ) truša acu test ā 
vai objekt īvi, izmantojot instrumentu, piem ēram, opacitometru.  
Radzenes caurlaid ība: kvantitat īvs radzenes epit ēlija bojājumu mērījums, 
nosakot kr āsvielas fluoresce īna nātrija sāls daudzumu, kas iziet cauri vis ām 
radzenes š ūnu kārtām. 
EPA  1. kategorija:  nopietns acu boj ājums (acs audu neatgriezeniska no ārdīšana), 
radzenes boj ājums vai izrais īts kairinājums, kas saglab ājas ilgāk par 21 dienu (1).  
ES R41 kategorija:  acs audu boj ājums vai nopietni fiziski redzes trauc ējumi, kas 
rodas pēc testējamās vielas aplic ēšanas uz acs priekš ējās virsmas un nav piln īgi 
atgriezeniski 21 dienas laik ā pēc aplicēšanas (2).  
Kļūdaini negat īvo rezult ātu daļa: visu to pozit īvo vielu da ļa ar attiec īgu iedar­
bību, kas, izmantojot konkr ēto testēšanas metodi, nepareizi identific ēta kā nega­
tīva viela, kurai š ādas iedarb ības nav. Tas ir viens no test ēšanas metodes veikt ­
spējas raksturlielumiem.  
Kļūdaini pozit īvo rezult ātu daļa: visu to visu to negat īvo vielu da ļa bez attie ­
cīgas iedarb ības, kas, izmantojot konkr ēto testēšanas metodi, nepareizi identifi ­
cētas kā pozitīvas vielas ar š ādu iedarb ību. Tas ir viens no test ēšanas metodes 
veiktspējas raksturlielumiem.  
GHS (Glob āli harmoniz ētā ķīmisko vielu klasifik ācijas un mar ķēšanas 
sistēma):  sistēma, saska ņā ar kuru ķimikālijas (vielas un mais ījumus) klasific ē 
pēc standartiz ētiem kait īgās iedarbības veidiem un to intensit ātes uz cilv ēka 
veselību un vidi, k ā arī paredz atbilstošu sazi ņas elementu izmantošanu, 
piemēram, piktogrammas, sign ālvārdus, bīstamības apzīmējumus, piesardz ības 
apzīmējumus un droš ības datu lapas, kuru m ērķis ir sniegt inform āciju, kas 
nepieciešama cilv ēku (tostarp darba dev ēju, strādājošo, transporta darbinieku, 
patērētāju un avārijas dienestu darbinieku) un vides aizsardz ībai pret to kait īgo 
iedarbību (3).  ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 683
 
GHS 1. kategorija:  acs audu boj ājums vai nopietni fiziski redzes trauc ējumi, kas 
rodas pēc testējamās vielas aplic ēšanas un kas nav piln īgi atgriezeniski ilg āk par 
21 dienu p ēc vielas aplic ēšanas (3).  
Bīstamība: aģentam vai situ ācijai piem ītoša īpašība, kas š ā aģenta iedarb ības 
rezultātā var radīt nevēlamu ietekmi uz attiec īgo organismu, sist ēmu vai (sub)po ­
pulāciju. 
In vitro  kairinājuma rādītājs (IVIS ): pēc empīriskas formulas apr ēķināts rādī­
tājs, ko izmanto  BCOP  testā un kurā tiek apvienota katras paraugu grupas vid ējā 
duļķošanās un vidējā caurlaidības vērtība, lai katrai grupai ieg ūtu vienu rezult ātu 
in vitro . IVIS  = vidējā duļķošanās vērtība + (15 x vid ējā caurlaidības vērtība). 
Negatīvā kontrole:  ar testējamo vielu neapstr ādāts atkārtojums, kur ā ir visi 
pārējie testēšanas sist ēmas komponenti. Šo paraugu test ē kopā ar paraugiem, 
uz kuriem aplic ēta testējamā viela, un citiem kontroles paraugiem, lai noteiktu, 
vai šķīdinātājam ir mijiedarb ība ar test ēšanas sist ēmu. 
Kairinājumu neizraisoša viela:  viela, kas netiek klasific ēta kā EPA  I, II vai III 
kategorijas, ES R41 vai R36 kategorijas, vai GHS 1., 2.A vai 2.B kategorijas acu kairinājumu izrais ītāja viela.
 
Nopietnus acu boj ājumus izraisoša viela:  (a) viela, kas rada acs audu neatgrie ­
zenisku boj ājumu; (b) viela, kas tiek klasific ēta kā GHS  1. kategorijas,  EPA  I 
kategorijas vai ES R41 kategorijas acu kairin ājumu izrais ītāja viela (1) (2) (3).  
Acu kairin ājumu izraisoša viela:  (a) viela, kas p ēc aplicēšanas uz acs priekš ējās 
virsmas izraisa ac ī atgriezeniskas izmai ņas, (b) viela, kas tiek klasific ēta kā EPA  
II vai III kategorijas, ES R36 kategorijas vai  GHS  2.A vai 2.B kategorijas acu 
kairinājumu izrais ītāja viela (1) (2) (3).  
Nopietnu acu kairin ājumu izraisoša viela:  (a) viela, kas p ēc aplicēšanas uz acs 
priekšējās virsmas izraisa acs audu boj ājumus, kas ir neatgriezeniski ilg āk par 21 
dienu pēc aplicēšanas vai kas izraisa nopietnus fiziskus redzes trauc ējumus; (b) 
viela, kas tiek klasific ēta kā GHS  1. kategorijas,  EPA  I kategorijas vai ES R41 
kategorijas acu kairin ājumu izrais ītāja viela (1) (2) (3).  
Opacitometrs:  instruments, ko lieto, lai m ērītu “radzenes du ļķošanos”, radzenes 
gaismas caurlaid ības kvantitat īvai noteikšanai. Instrumentam parasti ir divi noda ­
lījumi, katram savs gaismas avots un fotoelements. Vien ā nodalījumā ievieto 
apstrādāto radzeni, bet otru izmanto instrumenta kalibr ēšanai un nulles v ērtību 
iestatīšanai. Halog ēnlampas gaisma iet cauri kontroles nodal ījumam (tukša 
kamera bez logiem un š ķidruma) kr ītot uz fotoelementu, un tiek sal īdzināta ar 
gaismu, kas kr īt uz fotoelementu izejot cauri nodal ījumam, kur ā ir kamera ar 
radzeni. Tiek sal īdzināta abu fotoelementu uztvert ās gaismas caurlaid ības vērtību 
starpība, un uz ciparu displeja tiek izvad īta duļķošanās skaitlisk ā vērtība. 
Pozitīvā kontrole:  atkārtojums, kur ā ir visi test ēšanas sist ēmas komponenti, un 
kuram veikta apstr āde ar vielu, par ko ir zin āms, ka tā izraisa attiec īgo atbildes 
reakciju. Lai nodrošin ātu iespēju novērtēt pozitīvās kontroles atbildes reakcijas 
mainību laikā, nopietnu kairin ājumu izraisoš ās reakcijas intensit āte nedrīkst būt 
pārlieku liela.  ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 684
 
Ticamība: lielums, kas raksturo, k ādā mērā tajā pašā vai citā laboratorij ā ilgākā 
laikā, izmantojot to pašu protokolu, var izpild īt testēšanas metodi atk ārtoti. To 
novērtē, aprēķinot metodes reproduc ējamību dažādās laboratorij ās un atkārtoja­
mību tajā pašā laboratorij ā. 
Šķīdinātāja/nesēja kontrole:  ar testējamo vielu neapstr ādāts paraugs, kur ā ir visi 
testēšanas sist ēmas komponenti, tostarp š ķīdinātājs vai nes ējs, ko izmanto test ē­
jamās vielas un citos kontroles paraugos, lai noteiktu attiec īgā šķīdinātājā vai 
nesējā izšķīdināto ar testējamo vielu apstr ādāto paraugu s ākotnējo atbildes reak ­
ciju. Test ējot kopā ar paral ēlu negatīvo kontroli, šis paraugs par āda arī, vai 
šķīdinātājam vai nes ējam ir mijiedarb ība ar test ēšanas sist ēmu. 
Daudzpak āpju testēšana:  pakāpeniskas test ēšanas strat ēģija, kurā noteiktā 
secībā pārskata visu esošo inform āciju par test ējamo vielu, katr ā pakāpē izman­
tojot datu svar īguma pieeju, lai pirms p ārejas uz n ākamo pak āpi noteiktu, vai ir 
pieejams pietiekami daudz inform ācijas, lai pie ņemtu lēmumu par b īstamības 
klasifikāciju. Ja test ējamās vielas kairin ājuma izrais īšanas potenci ālu var noteikt, 
pamatojoties uz esošo inform āciju, papildus test ēšana nav j āveic. Ja, pamatojoties 
uz esošo inform āciju, testējamās vielas kairin ājuma izrais īšanas potenci ālu nevar 
noteikt, veic pak āpenisku sec īgu testēšanas proced ūru ar dzīvniekiem, l īdz var 
viennozīmīgi pieņemt lēmumu par klasifik āciju. 
Validēta testēšanas metode:  testēšanas metode, kurai ir veikti valid ācijas pētī­
jumi, lai noteiktu metodes piem ērotību noteiktam nol ūkam (tostarp pareiz ību) un 
ticamību. Jāievēro, ka valid ētas testēšanas metodes veiktsp ēja pareizības un tica ­
mības ziņā var nebūt pietiekama, lai to izmantotu paredz ētajam nol ūkam.  
Pierādījumu vērtēšana:  process, kur ā tiek apsv ērtas dažādu datu priekšroc ības 
un trūkumi, lai pie ņemtu un pamatotu secin ājumu par vielas potenci ālo bīsta­
mību. ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 685
 
2. papildin ājums  
BCOP  testēšanas metodes standartvielas  
Pirms šai test ēšanas metodikai atbilst īgas testēšanas metodes regul āras izmanto ­ 
šanas laboratorijas var uzskat āmi apliecin āt savu tehnisko prasmi, pareizi nosakot 
klasifikāciju 1. tabul ā ieteiktajām 10 viel ām, kas izraisa nopietnus acu boj ājumus. 
Šīs vielas ir izraudz ītas, lai raksturotu nopietnus acu boj ājumus/ nopietnu acu 
kairinājumu izrais ītāju vielu lok ālas iedarb ības diapazonu, kura pamat ā ir in vivo  
truša acu testa rezult āti (TG 405) (t.i., 1., 2.A, 2.B kategorija, vai netiek klasi ­
ficēta un mar ķēta saskaņā ar ANO GHS (3) (7). Ta ču, ņemot vērā šo testu 
validēto noderīgumu (t.i., nopietnus acu boj ājumus vai nopietnu kairin ājumu 
izraisītāju vielu identific ēšanai), lai pier ādītu prasmi, var ieg ūt tikai divus klasi ­
ficējamus testa rezult ātus (izraisa nopietnus acu boj ājumus/ nopietnu acu kairi ­
nājumu vai neizraisa nopietnus acu boj ājumus/ nopietnu acu kairin ājumu). Citi 
izvēles kritēriji ir vielu pieejam ība tirgū, lai būtu pieejami ļoti kvalitat īvi in vivo  
atsauces dati un lai b ūtu pieejami ļoti kvalitat īvi dati par div ām in vitro  metodēm, 
kurām tiek izstr ādāti testēšanas nor ādījumi. Šī iemesla d ēļ tika izraudz ītas 
nopietnus acu boj ājumus izraisoš ās vielas no  ICCVAM  ieteiktā 122 standartvielu 
saraksta  in vitro  acīm toksisko īpašību noteikšanas testa metožu valid ēšanai (sk. 
H papildin ājumu.  ICCVAM  ieteiktās atsauces vielas) (5). Atsauces dati ir 
pieejami  ICCVAM  papildinform ācijas pārskata dokumentos par  BCOP  metodi 
un izolētas vistas acs ( ICE) testēšanas metodi (17) (18).  
1. tabula.  
Ieteicamās vielas tehnisk ās prasmes apliecin āšanai test ēšanai pēc BCOP  
Viela CAS Nr. Ķīmiskā klase (  1 ) Agregātstā­
voklis  In vivo  klasifikā­
cija (  2 ) In vitro  klasifikācija (  3 ) 
Benzalkonija 
hlorīds (5 %) 8001-54-5 Onija savieno ­
jums Šķidrums 1. kategorija Izraisa nopietnus acu boj āju­
mus/nopietnu acu kairin ā­
jumu 
Hlorheksid īns 55-56-1 Am īns, amidīns Cietviela 1. kategorija Izraisa nopietnus acu boj āju­
mus/nopietnu acu kairin ā­
jumu 
Dibenzoil-L- 
vīnskābe 2743-38-6 Karbonsk ābes 
esteris Cietviela 1. kategorija Izraisa nopietnus acu boj āju­
mus/nopietnu acu kairin ā­
jumu 
Imidazols 288-32-4 Heterociklisks 
savienojums Cietviela 1. kategorija Izraisa nopietnus acu boj āju­
mus/nopietnu acu kairin ā­
jumu 
Trihloreti ķskābe 
(30 %) 76-03-9 Karbonsk ābe Š ķidrums 1. kategorija Izraisa nopietnus acu boj āju­
mus/nopietnu acu kairin ā­
jumu 
2,6-Dihlorbenzoil 
hlorīds 4659-45-4 Acilhalogen īds Šķidrums 2.A kategorija Neizraisa nopietnus acu 
bojājumus/nopietnu acu 
kairinājumu 
Etil-2-metilaceto- 
acetāts 609-14-3 Ketonesteris Š ķidrums 2.B kategorija Neizraisa nopietnus acu 
bojājumus/nopietnu acu 
kairinājumu 
Amonija nitr āts 6484-52-2 Neorganiskais 
sāls Cietviela 2.A kategorija Neizraisa nopietnus acu 
bojājumus/nopietnu acu 
kairinājumu ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 686
 
Viela CAS Nr. Ķīmiskā klase (  1 ) Agregātstā­
voklis  In vivo  klasifikā­
cija (  2 ) In vitro  klasifikācija (  3 ) 
Glicerīns 56-81-5 Spirts Š ķidrums Netiek mar ķēta Neizraisa nopietnus acu 
bojājumus/nopietnu acu 
kairinājumu 
n-heksāns 110-54-3 Og ļūdeņradis 
(acikliskais) Šķidrums Netiek mar ķēta Neizraisa nopietnus acu 
bojājumus/nopietnu acu 
kairinājumu  
Saīsinājumi:  CAS Nr.  = Ķīmijas anal ītisko apskatu indeksa re ģistra numurs 
( 1 ) Ķīmiskās klases katrai test ējamai vielai pieš ķirtas, izmantojot standarta klasifik ācijas shēmu, kuras pamat ā ir National Library of 
Medicine Medical Subject Headings  (MeSH ) klasifikācijas sistēma (pieejama http://www.nlm.nih.gov/mesh). 
( 2 ) Pamatojoties uz  in vivo  truša acu testa rezult ātiem (ESAO  TG 405) un izmantojot ANO GHS sist ēmu (3)(7). 
( 3 ) Pamatojoties uz  BCOP  un ICE  testēšanas metožu rezult ātiem. ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 687
 
3. papildin ājums  
BCOP  RADZENES TUR ĒTĀJS 
1. BCOP  radzeņu turētāji ir izgatavoti no inerta materi āla (piemēram, polipro ­
pilēna). Turētājs sastāv no divām pusēm (priekš ējā un aizmugur ējā kamera), 
un tam ir divas l īdzīgas cilindriskas iekš ējās kameras. Katras kameras 
tilpums ir 5 mL, un t ās galā ir stikla disks, caur kuru re ģistrē duļķošanās 
mērījumus. Katras iekš ējās kameras diametrs ir 1,7 cm, un augstums 
2,2 cm (  1 ). Lai nepie ļautu nopl ūdes, aizmugur ējā kamerā ievieto bl īvi. 
Radzenes novieto ar endot ēlija virsmu uz leju pret aizmugur ējās kameras 
blīvi, un priekš ējo kameru novieto uz radzenes epit ēlija virsmas. Kameras 
notur viet ā trīs nerūsējošas skrūves kameras ārmalā. Lai nodrošin ātu vieglu 
piekļuvi radzenei, katras kameras gal ā ir noņemams stikla disks. Ar ī starp 
stikla disku un kameru ir bl īve, lai nepie ļautu nopl ūdes. Barotnes un test ē­
jamās vielas ievad īšanai un izvad īšanai ir paredz ētas divas atveres katras 
kameras augšpus ē. Iedarbības un inkub ācijas perioda laik ā tās noslēdz ar 
gumijas v āciņiem.
 
Paskaidrojumi  
Glass disc: Stikla disks  
PTFE-O-ring: PTFE bl īve 
Refill: Iepild īšana 
Hanger: Piestiprin ājums  
Cap: Vāciņš 
Nut: Uzgrieznis  
O-ring: Bl īve 
Posterior compartment: Aizmugur ējā kamera  
Anterior compartment: Priekš ējā kamera  
Fixing screws: Savienošanas skr ūves ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 688  
( 1 ) Norādītie izmēri attiecas uz radzenes tur ētāju, kas paredz ēts 12 līdz 60 mēnešus vecu 
govju acīm. Ja izmanto 6 l īdz 12 mēnešus vecu dz īvnieku acis, abu tur ētāja kameru 
tilpumam j ābūt 4 mL, bet abu iekš ējo kameru diametram 1,5 cm un augstumam 2,2 cm. 
Katra jaunas konstrukcijas radzenes tur ētāja gadījumā ir ļoti svarīgi, lai iedarb ībai 
pakļautā radzenes virsmas laukuma attiec ība pret aizmugur ējās kameras tilpumu b ūtu 
tāda pati k ā standarta radzenes tur ētājam. Šī prasība ir vajadz īga, lai pareizi noteiktu 
caurlaidības vērtības IVIS  aprēķināšanai saska ņā ar norādīto formulu.
 OPACITOMETRS  
2. Opacitometrs ir gaismas caurlaid ības mērierīce. Halog ēnlampas gaisma iet 
cauri kontroles nodal ījumam (tukša kamera bez logiem un š ķidruma) kr ītot 
uz fotoelementu, un tiek sal īdzināta ar gaismu, kas kr īt uz fotoelementu 
izejot cauri nodal ījumam, kur ā ir kamera ar radzeni. Tiek sal īdzināta foto­
elementu uztvert ā gaismas starojuma starp ība, un uz ciparu displeja tiek 
izvadīta duļķošanās skaitlisk ā vērtība. 
3. Opacitometra r ādījumiem vis ā mērījumu diapazon ā jābūt lineārai sakarībai 
līdz pat prognozes model ī aprakstīto dažādo klasifik āciju robežv ērtībām (t.i., 
līdz robežv ērtībai, kas atbilst nopietnus acu boj ājumus/nopietnu acu kairin ā­
jumu izrais ītāju vielu klasifik ācijai). Lai nodrošin ātu lineārus un prec īzus 
rādījumus līdz 75-80 du ļķošanās vienībām, opacitometrs ir j ākalibrē ar vairā­
kiem kalibratoriem. Kalibratorus (puscaursp īdīgas poliestera loksnes) 
novieto kalibr ēšanas kamer ā (radzenes kamera, kas paredz ēta kalibrēšanas 
līdzekļu turēšanai) un nolasa opacitometra r ādījumu. Kalibr ēšanas kamera ir 
izveidota t ā, lai kalibrators atrastos apm ēram tādā pašā attālumā no gaismas 
un fotoelementa, k ādā duļķošanās mērījumu laik ā būtu novietota radzene. 
Opacitometru vispirms iestata uz 0 du ļķošanās vienībām bez kalibratora 
kalibrēšanas kamer ā. Pēc tam pārmaiņus pa vienam kalibr ēšanas kamer ā 
ievieto tr īs dažādus kalibratorus un m ēra duļķošanos. Du ļķošanās rādīju­
miem 1., 2. un 3. kalibratoram j ābūt attiecīgi 75, 150 un 225 du ļķošanās 
vienības ± 5 %.  ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 689
 
B.48  IZOLĒTAS VISTAS ACS TEST ĒŠANAS METODE NOPIETNUS 
ACU BOJ ĀJUMUS VAI NOPIETNU KAIRIN ĀJUMU 
IZRAISĪTĀJU VIELU IDENTIFIC ĒŠANAI  
IEVADS  
01. Izolētas vistas acs ( ICE) testēšanas metode  in vitro  ir noteikšanas metode, ko 
konkrētos apstākļos un ar noteiktiem ierobežojumiem var izmantot, lai vielas 
un to mais ījumus klasific ētu kā “nopietnus acu boj ājumus vai nopietnu 
kairinājumu” izrais ītājus (1) (2) (3). Šaj ā testēšanas metod ē par nopietnu 
kairinājumu izraisoš ām uzskata vielas, kas trušiem rada acu boj ājumus, 
kuri neizz ūd vismaz 21 dienas laik ā pēc iedarbības. Kaut gan netiek uzska ­
tīts, ka ar  ICE  var pilnībā aizstāt iedarbības testu uz ac īm in vivo  ar trušiem,  
ICE iesaka izmantot daudzpak āpju testēšanas strat ēģijā, lai īpašas lietošanas 
jomā veiktu normat īvajos aktos reglament ēto klasifik āciju un mar ķēšanu (4) 
(5). Testējamās vielas (6) var klasific ēt kā nopietnus acu boj ājumus vai 
nopietnu kairin ājumu izraisošas, neveicot papildu test ēšanu ar trušiem. Ar 
vielām, kuru test ēšanas rezult āts ir negat īvs, jāveic izmēģinājumi, izmantojot 
trušus, pēc pakāpeniskas lo ģiski secīgas testēšanas strat ēģiju saska ņā ar 
ESAO test ēšanas nor ādījumiem  OECD Test Guideline 405  (7) (šī pielikuma 
B. 5. noda ļa). 
02. Šajā testēšanas metod ē aprakstītas proced ūras, ko izmanto, lai v ērtētu testē­
jamās vielas potenci ālo nopietnus boj ājumus vai nopietnu kairin ājumu izrai ­
sošo iedarb ību uz acīm, ko mēra ar tās spēju izraisīt toksisku iedarb ību uz 
izolētu vistas aci. Toksisko iedarb ību uz radzeni m ēra ar šādiem parame ­
triem: (i) kvalitat īvs duļķošanās novērtējums, (ii) kvalitat īvs epitēlija bojā­
jumu nov ērtējums, pamatojoties uz fluoresce īna aplicēšanu acij (fluoresce īna 
aizturēšana), (iii) kvantitat īvs biezuma palielin āšanās (uzbrieduma) nov ērtē­
jums un (iv) kvalitat īvs makroskopisko morfolo ģisko virsmai rad īto bojā­
jumu nov ērtējums. Radzenes du ļķošanās, uzbrieduma un boj ājumu nov ērtē­
jumu pēc testējamās vielas iedarb ības novērtē atsevišķi un pēc tam apvieno, 
lai noteiktu acu kairin ājuma klasifik āciju. 
03. Izmantojot  ICE  testēšanas metodi, ir test ētas arī acu kairin ājumu izraisošas 
vielas, kas rada boj ājumus, kuri izz ūd drīzāk nekā 21 dienā, un vielas, kam 
nav kairin ājumu izraisošas iedarb ības. Taču ICE  testēšanas metodes parei ­
zība un ticam ība šo kategoriju viel ām nav form āli novērtēta. 
04. Defin īcijas sk. 1. papildin ājumā. 
SĀKOTNĒJIE APSV ĒRUMI UN IEROBEŽOJUMI  
05. Šīs testēšanas metodes pamat ā ir Alternat īvo metožu valid ēšanas starpa ģen­
tūru koordin ācijas komitejas ( ICCVAM ) ICE  testēšanas metodes protokols 
(8), kas tika izstr ādāts pēc starptautiska valid ācijas pētījuma (4) (5) (9), kur ā 
piedalījās Eiropas Alternat īvo metožu valid ēšanas centrs, Jap ānas Alterna ­
tīvo metožu valid ēšanas centrs un  TNO  Dzīves kvalit ātes nodaļas toksiko ­
loģijas un praktisk ās farmakolo ģijas departaments (N īderlande). Protokola 
pamatā ir inform ācija, kas ieg ūta no public ētiem protokoliem, k ā arī TNO  
pašlaik izmantot ā protokola (10) (11) (12) (13) (14).  ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 690
 
06. Šīs metodes apzin ātie ierobežojumi ir lielais k ļūdaini pozit īvo rezult ātu 
procents spirtiem un lielais k ļūdaini negat īvo rezultātu procents cietviel ām 
un virsmakt īvām vielām (sk. 47. punktu) (4). Ja no datub āzes izslēdz vielas, 
kas ietilpst šaj ās ķīmisko un fizik ālo īpašību klasēs, ICE  precizitāte ES,  EPA  
un GHS  klasifikācijas sistēmās ievērojami uzlabojas (4). Pamatojoties uz š īs 
testēšanas mērķi (t.i., identific ēt tikai nopietnus acu boj ājumus / nopietnu 
kairinājumu izraisošas vielas), k ļūdaini negat īvo rezult ātu procentam nav 
būtiskas noz īmes, jo š ādas vielas p ēc tam tiktu test ētas izmēģinājumos ar 
trušiem vai citus pietiekami valid ētus in vitro  testus, atkar ībā no normat īvo 
aktu pras ībām, izmantojot sec īgas testēšanas strat ēģiju un datu noz īmīguma 
pieeju. Turkl āt, izmantojot l īdzšinējo validācijas datub āzi, nevarēja pienācīgi 
novērtēt dažas ķīmisko vielu vai produktu klases (piem ēram, mais ījumus). 
Taču var apsv ērt iespējas izmantot šo test ēšanas metodi visu veidu test ēja­
majiem materi āliem (tostarp mais ījumiem), ja pozit īvs rezult āts var būt 
pieņemams kā norāde par nopietnus acu boj ājumus vai nopietnu kairin ājumu 
izraisošu iedarb ību. Taču spirtu test ēšanā iegūti pozitīvi rezultāti jāinterpretē 
piesardzīgi pārvērtēšanas riska d ēļ. 
07. Visās procedūrās ar vistu ac īm testēšanas iest ādēm jāievēro piemērojamie 
noteikumi un proced ūras darbībām ar cilvēku vai dz īvnieku izcelsmes mate ­
riāliem, pie kuriem pieder ar ī audi un audu š ķidrumi. Bez tam ieteicams 
ievērot vispārējos piesardz ības pasākumus darbam laboratorij ā (15).  
08. Testēšanas metod ē netiek ņemti vērā konjunkt īvas un varav īksnenes boj ā­
jumi, kas ir t ās ierobežojums, tom ēr tajā tiek ņemti vērā daži iedarb ības 
veidi uz aci, kas tiek nov ērtēti truša acs kairin ājuma testa metod ē, un zināmā 
mērā to smagums. Kaut gan radzenes boj ājumu atgriezeniskumu nevar 
novērtēt, izmantojot  ICE  testēšanas metodi, pamatojoties uz trušu acu p ētī­
jumiem, ir ierosin āts, ka, lai noš ķirtu neatgriezenisku un atgriezenisku iedar ­
bību, var izmantot radzenes boj ājuma sākotnējā dziļuma novērtējumu (16). 
Visbeidzot, izmantojot  ICE  testēšanas metodi, nevar nov ērtēt sistēmiskas 
toksicitātes potenci ālu saistībā ar iedarb ību uz acīm. 
09. Patlaban notiek darbs pie prec īzāku raksturlielumu izstr ādes ICE  testēšanas 
metodes noder īgumam un ierobežojumiem t ādu vielu identific ēšanai, kas 
nerada nopietnus acu boj ājumus vai nopietnu acu kairin ājumu (sk. ar ī 48. 
punktu). Lietot āji tiek aicin āti iesniegt valid ācijas organiz ācijām paraugus 
un/vai datus, lai t ās formāli novērtētu ICE  testēšanas metodes turpm ākos 
lietošanas veidus, tostarp nopietna acu kairin ājuma izraisošu un acu kairi ­
nājumu neizraisošu vielu identific ēšanai.  
10. Laboratorij ām, kas sāk lietot šo test ēšanas metodi, j āizmanto 2. papildin ā­
jumā norādītās standartvielas. Laboratorija š īs vielas var izmantot  ICE  testē­ 
šanas metodes izpildes tehnisk ās kompetences demonstr ēšanai pirms  ICE  
testēšanas rezult ātu datu iesniegšanas izmantošanai normat īvajos aktos regla ­
mentētajai bīstamības klasifik ācijai.  
METODES PRINCIPS  
11. ICE  testēšanas metode ir org āntipisks modelis, kas īslaicīgi nodrošina 
iespēju saglabāt vistas aci  in vitro . Šajā testēšanas metod ē testējamās vielas 
radītos bojājumus nov ērtē, nosakot radzenes uzbriedumu, du ļķošanos un 
fluoresceīna aizturi. Divi p ēdējie parametri tiek nov ērtēti kvalitat īvi, bet 
radzenes uzbrieduma noteikšana ir kvantitat īva. Katru nov ērtējumu pārvērš 
kvantitatīvā rezultātā, ko izmanto, lai apr ēķinātu kopējo kairinājuma rādītāju, 
vai tam pieš ķir kvalitat īvu kategoriju, ko izmanto, lai  in vitro  noteiktu 
nopietnus acu boj ājumus vai nopietnu kairin ājumu izrais ītāju iedarb ības 
klasifikāciju. Abus rezult ātus var izmantot, lai prognoz ētu testējamās vielas 
potenciālo in vivo  nopietnus acu boj ājumus vai nopietnu kairin ājumu izrai ­
sītāju iedarbību (sk. sada ļu “Lēmuma pie ņemšanas krit ēriji”).  ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 691
 
Vistu acu ieg ūšanai izmantojamo dz īvnieku avots un vecums  
12. Parasti šaj ā testā izmanto acis, kas ņemtas no kautuv ē cilvēku patēriņam 
pārtikai kaut ām vistām, tāpēc laboratorijas dz īvnieki nav j āizmanto. Izmanto 
tikai vesel īgu dzīvnieku acis, kurus uzskata par piem ērotiem cilv ēkiem pare ­
dzētas pārtikas apritei.  
13. Kaut gan vistu optim ālā vecuma nov ērtēšanai nav veikts īpašs pētījums, šajā 
testēšanas metod ē ierasti izmanto pavasara c āļus, kurus parasti apstr ādā 
putnu kautuv ē (t.i., aptuveni 7 ned ēļas vecus, 1,5–2,5 kg).  
Acu ņemšana un nog ādāšana laboratorij ā 
14. Galvas atdala t ūlīt pēc vistu apdullin āšanas, parasti ar elektrisk ās strāvas 
triecienu, un asi ņu nolaišanas pa griezumu kakl ā. Jāizvēlas vietējs vistu 
sagādes avots, kas atrodas iesp ējami tuvu laboratorijai, lai vistu galvas no 
kautuves var ētu nogādāt laboratorij ā, iespējami samazinot to boj āšanos 
un/vai bakteri ālo kontamin āciju. Laiks no vistu galvu ņemšanas l īdz acu 
izmantošanai  ICE  testam ir iesp ējami jāsamazina (parasti divu stundu 
laikā), un uzskat āmi jāparāda, ka tam nav nev ēlamas ietekmes uz noteik ­ 
šanas rezult ātiem. Šo rezult ātu pamatā ir acu izv ēles kritēriji, kā arī pozitīvās 
un negatīvās kontroles reakcijas. Vis ām testēšanai izmantotaj ām acīm ir 
jābūt no vienas noteikt ā dienā ņemtu acu grupas.  
15. Tā kā acis laboratorij ā tiek prepar ētas, galvas no kautuves transport ē pie 
apkārtējās vides temperat ūras plastmasas k ārbās, kurās mitrumu uztur ar s āls 
izotoniskā šķīdumā samitrinātiem dvie ļiem. 
ICE testam izmantojamo acu izv ēles kritēriji 
16. Izbrāķē acis, kur ām pēc izņemšanas ir augsts fluoresce īna sākotnējais saistī­ 
šanas rādītājs (t.i., > 0,5) vai radzenes du ļķošanās rādītājs (t.i., > 0,5).  
17. Katr ā paraugu grup ā un paralēlajā pozitīvajā kontrolē testē vismaz tr īs acis. 
Negatīvās kontroles grup ā vai šķīdinātāja kontrol ē (ja izmanto š ķīdinātāju, 
izņemot sāls šķīdumu) ir j ābūt vismaz vienai acij.  
PROCED ŪRA 
Acu sagatavošana  
18. Uzman īgi noņem plaksti ņus, neboj ājot radzeni. Radzenes integrit āti ātri 
novērtē, uz dažām sekund ēm uzpilinot t ās virsmai 2 % (masas) fluoresce īna 
nātrija sāls šķīdumu, ko p ēc tam noskalo ar s āls izotonisko š ķīdumu. Pēc 
tam ar fluoresce īnu apstrādātas acis p ārbauda ar spraugas lampas mikro ­
skopu, lai p ārliecinātos, vai radzene nav boj āta (t.i., ja fluoresce īna aiztures 
un radzenes du ļķošanās rādītāji ir ≤ 0,5).  
19. Ja acs nav boj āta, to uzman īgi, nebojājot radzeni, izprepar ē galvaskausa. Acs 
ābolu izvelk no dobuma, stingri pieturot mirkš ķināšanas membr ānu ar ķirur­ 
ģiskajām knaiblēm, un acs musku ļus pārgriež ar liekt ām šķērēm ar noapa ­ 
ļotiem galiem. Svar īgi ir nepie ļaut radzenes boj ājumus pārmērīga spiediena 
dēļ (t.i., saspiešanas artefakti).  
20. Kad acs ir iz ņemta no dobuma, pie t ās atstāj redzamu da ļu redzes nerva. P ēc 
izņemšanas no dobuma aci novieto uz absorb ējoša palikt ņa un nogriež 
mirkšķināšanas membr ānu un citus saistaudus.  ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 692
 
21. Izņemto aci ar radzeni vertik ālā stāvoklī iestiprina ner ūsējošā tērauda skav ā. 
Skavu pēc tam ievieto mitrin āšanas apar āta kamerā (16). Skavas mitrin ā­ 
šanas apar ātā ievieto t ā, lai izotonisk ā sāls šķīduma pilieni mitrin ātu visu 
radzeni. Mitrin āšanas apar āta kamer ā jāuztur 32 ± 1,5 °C temperat ūra. 
Tipisku mitrin āšanas apar āta (ko var ieg ādāties vai izgatavot) un acu stipri ­
nājuma skavu sh ēmu sk. 3. papildin ājumā. Aparātu var pārveidot atbilstoši 
konkrētās laboratorijas vajadz ībām (piemēram, lai izmantotu atš ķirīgu acu 
skaitu).  
22. Pēc ievietošanas mitrin āšanas apar ātā acis vēlreiz apskata ar spraugas lampas 
mikroskopu, lai p ārliecinātos, ka prepar ēšanas proced ūrā tās nav boj ātas. 
Izmēra radzenes biezumu radzenes virsotn ē, izmantojot spraugas lampas 
mikroskopa dzi ļuma mērīšanas ierīci. Nomaina visas acis, (i) kuru fluores ­
ceīna aiztures rezult āts ir > 0,5, (ii) kuru radzenes du ļķošanās rādītājs ir 
> 0,5 vai (iii) kam ir jebkuras citas boj ājumu paz īmes. No t ām acīm, kas 
netiek izbr āķētas neviena š ī kritērija dēļ, izbrāķē tās, kuru radzenes biezums 
atšķiras no visu acu radzenes vid ējā biezuma r ādītāja par vair āk nekā 10 %. 
Lietotājiem jāņem vērā, ka, izmantojot spraugas lampas mikroskopu, ar 
dažādu spraugas platumu radzenes biezuma m ērījumu rezult āti var būt atšķi­
rīgi. Spraugas platums j āiestata 0,095 mm.  
23. Kad visas acis ir p ārbaudītas un atz ītas par der īgām, acis apm ēram 45 līdz 
60 min inkub ē, lai pirms aplic ēšanas tās līdzsvarotu ar test ēšanas sist ēmu. 
Pēc līdzsvarošanas re ģistrē radzenes biezuma un du ļķošanās nulles s ākot­
nējos mērījumu, ko izmanto k ā sākuma punktu (t.i., laiks = 0). Šim test ē­ 
šanas beigu punktam k ā sākotnējās atskaites punktu izmanto fluoresce īna 
aiztures r ādītāju, kas noteikts acs prepar ēšanas laik ā. 
Testējamās vielas aplic ēšana  
24. Tūlīt pēc nulles s ākotnējiem mērījumiem (tur ētājā ievietotu) aci iz ņem no 
mitrināšanas apar āta, novieto horizont āli un uz radzenes aplic ē testējamo 
vielu.  
25. Testējamās vielas, kas ir š ķidrumi, parasti test ē neatšķaidītas, taču tās var 
atšķaidīt, ja tas tiek uzskat īts par vajadz īgu (piem ēram, plānojot pētījumu). 
Atšķaidīšanai ieteicams izmantot s āls fizioloģisko šķīdumu. Kontrol ētos ap­
stākļos var izmantot ar ī citus šķīdinātājus, taču, izņemot sāls fizioloģisko 
šķīdumu, citu š ķīdinātāju piemērotība ir uzskat āmi jāparāda. 
26. Testējamās vielas, kas ir š ķidrumi, uz radzenes aplic ē tā, lai piln ībā visa 
radzenes virsma tiktu vienm ērīgi noklāta ar test ējamo vielu; standarta 
tilpums ir 0,03 mL.  
27. Cietvielas iesp ējami sīki jāsasmalcina piest ā, vai izmantojot l īdzvērtīgu 
smalcināšanas ierīci. Pulveri aplic ē uz radzenes t ā, lai virsmu vienm ērīgi 
pārklātu ar testējamo vielu; standarta daudzums ir 0,03 g.  
28. Testējamo vielu (š ķidruma vai cietvielas veid ā) aplicē uz 10 sek un p ēc tam 
noskalo no acs ar istabas temperat ūras sāls izotonisko š ķīdumu (apm ēram 20 
mL). Pēc tam aci (ievietotu tur ētājā) atkal ievieto mitrin āšanas apar ātā sākot­
nējā vertikālajā stāvoklī. 
Kontroles vielas  
29. Katr ā eksperiment ā iekļauj paral ēlas negat īvās vai š ķīdinātāja/nesēja 
kontroles un pozit īvās kontroles.  ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 693
 
30. Testējot šķidrumus 100 % koncentr ācijā vai cietvielas,  ICE  testēšanas 
metodē izmanto paral ēlu negatīvo kontroli ar s āls fiziolo ģisko šķīdumu, 
lai konstat ētu nerakstur īgas testēšanas sist ēmas izmai ņas un nodrošin ātu, 
ka noteikšanas apst ākļu dēļ netiek konstat ēta kairinājumu izraisoša reakcija.  
31. Testējot atšķaidītus šķīdumus, test ēšanas metod ē iekļauj paral ēlu 
šķīdinātāja/nesēja kontroles grupu, lai konstat ētu nerakstur īgas testēšanas 
sistēmas izmai ņas un nodrošin ātu, ka test ēšanas apst ākļu dēļ kairinājumu 
izraisoša reakcija netiek konstat ēta. Kā noteikts 25. punkt ā, drīkst izmantot 
tikai tādu šķīdinātāju/nesēju, par kuru ir liec ības, ka tam nav nelabv ēlīgas 
ietekmes uz test ēšanas sist ēmu. 
32. Katr ā eksperiment ā kā paralēlu pozitīvo kontroli iek ļauj testu ar zin āmu acu 
kairinājumu izraisošu vielu, lai p ārliecinātos, ka izrais ītā atbildes reakcija ir 
atbilstoša. T ā kā šajā testēšanas metod ē ICE  tests tiek izmantots nopietnus 
acu bojājumus vai nopietnu kairin ājumu izrais ītāju vielu identific ēšanai, 
pozitīvās kontroles vielai j ābūt standartvielai, kas šaj ā testēšanas metod ē 
izraisa sp ēcīgu reakciju. Tom ēr, lai nodrošin ātu iespēju novērtēt pozitīvās 
kontroles reakcijas main ību laikā, spēcīgās reakcijas intensit āte nedrīkst būt 
pārmērīgi liela. Pozit īvās kontroles vajadz ībām jāiegūst pietiekami daudz  in 
vitro  datu, lai var ētu aprēķināt statistiski noteiktu pozit īvajai kontrolei pie ņe­
mamo vērtību interv ālu. Ja pozit īvajai kontrolei nav pieejams pietiekams 
daudzums iepriekš ieg ūtu vēsturisko  ICE  testēšanas metodes datu, iesp ē­
jams, jāveic pētījumi, lai šo inform āciju iegūtu. 
33. Pozit īvās kontroles piem ēri testējamajām vielām, kas ir š ķidrumi, ir 10 % 
etiķskābe vai 5 % benzalkonija hlor īds, bet pozit īvās kontroles test ējamām 
cietvielām ir nātrija hidroks īds vai imidazols.  
34. Salīdzināšanas vielas ir lietder īgi izmantot, lai nov ērtētu nezināmu noteiktas 
ķīmisko vielu vai produktu kategorijas sp ēju izraisīt acu kairin ājumu, vai ar ī, 
lai novērtētu acu kairin ājumu izraisošas vielas sal īdzinošo sp ēju izraisīt 
noteiktas intensit ātes atbildes reakciju uz kairin ājumu.  
Mērāmie beigu punkti  
35. Apstr ādātās radzenes nov ērtē pirms aplic ēšanas un 30, 75, 120, 180 un 240 
min (± 5 min) p ēc skalošanas apstr ādes beigās. Ar šiem laika interv āliem 
pietiek, lai četru stundu ilgaj ā iedarbības period ā veiktu pietiekamu skaitu 
mērījumu un starp m ērījumiem b ūtu pietiekami ilgs laiks visu vajadz īgo 
novērojumu veikšanai.  
36. Novērtē šādus parametrus: radzenes du ļķošanās, uzbriedums, fluoresce īna 
aizture un morfolo ģiskās izmaiņas (piem ēram, epit ēlija izdrupšana vai 
atslābšana). Visus parametrus, iz ņemot fluoresce īna aizturi (ko nosaka 
tikai pirms aplic ēšanas un 30 min p ēc testējamās vielas iedarb ības), nosaka 
katrā no iepriekš min ētajiem laika interv āliem.  
37. Radzenes du ļķošanās, fluoresce īna aiztures, morfolo ģisko izmai ņu un histo ­
patoloģisko izmai ņu, ja tās tiek noteiktas, dokument ēšanai ieteicams 
izmantot fotogr āfijas.  
38. Pēc pēdējās noteikšanas četru stundu perioda beig ās lietotājiem ieteicams 
saglabāt acis piem ērotā fiksatīvā (piemēram, neitr ālā buferētā formalīnā) 
iespējamai histopatolo ģiskai izmekl ēšanai.  ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 694
 
39. Radzenes uzbriedumu nosaka no radzenes biezuma m ērījumiem ar spraugas 
lampas mikroskopa optisko pahimetru. To izsaka procentos un apr ēķina 
saskaņā ar radzeņu biezuma m ērījumiem saska ņā ar šādu formulu: 
" 
radzenes biezums laik ā t Ä sākotnējais radzenes biezums  ¼ 0 
sākotnējais radzenes biezums  ¼ 0 # 
Ü 100  
40. Visiem nov ērojumu laika interv āliem aprēķina visu test ējamo acu radze ņu 
vidējo uzbriedumu procentos. Pamatojoties uz augst āko radzeņu uzbrieduma 
vidējo rādītāju, kas nov ērots jebkur ā laika interv ālā, katrai test ējamai vielai 
piešķir kopējo kategorijas rezult ātu. 
41. Radzenes du ļķošanos apr ēķina pēc tās radzenes da ļas, kurai noteikts skait ­
liski lielākais duļķošanās rādītājs. Visām testējamajām acīm visos nov ēro­
jumu laika interv ālos aprēķina radze ņu duļķošanās vidējo rādītāju. Pamato ­
joties uz jebkur ā laika interv ālā novērotās radzeņu duļķošanās augstāko 
vidējo rādītāju, katrai test ējamai vielai pieš ķir kopējo kategorijas rezult ātu 
(1. tabula).  
1. tabula  
Radzenes du ļķošanās rādītājs 
Rādītājs Nov ērojums  
0 Nav du ļķošanās 
0,5 Ļoti vāja duļķošanās 
1 Izkais ītas vai dif ūzas zonas, labi redzamas varav īksnenes da ļas 
2 Labi izš ķirama caursp īdīgā daļa, varav īksnenes da ļas redzamas nedaudz 
neskaidri 
3 Liela radzenes du ļķošanās, atseviš ķas varavīksnenes da ļas nav redzamas, acs 
zīlītes izmērs tikko saskat āms 
4 Piln īga radzenes du ļķošanās, varavīksnene nav saskat āma 
42. Vidējo fluoresce īna aiztures v ērtību visām testējamām acīm aprēķina tikai 30 
min novērošanas interv ālam un izmanto, lai pieš ķirtu katrai test ējamai vielai 
kopējo kategorijas rezult ātu (2. tabula).  
2. tabula  
Fluoresce īna aiztures r ādītājs 
Rezultāts Nov ērojums  
0 Nav fluoresce īna aiztures 
0,5 Ļoti neliela atseviš ķu šūnu iekrāsošanās 
1 Neregul āra atseviš ķu šūnu iekrāsošanās visā apstrādātajā radzenes da ļā 
2 Koncentr ēta vai sapl ūstoša blīva atseviš ķu šūnu iekrāsošanās 
3 Lielas, sapl ūstošas radzenes da ļas iekrāsošanās ar fluoresce īnu ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 695
 
43. Morfolo ģisko izmai ņu veidi ir radzenes epit ēlija šūnu “izdrupšana”, epit ēlija 
“atslābšana”, “nel īdzenumu veidošan ās” radzenes virsm ā un test ējamās 
vielas “pielipšana” pie radzenes. Šo boj ājumu smaguma pak āpe var atš ķir­
ties, un vair ākas šīs pazīmes var konstat ēt vienlaicīgi. Atkarībā no testēšanas 
veicēja interpret ācijas šo boj ājumu klasifik ācija ir subjekt īva. 
DATI UN TEST ĒŠANAS P ĀRSKATS  
Datu nov ērtēšana  
44. Radzenes du ļķošanās, uzbrieduma un fluoresce īna aiztures rezult āti jāno­
vērtē atsevišķi, lai katram beigu punktam ieg ūtu ICE  klasi. Pēc tam attie ­
cīgās testējamās vielas izrais ītā kairinājuma klasifik ācijas iegūšanai apvieno 
visiem beigu punktiem noteikt ās ICE  klases.  
Lēmuma pie ņemšanas krit ēriji 
45. Pēc visu beigu punktu nov ērtēšanas var pieš ķirt ICE  klases, pamatojoties uz 
iepriekš noteiktiem r ādītāju vērtību interv āliem. Radzenes biezumu (3. 
tabula), du ļķošanos (4. tabula) un fluoresce īna aizturi (5. tabula) atbilstoši 
četrām ICE  klasēm interpret ē šādi. 
3. tabula  
ICE radzenes biezuma klasifik ācijas kritēriji 
Vidējais radzenes uzbriedums (%) (*)  ICE  klase  
0 līdz 5 I 
> 5 līdz 12 II 
> 12 līdz 18 (> 75 min p ēc aplicēšanas) II 
> 12 līdz 18 (≤ 75 min p ēc aplicēšanas) III 
> 18 līdz 26 III 
> 26 līdz 32 (> 75 min p ēc aplicēšanas) III 
> 26 līdz 32 (≤ 75 min p ēc aplicēšanas) IV 
> 32 IV  
(*) Radzenes uzbrieduma r ādītājus izmanto tikai tad, ja biezums ir m ērīts ar  Haag-Streit BP900  spraugas 
lampas mikroskopu, izmantojot dzi ļuma mērīšanas ierīci Nr. I un spraugas platuma iestat ījuma vērtību 9½, 
kas vienāda ar 0,095 mm. Lietot ājiem jāņem vērā, ka, izmantojot spraugas lampas mikroskopu, ar daž ādu 
spraugas platumu var ieg ūt atšķirīgus radzenes biezuma m ērījumu rezult ātus. 
4. tabula  
ICE klasifikācijas kritēriji duļķošanās novērtēšanai  
Lielākais vidējais duļķošanās rādītājs (*)  ICE  klase  
0,0-0,5 I 
0,6-1,5 II 
1,6-2,5 III 
2,6-4,0 IV  
(*) Skat īt 1. tabulu.  ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 696
 
5. tabula  
ICE klasifikācijas kritēriji fluoresce īna aiztures vid ējā rādītāja novērtēšanai  
Fluoresce īna aiztures vid ējais rādītājs 30 min p ēc 
aplicēšanas (*)  ICE klase  
0,0-0,5 I 
0,6-1,5 II 
1,6-2,5 III 
2,6-3,0 IV  
(*) Sk. 2. tabulu.  
46. Kopējo testējamās vielas  in vitro  kairinājuma klasifik ācijas kategoriju 
nosaka atbilst īgi kairinājuma klasifik ācijai, kas atbilst radzenes uzbrieduma, 
radzenes du ļķošanās un fluoresce īna aiztures r ādītāju kombin ācijai, izman ­
tojot 6. tabul ā noteikto sh ēmu. 
6. tabula  
Kopējās in vitro  kairinājuma klasifik ācijas  
Klasifikācija 3 parametru r ādītāju kombin ācija 
Izraisa nopietnus acu boj ājumus/ nopietnu 
acu kairin ājumu 3 × IV 
2 × IV, 1 × III 
2 × IV, 1 × II (*) 
2 × IV, 1 × I (*) Radzenes du ļķošanās ≥ 3 pēc 30 min (vismaz 2 
acīm) 
Radzenes du ļķošanās = 4 jebkur ā laika interv ālā 
(vismaz 2 ac īm) 
Ievērojama epit ēlija atslābšana (vismaz 1 acij)
 
(*) Maz āk ticama kombin ācija. 
47. Kā noteikts 1. punkt ā, gadījumos, kad test ējamā viela netiek identific ēta kā 
nopietnus acu boj ājumus vai nopietnu kairin ājumu izrais ītāja, klasifik ācijas 
un marķēšanas nol ūkā ir jāveic papildu test ēšana. Nopietnus acu boj ājumus 
vai nopietnu kairin ājumu izrais ītāju vielu identific ēšanas kop ējā pareizība 
pēc ICE  testēšanas metodes ir no 83 % (120/144) l īdz 87 % (134/154), 
kļūdaini pozit īvo rezult ātu daļa ir no 6 % (7/122) l īdz 8 % (9/116) un 
kļūdaini negat īvo rezult ātu daļa ir no 41 % (13/32) l īdz 50 % (15/30), 
salīdzinot ar izm ēģinājumu rezult ātiem ar trušu ac īm in vivo  atbilstīgi 
EPA (1), ES (2) vai  GHS  (3) klasifik ācijas sistēmai. Ja noteiktas ķīmisko 
(t.i., spirti un virsmakt īvās vielas) un fizik ālo īpašību (t.i., cietvielas) grupas 
vielas izsl ēdz no datub āzes, ICE  pareizība ES,  EPA  un GHS  klasifikācijas 
sistēmā ir no 91 % (75/82) l īdz 92 % (69/75), k ļūdaini pozit īvo rezultātu 
daļa ir no 5 % (4/73) l īdz 6 % (4/70) un k ļūdaini negat īvo rezultātu daļa ir 
no 29 % (2/7) l īdz 33 % (3/9) (4).  
48. Ja test ējamā viela netiek klasific ēta kā nopietnus acu boj ājumus vai nopietnu 
kairinājumu izrais ītāja, kopā ar in vivo  truša acu testa vai cita atbilst īgi 
validēta in vitro  testa datiem  ICE  dati var b ūt noderīgi, lai turpm āk novēr­
tētu ICE  testēšanas metodes piem ērotību un ierobežojumus k ā nopietnus acu 
bojājumus vai nopietnu kairin ājumu neizraisošu vielu identific ēšanai (tiek 
izstrādāts norādījumu dokuments par  in vitro  testēšanas metod ēm, lai 
noteiktu toksicit āti acīm). ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 697
 
Testa rezult ātu pieņemamības kritēriji 
49. Testēšanas rezult ātu uzskata par pie ņemamu, ja paral ēlajā negatīvajā vai 
nesēja/šķīdinātāja kontrol ē un paral ēlajā pozitīvajā kontrolē tiek noteikta 
kairinājuma klasifik ācija, kas atbilst attiec īgi kairin ājumu izraisošu un 
nopietnus acu boj ājumus vai nopietnu kairin ājumu izraisošu vielu klasifik ā­
cijai.  
Testēšanas pārskats  
50. Testēšanas pārskatā jāiekļauj šāda inform ācija, kas attiecas uz konkr ēto 
noteikšanu.  
Testējamās vielas un kontrolvielas  
Ķīmiskais nosaukums(-i), piem ēram, ķīmijas anal ītisko apskatu indeks ā 
(Chemical Abstracts Service, CAS ) izmantotais nosaukums, p ēc tam citi 
nosaukumi, ja t ādi ir zināmi; 
CAS reģistra numurs, ja tas ir zin āms; 
vielas vai mais ījuma tīrība un sast āvs (masas procentos), cikt āl šī informā­
cija ir pieejama;  
fizikāli ķīmiskās īpašības, kas attiecas uz p ētījuma veikšanu, piem ēram, 
fizikālais stāvoklis, gaistam ība, pH, stabilit āte, vielas ķīmiskā klase, šķīdība 
ūdenī; 
testējamās/kontroles vielas sagatavošana test ēšanai, ja tiek veikta (piem ēram, 
sildīšana, sasmalcin āšana);  
stabilitāte, ja zināma. 
Informācija par sponsoru un test ēšanas iest ādi 
Sponsora, test ēšanas iest ādes nosaukums, p ētījuma vad ītāja uzvārds un 
adrese;  
norāde par acu ņemšanas vietu (t.i., iest āde, kur tās ņemtas);  
Acu glab āšanas un transport ēšanas apst ākļi (piemēram, acu ņemšanas 
datums un laiks, l īdz testēšanas sākumam pag ājušais laiks);  
īpašas to dz īvnieku paz īmes, no kuriem ņemtas acis, ja t ādas ir pieejamas 
(piemēram, donordz īvnieka vecums, dzimums, dz īvsvars).  
Izmantotās testēšanas metodes un protokola pamatojums  
Testēšanas metodes integrit āte 
Procedūra, ko izmanto, lai nodrošin ātu testēšanas metodes integrit āti (t.i., 
pareizību un ticam ību) laikā (piemēram, periodiska standartvielu test ēšana, 
iepriekš ieg ūto vēsturisko negat īvo un pozit īvo kontroles datu izmantošana).  
Testa apstiprin āšanas krit ēriji 
ja vajadzīgs, pieņemami paral ēlo standarta kontro ļu diapazoni, pamatojoties 
uz iepriekš ieg ūtajiem vēsturiskajiem datiem.  
Testēšanas apst ākļi 
Izmantotās testēšanas sist ēmas apraksts;  
izmantotais spraugas lampas mikroskops (piem ēram, modelis);  
izmantotā spraugas lampas mikroskopa instrumentu iestat ījumi;  
informācija par izmantotaj ām vistu ac īm, tostarp to kvalit ātes apliecin ājumi;  ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 698
 
sīkas ziņas par izmantoto test ēšanas proced ūru; 
izmantotā(-s) testējamās vielas koncentr ācija(s-),  
testēšanas proced ūras iespējamo modifik āciju apraksts;  
atsauce uz v ēsturiskajiem datiem par modeli (piem ēram, negat īvās un pozi ­
tīvās kontroles, standartvielas, sal īdzināšanas vielas);  
izmantoto nov ērtējuma krit ēriju apraksts.  
Rezultāti 
Novērojumu apraksts;  
attiecīgos gadījumos acs fotogr āfijas;  
Rezultātu novērtējums  
Secinājums  
LITERAT ŪRA 
0(1) U.S. EPA (1996). Label Review Manual: 2nd Edition. EPA737-B-96- 
001. Washington, DC: U.S. Environmental Protection Agency.  
0(2) Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra 
Regula (EK) Nr. 1272/2008 par vielu un mais ījumu klasific ēšanu, 
marķēšanu un iepakošanu un ar ko groza un atce ļ Direktīvas 
67/548/EEK un 1999/45/EK un groza Regulu (EK) Nr. 1907/2006. 
OV L 353, 31.12.2008., 1. lpp.  
0(3) United nations (UN) (2007). Globally Harmonized System of Classi ­
fication and Labelling of Chemicals (GHS), Second revised edition, 
UN New York and Geneva, 2007.  Pieejams:  
[http://www.unece.org/trans/danger/publi/ghs/ghs_rev02/ ­
02files_e.html]  
0(4) ICCVAM (2007). Test Method Evaluation Report - In vitro Ocular 
Toxicity Test Methods for Identifying Ocular Severe Irritants and 
Corrosives. Interagency Coordinating Committee on the Validation 
of Alternative Methods (ICCVAM) and the National Toxicology Program (NTP) Interagency Center for the Evaluation of Alternative Toxicological Methods (NICEATM). NIH Publication No.: 07-4517.  
Pieejams:
 
[http://iccvam.niehs.nih.gov/methods/ocutox/ivocutox/ocu_tmer.htm]  
0(5) ESAC (2007). Statement on the conclusion of the ICCVAM retrospec ­
tive study on organotypic in vitro assays as screening tests to identify potential ocular corrosives and severe eye irritants.  Pieejams:
 
[http://ecvam.jrc.it/index.htm]  
0(6) Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra 
Regula (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, 
vērtēšanu, licenc ēšanu un ierobežošanu ( REACH ), un ar kuru izveido 
Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direkt īvu 1999/45/EK un atce ļ 
Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) 
Nr. 1488/94, k ā arī Padomes Direkt īvu 76/769/EEK un Komisijas 
Direktīvu 91/155/EEK, 93/67/EEK, 93/105/EK un 2000/21/EK. OV 
L 396, 30.12.2006., 1. lpp.  
0(7) OECD (2002). Test Guideline 405. OECD Guideline for Testing of 
Chemicals. Acute eye irritation/corrosion.  Pieejams:  
[http://www.oecd.org/document/40/0,2340,en_2649_34377_37 051368_ 
1_1_1_1,00.html]  ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 699
 
0(8) ICCVAM (2007). ICCVAM Recommended ICE Test Method Protocol. 
In: ICCVAM Test Method Evaluation Report - In vitro Ocular Toxicity 
Test Methods for Identifying Ocular Severe Irritants and Corrosives. Interagency Coordinating Committee on the Validation of Alternative Methods (ICCVAM) and the National Toxicology Program (NTP) Inte ­
ragency Center for the Evaluation of Alternative Toxicological 
Methods (NICEATM). NIH Publication No.: 07-4517.  Pieejams:
 
[http://iccvam.niehs.nih.gov/methods/ocutox/ivocutox/ocu_tmer.htm]  
0(9) ICCVAM. (2006). Current Status of In vitro Test Methods for Identi ­
fying Ocular Corrosives and Severe Irritants: Isolated Chicken Eye Test Method. NIH Publication No.: 06-4513. Research Triangle Park: 
National Toxicology Program.  Pieejams:
 
[http://iccvam.niehs.nih.gov/methods/ocutox/ivocutox/ ­
ocu_brd_ice.htm]  
(10) Prinsen, M.K. and Koëter, B.W.M. (1993). Justification of the enuc ­
leated eye test with eyes of slaughterhouse animals as an alternative to the Draize eye irritation test with rabbits. Fd. Chem. Toxicol.  
31:69-76.
 
(11) INVITTOX (1994). Protocol 80: Chicken enucleated eye test (CEET).  
Pieejams:  
[http://ecvam.jrc.it/index.htm].  
(12) Balls, M., Botham, P.A., Bruner, L.H. and Spielmann H. (1995). The 
EC/HO international validation study on alternatives to the Draize eye irritation test. Toxicol. In vitro  9:871-929.
 
(13) Prinsen, M.K. (1996). The chicken enucleated eye test (CEET): A 
practical (pre)screen for the assessment of eye irritation/corrosion 
potential of test materials. Food Chem. Toxicol . 34:291-296.  
(14) Chamberlain, M., Gad, S.C., Gautheron, P. and Prinsen, M.K. (1997). 
IRAG Working Group I: Organotypic models for the assessment/ ­
prediction of ocular irritation. Food Chem. Toxicol.  35:23-37.  
(15) Siegel, J.D., Rhinehart, E., Jackson, M., Chiarello, L., and the Health ­
care Infection Control Practices Advisory Committee (2007). Guide ­
line for Isolation Precautions: Preventing Transmission of Infectious 
Agents in Healthcare Settings.  Pieejams:  
[http://www.cdc.gov/ncidod/dhqp/pdf/isolation2007.pdf].  
(16) Maurer, J.K., Parker, R.D. and Jester J.V. (2002). Extent of corneal 
injury as the mechanistic basis for ocular irritation: key findings and recommendations for the development of alternative assays. Reg. Tox. 
Pharmacol.  36:106-117.
 
(17) Burton, A.B.G., M. York and R.S. Lawrence (1981). The in vitro 
assessment of severe irritants. Fd. Cosmet.- Toxicol. - 19, 471-480.  ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 700
 
(18) ICCVAM (2006). Background review document, Current Status of In 
vitro Test Methods for Identifying Ocular Corrosives and Severe Irri ­
tants: Bovine Corneal Opacity and Permeability (BCOP) Test Method.  
Pieejams:  
[http://iccvam.niehs.nih.gov/methods/ocutox/ivocutox/ocu_brd_bcop. 
htm]  
(19) ICCVAM (2006). Background review document, Current Status of In 
vitro Test Methods for Identifying Ocular Corrosives and Severe Irri ­
tantsIsolated Chicken Eye (ICE) Test Method.  Pieejams:  
[http://iccvam.niehs.nih.gov/methods/ocutox/ivocutox/ocu_brd_bcop.htm]  ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 701
 
1. papildin ājums  
DEFINĪCIJAS  
Pareizība: pēc testēšanas metodes ieg ūto mērījumu rezult ātu sakritības pakāpe ar 
attiecīgajām references v ērtībām. Tas ir test ēšanas metodes veiktsp ējas raksturlie ­
lums un viens no t ās piemērotības aspektiem. Šo terminu bieži izmanto ar noz īmi 
“sakritība” vai atbilst ība, ar to dom ājot pareizo rezult ātu daļu, ko ieg ūst pēc 
testēšanas metodes.  
Salīdzināšanas viela:  viela, ko izmanto k ā standartu sal īdzināšanai ar test ējamo 
vielu. Sal īdzināšanas vielai ir j ābūt šādām īpašībām: (i) past āvīgs un uzticams 
ieguves avots, (ii) strukt ūras un funkciju l īdzība ar test ējamo vielu klases viel ām, 
(iii) zināmas fizik ālās/ķīmiskās īpašības; (iv) papildu dati par zin āmajiem iedar ­
bības veidiem un (v) vielas zin āmais iedarb ības stiprums atbilst v ēlamās reakcijas 
intensitātes diapazonam.  
Radzene:  acs ābola priekš ējā caurspīdīgā daļa, kas pārklāj varavīksneni un z īlīti 
un ielaiž ac ī gaismu.  
Radzenes du ļķošanās: izmērītā radzenes du ļķošanās pakāpe pēc testējamās 
vielas iedarb ības. Radzenes du ļķošanās palielin āšanās norāda uz radzenes boj ā­
jumiem.  
Radzenes uzbriedums:  objektīvs ICE  testa mērījums, kas nor āda, kādā mērā 
radzene p ēc testējamās vielas iedarb ības ir uzbriedusi. To izsaka procentos un 
aprēķina no radzenes s ākotnējā (pirms aplic ēšanas) biezuma m ērījuma un 
biezuma, kas p ēc testēšanas materi āla iedarb ības saska ņā ar ICE  testēšanas 
metodi re ģistrēts ar regul āriem interv āliem. Radzenes uzbrieduma pak āpe norāda 
uz radzenes boj ājumiem.  
EPA  1. kategorija:  nopietns acu boj ājums (acs audu neatgriezeniska no ārdīšana), 
radzenes boj ājums vai izrais īts kairinājums, kas saglab ājas ilgāk par 21 dienu (1).  
ES R41 kategorija:  acs audu boj ājums vai nopietni fiziski redzes trauc ējumi, kas 
rodas pēc testējamās vielas aplic ēšanas uz acs priekš ējās virsmas un nav piln īgi 
atgriezeniski 21 dienas laik ā pēc aplicēšanas (2).  
Kļūdaini negat īvo rezult ātu daļa: visu to pozit īvo vielu da ļa ar attiec īgu iedar­
bību, kas, izmantojot konkr ēto testēšanas metodi, nepareizi identific ētas kā nega­
tīvas vielas, kurai š ādas iedarb ības nav. Tas ir viens no test ēšanas metodes 
veiktspējas raksturlielumiem.  
Kļūdaini pozit īvo rezult ātu daļa: visu to visu to negat īvo vielu da ļa bez attie ­
cīgas iedarb ības, kas, izmantojot konkr ēto testēšanas metodi, nepareizi identifi ­
cētas kā pozitīvas vielas ar š ādu iedarb ību. Tas ir viens no test ēšanas metodes 
veiktspējas raksturlielumiem.  
Fluoresce īna aizture:  subjektīvs ICE  testa mērījums, kas nor āda, kādā mērā 
radzenes epit ēlija šūnas pēc testējamās vielas iedarb ības aiztur fluoresce īna nātrija 
sāli. Fluoresce īna aiztures pak āpe norāda uz radzenes epit ēlija bojājumiem.  
GHS (Glob āli harmoniz ētā ķīmisko vielu klasifik ācijas un mar ķēšanas 
sistēma):  sistēma, saska ņā ar kuru ķimikālijas (vielas un mais ījumus) klasific ē 
pēc standartiz ētiem kait īgās iedarbības veidiem un to intensit ātes uz cilv ēka 
veselību un vidi, k ā arī paredz atbilstošu sazi ņas elementu izmantošanu, 
piemēram, piktogrammas, sign ālvārdus, bīstamības apzīmējumus, piesardz ības 
apzīmējumus un droš ības datu lapas, kuru m ērķis ir sniegt inform āciju, kas 
nepieciešama cilv ēku (tostarp darba dev ēju, strādājošo, transporta darbinieku, 
patērētāju un avārijas dienestu darbinieku) un vides aizsardz ībai pret to kait īgo 
iedarbību (3).  ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 702
 
GHS 1. kategorija:  acs audu boj ājums vai nopietni fiziski redzes trauc ējumi, kas 
rodas pēc testējamās vielas aplic ēšanas un kas nav piln īgi atgriezeniski ilg āk par 
21 dienu p ēc vielas aplic ēšanas (3).  
Bīstamība: aģentam vai situ ācijai piem ītoša īpašība, kas š ā aģenta iedarb ības 
rezultātā var radīt nevēlamu ietekmi uz attiec īgo organismu, sist ēmu vai (sub)po ­
pulāciju. 
Negatīvā kontrole:  ar testējamo vielu neapstr ādāts atkārtojums, kur ā ir visi 
pārējie testēšanas sist ēmas komponenti. Šo paraugu test ē kopā ar paraugiem, 
uz kuriem aplic ēta testējamā viela, un citiem kontroles paraugiem, lai noteiktu, 
vai šķīdinātājam ir mijiedarb ība ar test ēšanas sist ēmu. 
Kairinājumu neizraisoša viela:  viela, kas netiek klasific ēta kā EPA  I, II vai III 
kategorijas, ES R41 vai R36 kategorijas, vai GHS 1., 2.A vai 2.B kategorijas acu kairinājumu izrais ītāja viela (1)(2)(3).
 
Nopietnus acu boj ājumus izraisoša viela:  (a) viela, kas rada acs audu neatgrie ­
zenisku boj ājumu; (b) viela, kas tiek klasific ēta kā GHS  1. kategorijas,  EPA  I 
kategorijas vai ES R41 kategorijas acu kairin ājumu izrais ītāja viela (1) (2) (3).  
Acu kairin ājumu izraisoša viela:  (a) viela, kas p ēc aplicēšanas uz acs priekš ējās 
virsmas izraisa ac ī atgriezeniskas izmai ņas, (b) viela, kas tiek klasific ēta kā EPA  
II vai III kategorijas, ES R36 kategorijas vai  GHS  2.A vai 2.B kategorijas acu 
kairinājumu izrais ītāja viela (1) (2) (3).  
Nopietnu acu kairin ājumu izraisoša viela:  (a) viela, kas p ēc aplicēšanas uz acs 
priekšējās virsmas izraisa acs audu boj ājumus, kas ir neatgriezeniski ilg āk par 21 
dienu pēc aplicēšanas vai kas izraisa nopietnus fiziskus redzes trauc ējumus; (b) 
viela, kas tiek klasific ēta kā GHS  1. kategorijas,  EPA  I kategorijas vai ES R41 
kategorijas acu kairin ājumu izrais ītāja viela (1)(2)(3).  
Pozitīvā kontrole:  atkārtojums, kur ā ir visi test ēšanas sist ēmas komponenti, un 
kuram veikta apstr āde ar vielu, par ko ir zin āms, ka tā izraisa attiec īgo atbildes 
reakciju. Lai nodrošin ātu iespēju novērtēt pozitīvās kontroles atbildes reakcijas 
mainību laikā, nopietnu kairin ājumu izraisoš ās reakcijas intensit āte nedrīkst būt 
pārlieku liela.  
Ticamība: lielums, kas raksturo, k ādā mērā tajā pašā vai citā laboratorij ā ilgākā 
laikā, izmantojot to pašu protokolu, var izpild īt testēšanas metodi atk ārtoti. To 
novērtē, aprēķinot metodes reproduc ējamību dažādās laboratorij ās un atkārtoja­
mību tajā pašā laboratorij ā. 
Spraugas lampas mikroskops:  instruments, ko izmanto acs apskat īšanai bino ­
kulārā mikroskopa palielin ājumā, izveidojot stereoskopisku, st āvus novietotu 
attēlu. ICE  testēšanas metod ē šo instrumentu izmanto, lai apskat ītu vistas acs 
priekšējās struktūras, kā arī objektīvi izmērītu radzenes biezumu ar dzi ļuma 
mērīšanai paredz ētu palīgierīci. 
Šķīdinātāja/nesēja kontrole:  ar testējamo vielu neapstr ādāts paraugs, kur ā ir visi 
testēšanas sist ēmas komponenti, tostarp š ķīdinātājs vai nes ējs, ko izmanto test ē­
jamās vielas un citos kontroles paraugos, lai noteiktu attiec īgā šķīdinātājā vai 
nesējā izšķīdināto ar testējamo vielu apstr ādāto paraugu s ākotnējo atbildes reak ­
ciju. Test ējot kopā ar paral ēlu negatīvo kontroli, šis paraugs par āda arī, vai 
šķīdinātājam vai nes ējam ir mijiedarb ība ar test ēšanas sist ēmu. ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 703
 
Daudzpak āpju testēšana:  pakāpeniskas test ēšanas strat ēģija, kurā noteiktā 
secībā pārskata visu esošo inform āciju par test ējamo vielu, katr ā pakāpē izman­
tojot datu svar īguma pieeju, lai pirms p ārejas uz n ākamo pak āpi noteiktu, vai ir 
pieejams pietiekami daudz inform ācijas, lai pie ņemtu lēmumu par b īstamības 
klasifikāciju. Ja test ējamās vielas kairin ājuma izrais īšanas potenci ālu var noteikt, 
pamatojoties uz esošo inform āciju, papildus test ēšana nav j āveic. Ja, pamatojoties 
uz esošo inform āciju, testējamās vielas kairin ājuma izrais īšanas potenci ālu nevar 
noteikt, veic pak āpenisku sec īgu testēšanas proced ūru ar dzīvniekiem, l īdz var 
viennozīmīgi pieņemt lēmumu par klasifik āciju. 
Validēta testēšanas metode:  testēšanas metode, kurai ir veikti valid ācijas pētī­
jumi, lai noteiktu metodes piem ērotību noteiktam nol ūkam (tostarp pareiz ību) un 
ticamību. Jāievēro, ka valid ētas testēšanas metodes veiktsp ēja pareizības un tica ­
mības ziņā var nebūt pietiekama, lai to izmantotu paredz ētajam nol ūkam.  
Pierādījumu vērtēšana:  process, kur ā tiek apsv ērtas dažādu datu priekšroc ības 
un trūkumi, lai pie ņemtu un pamatotu secin ājumu par vielas potenci ālo bīsta­
mību. ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 704
 
2. papildin ājums  
ICE TESTĒŠANAS METODES STANDARTVIELAS  
Pirms šai test ēšanas metodikai atbilst īgas testēšanas metodes regul āras izmanto ­ 
šanas laboratorijas var uzskat āmi apliecin āt savu tehnisko prasmi, pareizi nosakot 
klasifikāciju 1. tabul ā ieteiktajām 10 viel ām, kas izraisa nopietnus acu boj ājumus. 
Šīs vielas ir izraudz ītas, lai raksturotu acu viet ēju bojājumu/kairin ājuma izrais ī­ 
šanas diapazonu, kura pamat ā ir in vivo  truša acu testa rezult āti (TG 405) (t. i., 1., 
2.A, 2.B kategorija, vai netiek klasific ēta un mar ķēta saskaņā ar ANO GHS (3) 
(7). Taču, ņemot vērā šo testu valid ēto noderīgumu (t. i., tikai nopietnus acu 
bojājumus / acu kairin ājumu izrais ītāju vielu identific ēšanai), prasmes aplicin ā­ 
šanai var ieg ūt tikai divus klasific ējamus testa rezult ātus (nopietnus acu boj ā­
jumus vai nopietnu kairin ājumu izrais ītāja viela, vai acu boj ājumus / acs kairi ­
nājumu neizraisoša viela). Citi izv ēles kritēriji ir vielu pieejam ība tirgū, lai būtu 
pieejami ļoti kvalitat īvi in vivo  atsauces dati un lai b ūtu pieejami ļoti kvalitat īvi 
dati par div ām in vitro  metodēm, kurām tiek izstr ādāti testēšanas nor ādījumi. Šī 
iemesla d ēļ tika izraudz ītas nopietnus acu boj ājumus izrais ītājas vielas no  
ICCVAM  ieteiktā 122 standartvielu saraksta  in vitro  acīm toksisko īpašību noteik ­ 
šanas testa metožu valid ēšanai (sk. H papildin ājumu.  ICCVAM  ieteiktās atsauces 
vielas (4). Atsauces dati ir pieejami  ICCVAM  papildinform ācijas pārskata doku ­
mentos par liellopu radzenes du ļķošanās un caurlaid ības ( BCOP ) un ICE  testē­ 
šanas metodi (18) (19).  
1. tabula  
Ieteicamās vielas  ICE  metodes izpildes tehnisk ā prasmīguma pier ādīšanai  
Ķimikālija CAS  Nr. Ķīmiskā klase (  1 ) Agreg ātstāvoklis  In vivo  klasifikā­
cija (  2 ) In vitro  klasifikācija (  3 ) 
Benzalkonija hlor īds 
(5 %) 8001-54-5 Onija savieno ­
jums Šķidrums 1. kategorija Izraisa nopietnus acu 
bojājumus/nopietnu 
acu kairin ājumu 
Hlorheksid īns 55-56-1 Am īns, amidīns Cietviela 1. kategorija Izraisa nopietnus acu 
bojājumus/nopietnu 
acu kairin ājumu 
Dibenzoil-L-v īnskābe 2743-38-6 Karbonsk ābes 
esteris Cietviela 1. kategorija Izraisa nopietnus acu 
bojājumus/nopietnu 
acu kairin ājumu 
Imidazols 288-32-4 Heterociklisks 
savienojums Cietviela 1. kategorija Izraisa nopietnus acu 
bojājumus/nopietnu 
acu kairin ājumu 
Trihloreti ķskābe 
(30 %) 76-03-9 Karbonsk ābe Š ķidrums 1. kategorija Izraisa nopietnus acu 
bojājumus/nopietnu 
acu kairin ājumu 
2,6-Dihlorbenzoil 
hlorīds 4659-45-4 Acilhalogen īds Š ķidrums 2.A kategorija Neizraisa nopietnus 
acu bojājumus/no­
pietnu acu kairin ā­
jumu 
Etil-2-metilaceto- 
acetāts 609-14-3 Ketonesteris Š ķidrums 2.B kategorija Neizraisa nopietnus 
acu bojājumus/no­
pietnu acu kairin ā­
jumu 
Amonija nitr āts 6484-52-2 Neorganiskais 
sāls Cieta viela 2.A kategorija Neizraisa nopietnus 
acu bojājumus/no­
pietnu acu kairin ā­
jumu ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 705
 
Ķimikālija CAS  Nr. Ķīmiskā klase (  1 ) Agreg ātstāvoklis  In vivo  klasifikā­
cija (  2 ) In vitro  klasifikācija (  3 ) 
Glicerīns 56-81-5 Spirts Š ķidrums Netiek mar ķēta Neizraisa nopietnus 
acu bojājumus/no­
pietnu acu kairin ā­
jumu 
n-heksāns 110-54-3 Og ļūdeņradis 
(acikliskais) Šķidrums Netiek mar ķēta Neizraisa nopietnus 
acu bojājumus/no­
pietnu acu kairin ā­
jumu  
Saīsinājumi:  CAS  Nr. = Ķīmijas anal ītisko apskatu indeksa re ģistra numurs 
( 1 ) Ķīmiskās klases katrai test ējamai vielai pieš ķirtas, izmantojot standarta klasifik ācijas shēmu, kuras pamat ā ir National Library of 
Medicine Medical Subject Headings  (MeSH ) klasifikācijas sistēma (pieejama http://www.nlm.nih.gov/mesh). 
( 2 ) Pamatojoties uz  in vivo  truša acu testa rezult ātiem (ESAO  TG 405) un izmantojot ANO GHS sist ēmu (3)(7). 
( 3 ) Pamatojoties uz  BCOP  un ICE  testēšanas metožu rezult ātiem. ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 706
 
3. papildin ājums  
ICE mitrināšanas apar āta un acu skavu sh ēmas 
(Mitrināšanas apar āta un acs tur ētāja skavas piln īgāku aprakstu sk. Burton et al. 
(17))
 ▼M2 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 707
 
B.49.  IN VITRO  ZĪDĪTĀJU ŠŪNU MIKROKODOLU TESTS  
IEVADS  
1. In vitro  mikrokodolu ( MNvit ) noteikšana ir genotoksicit ātes tests 
mikrokodolu (MN) noteikšanai starpf āzu šūnu citoplazm ā. Mikrokodoli 
var būt no acentriskiem hromosomu fragmentiem (t. i., t ādiem, kuriem 
nav centrom ēra) vai no vesel ām hromosom ām, kuras š ūnu dalīšanās anafāzē 
nespēj atvirzīties uz šūnas poliem. Noteikšan ā reģistrē klastogēno un anei ­
gēno ķīmisko vielu (substan ču un mais ījumu) (1) (2) aktivit āti šūnās, kurās 
testējamās vielas iedarb ības laikā vai pēc tās ir notikusi š ūnu dalīšanās. Šī 
testēšanas metode (TM) ļauj izmantot test ēšanas protokolu ar akt īna polime ­
rizācijas inhibitoru citotalaz īnu B ( cytoB ) vai bez t ā. CytoB  pievienošana 
pirms mērķmitozes ļauj identific ēt un selekt īvi analizēt mikrokodolu sasto ­
pamību šūnās, kurās noslēdzies viens mitozes cikls (jo š ādās šūnās ir divi 
kodoli) (3) (4). Turkl āt, ja ir pier ādījumi tam, ka analiz ējamā šūnu populā­
cijā ir notikusi mitoze, š ī TM ļauj izmantot test ēšanas protokolus, kuri 
neparedz citokin ēzes bloķēšanu.  
2. Papildus  MNvit  noteikšanas izmantojumam mikrokodolus induc ējošu 
ķīmisku vielu (substan ču un mais ījumu) identific ēšanai ir v ēl citi noder īgi 
paņēmieni, kā iegūt informāciju par hromosomu boj ājumu meh ānismiem un 
mikrokodolu veidošanos, piem ēram, citokin ēzes bloķēšana, kinetohoru 
imūnķīmiskā iezīmēšana vai hibridiz ēšana ar centrom ēru/telomēru zondēm 
(fluorescenta  in situ  hibridizēšana,  FISH ) (5) (6) (7) (8) (9) (10) (11) (12) 
(13) (14) (15) (16). Iez īmēšanas un hibridiz ēšanas proced ūras var izmantot, 
ja pastiprin ās mikrokodolu veidošan ās un pētnieks vēlas noskaidrot, vai š ā 
pastiprinājuma izrais ītāja iedaba ir klastog ēna un/vai aneig ēna. 
3. Mikrokodoli reprezent ē meitasšūnām nodotos boj ājumus, bet metaf āzes 
šūnās uzskaitītās hromosomu aber ācijas tālāk nodotas netiek. T ā kā mikro­
kodolu nov ērtējums interf āzes šūnās var būt relatīvi objektīvs, laboratorijas 
personāla vienīgais uzdevums ir noteikt, vai š ūnās ir notikusi dal īšanās un 
cik daudz ir š ūnu, kas satur mikrokodolu. Rezult ātā uzskaiti prepar ātos 
iespējams paveikt relat īvi ātri, un anal īzi var automatiz ēt. Tāpēc ir praktiski 
iespējams vien ā apstrādes reizē uzskaitīt tūkstošiem, nevis simtiem š ūnu un 
tādā veidā palielināt noteikšanas noz īmību. Visbeidzot, t ā kā mikrokodoli 
var izveidoties no sal īpošām hromosom ām, ar šo metodi potenci āli var 
detektēt aneiploīdiju ierosinošos a ģentus, kurus ir sarež ģīti pētīt ar parasta ­
jiem hromosomu aber ācijas testiem (piem ēram, ESAO 473. test ēšanas vadl ī­
nijas; šā pielikuma B.10. noda ļa) (17). Tom ēr ar MNvit  noteikšanu, ja neiz ­
manto tādus īpašus paņēmienus k ā 2. punkt ā aprakstītais FISH , nav iesp ē­
jams diferenc ēt poliploīdiju un klastogenit āti inducējošas ķīmiskas vielas.  
4. MNvit  noteikšana ir  in vitro  metode, kur ā parasti izmanto cilv ēka vai grau ­
zēju šūnu kultūras. Tā dod visaptverošu pamatu hromosomu boj ājumu 
potenciāla izpētei in vitro , jo ļauj detekt ēt gan aneig ēnus, gan klastog ēnus. 
5. MNvit  noteikšana ir notur īga un efekt īva dažādu tipu šūnās, ar cytoB  vai bez 
tā. Bagātīgs datu kl āsts apstiprina  MNvit  noteikšanas der īgumu daž ādās 
grauzēju šūnu līnijās (CHO, V79, CHL/IU un L5178Y) un cilv ēka limfo­
cītos (18) (19) (20) (21) (22) (23) (24) (25) (26) (27) (28) (29) (30) (31). 
Īpaši jāatzīmē starptautiskie valid ācijas pētījumi, kuru norisi koordin ējusi 
Francijas Genotoksikolo ģijas biedr ība [ Société Française de Toxicologie 
Génétique ] (SFTG ) (18) (19) (20) (21) (22), un Starptautisk ā Genotoksiko ­
loģijas darbsemin āra materiāli (4) (16). Veicot retrospekt īvu validācijas pētī­
jumu, pieejamos datus turkl āt pēc zinātnisko pier ādījumu noz īmīguma  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 708
 
principa atk ārtoti izvērtējis Eiropas Komisijas izveidotais Eiropas Alterna ­
tīvo metožu valid ēšanas centrs ( ECVAM ), un  ECVAM  zinātniskā padomde ­
vēja komiteja ( ESAC ) šo test ēšanas metodi ir akcept ējusi kā zinātniski 
derīgu (32) (33) (34). Aprakst īta arī cilvēka TK6 limfoblasto īdo šūnu līnijas 
(35) HepG2 š ūnu (36) (37) un S īrijas kāmja embrija prim āro šūnu (38) 
izmantošana, ta ču par tām nav bijis valid ācijas pētījumu.  
DEFINĪCIJAS  
6. Defin īcijas skat īt 1. papildin ājumā. 
SĀKOTNĒJI APSVĒRUMI  
7. In vitro  testos parasti j āizmanto metaboliskajai aktiv ācijai eksog ēns avots, 
izņemot ja š ūnas attiec ībā uz testējamām vielām ir metaboliski kompetentas. 
Eksogēnā metabolisk ās aktivācijas sistēma nav piln ībā identiska  in vivo  
apstākļiem. Jāpievērš uzman ība tam, lai nov ērstu apstākļus, kuros ieg ūst 
šķietami pozit īvus rezult ātus, kas neliecina par test ējamai vielai piem ītošu 
mutagenit āti, bet kuru c ēlonis ir vērā ņemamas izmai ņas pH vai osmoz ē vai 
paaugstin āta citotoksicit āte (39) (40) (41). Ja test ējamā viela tās pievieno ­ 
šanas laik ā izmaina barotnes pH, tas j ākoriģē, ieteicams, ar buferš ķīdumu, 
ko pievieno izejas standartš ķīdumam, lai pH visos tilpumos, koncentr ācijās 
un barotn ēs būtu vienāds. 
8. Mikrokodolu indukcijas anal īzē izšķiroša nozīme ir tam, lai apstr ādātajās un 
neapstrādātajās kultūrās būtu notikusi mitoze. Mikrokodolu uzskaitei lab ā­
kais laiks ir tad, kad test ējamās vielas pievienošanas laik ā vai pēc tam šūnās 
ir noslēgusies viena mitoze.  
METODES PRINCIPS  
9. Uz cilv ēka vai zīdītāju izcelsmes š ūnu kultūrām iedarbojas ar test ējamo 
vielu, izmantojot eksog ēnu metabolisk ās aktivācijas avotu un ar ī bez tā, 
izņemot ja lieto š ūnas ar adekv ātu metabolisko kapacit āti. Visos testos 
izmanto vienlaic īgas šķīdinātāja/nesēja kontroles (VC) un pozit īvās 
kontroles (PC) ķīmiskās vielas.  
10. Uz š ūnām iedarbojas ar test ējamo vielu, un iedarb ības laikā vai pēc tās 
šūnas kultiv ē pietiekami ilgu laiku, lai hromosomu vai v ārpstiņas bojājumi 
izraisītu mikrokodolu veidošanos starpf āzu šūnās. Lai induc ētu aneiplo īdiju, 
parasti mitozei j ānotiek test ējamās vielas kl ātbūtnē. Savāktās un iekr āsotās 
starpfāzu šūnas analiz ē, lai tajās noteiktu mikrokodolu es ību. Ideālā gadī­
jumā mikrokodoli j āuzskaita tikai taj ās šūnās, kurās mitoze nosl ēgusies 
testējamās vielas iedarb ības laikā vai pēciedarbības period ā, ja tāds ir. Ar 
citokinēzes bloķētāju apstrādātās kultūrās uzskaita tikai divkodolu š ūnas. Ja 
citokinēzes bloķētājs nav lietots, ir svar īgi parādīt, ka analiz ētajās šūnās, 
visticamāk, ir notikusi š ūnu dalīšanās testējamās vielas iedarb ības laikā 
vai pēc tās. Attiecībā uz visiem protokoliem ir svar īgi parādīt, ka šūnu 
savairošan ās ir notikusi gan kontroles, gan apstr ādātajā kultūrā; kultūrās, 
kurās uzskaita mikrokodolus (vai paral ēlajās kultūrās), jānovērtē testējamās 
vielas induc ētās citotoksicit ātes vai citost āzes pakāpe. ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 709
 
METODES APRAKSTS  
Preparāti 
11. Var izmantot kultiv ētus primāros cilvēka perifēro asinsvadu limfoc ītus (5) 
(19) (42) (43) un vair ākas grauz ēju šūnu līnijas, piem ēram, CHO, V79, 
CHL/IU, un L5178Y š ūnas (18) (19) (20) (21) (22) (25) (26) (27) (28) 
(30). Ja izmanto citas š ūnu līnijas un tipus, tas j āpamato ar uzskat āmi 
parādītu veiktsp ēju, kā aprakstīts iedaļā par pie ņemamības kritērijiem. 
Mikrokodolu sastopam ības biežums ietekm ēs testa jut ību, un tāpēc ieteicams 
izmantot š ūnu tipus ar zemiem, stabiliem mikrokodolu veidošan ās biežuma 
rādītājiem.  
12. Cilvēka perifēro asinsvadu limfoc īti jāiegūst no jauniem cilv ēkiem (aptuveni 
18–35 gadus veciem), kas ir vesel īgi, nesmēķētāji un nav nesen bijuši 
saskarē ar genotoksisku ķīmisku vielu vai starojumu. Ja izmanto š ūnas no 
vairāk nekā viena donora, j ānorāda donoru skaits. Mikrokodolu sastopa ­
mības biežums palielin ās līdz ar vecumu, un š ī tendence ir izteikt āka 
sievietēm nekā vīriešiem (44); tas j āņem vērā, izvēloties grup ējamās donoru 
šūnas. 
Barotne un kultiv ēšanas apst ākļi 
13. Kult ūru uzturēšanai lieto piem ērotas barotnes un iev ēro atbilstošus kultiv ē­ 
šanas apst ākļus (trauki kult ūrām, CO  2 koncentrācija, temperat ūra un 
mitrums). Stabil ām šūnu līnijām un celmiem regul āri jāpārbauda mod ālo 
hromosomu skaita stabilit āte un mikoplazmas nees ība, un tos nedr īkst 
izmantot, ja konstat ē mikoplazmu vai ja mod ālo hromosomu skaits ir main ī­
jies. Jāzina, kāds ir norm ālais šūnas cikla laiks kultiv ēšanas apst ākļos, ko 
izmanto test ēšanas laboratorij ā. Ja izmanto citokin ēzes bloķēšanas paņē­
mienu, citokin ēzes inhibitora koncentr ācija jāoptimizē konkrētajam šūnu 
tipam un j āizraugās tāda, par kuru zin āms, ka uzskaites vajadz ībām tā dod 
labu divkodolu š ūnu iznākumu.  
Šūnu kultūru sagatavošana  
14. Stabilas š ūnu līnijas un celmi: š ūnas pavairo no pamatkult ūrām, izsēj 
barotnē tādā blīvumā, lai kult ūras nesapl ūstu monosl ānī un lai suspensiju 
kultūras nesasniegtu p ārmērīgu blīvumu pirms š ūnu savākšanas, un inkub ē 
37 °C temperat ūrā. 
15. Limfoc īti: pilnu asins sast āvu, kas apstr ādāts ar antikoagulantu (piem ēram, 
heparīnu), vai tikai limfoc ītus kultiv ē, klātesot mitog ēnam, piem ēram, 
fitohemaglutin īnam (PHA), un tad uz to iedarbojas ar test ējamo vielu un 
ar cytoB . 
Metabolisk ā aktivācija 
16. Ja izmanto š ūnas ar nepietiekamu endog ēno metabolisko kapacit āti, jālieto 
eksogēnas metaboliz ējošās sistēmas. Plaš āk izmantojam ā aktivācijas sistēma 
ir ar kofaktoru papildin āta pēcmitohondrisk ā frakcija (S9), ko pagatavo no 
grauzēju aknām, kas apstr ādātas ar enz īmstimulējošām vielām, piemēram, 
Aroclor 1254  (45) (46) vai fenobarbitona un β-naftoflavona mais ījumu (46) 
(47) (48) (49). P ēdējā minētā kombinācija nav pretrun ā ar Stokholmas 
Konvenciju par notur īgiem organiskajiem pies ārņotājiem (50) un 
Regulu (EK) Nr. 850/2004 par notur īgiem organiskajiem pies ārņotājiem 
(66) un jauktas funkcijas oksid āžu inducēšanā izrādījusies tikpat efekt īva 
kā Aroclor 1254  (46) (47) (48) (49). S9 frakciju parasti izmanto koncentr ā­
cijā 1–10 % (tilp./tilp.) gal īgajā testa barotn ē. Metabolisk ās aktivācijas 
sistēmas stāvoklis var b ūt atkarīgs no test ējamo ķīmisko vielu klases, un 
dažos gad ījumos var b ūt lietderīgi izmantot vair āk nekā vienu S9 koncen ­
trāciju. ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 710
 
17. Ar g ēnu inženierijas metod ēm iegūtas šūnu līnijas, kas izteic specifiskos 
cilvēka vai grauz ēju enzīmus, var atbr īvot no vajadz ības pēc eksogēnas 
metabolisk ās aktivācijas sist ēmas, un t ās var izmantot k ā testa šūnas. 
Šādos gadījumos izmantojamo š ūnu līniju izvēlei jābūt zinātniski pamatotai, 
piemēram, ar jauktas funkcijas oksid āžu atbilstību testējamās vielas metabo ­
lismam (51) un ar to rea ģētspēju uz zināmiem klastog ēniem un aneig ēniem 
(skatīt daļu par pie ņemamības kritērijiem). J āatzīst, ka test ējamo vielu 
nedrīkst metaboliz ēt ar izteikt ām jauktas funkcijas oksid āzēm; šajā gadījumā 
negatīvs rezultāts neliecina, ka test ējamā viela nesp ēj inducēt mikrokodolus.  
Testējamās vielas sagatavošana  
18. Cietas ķīmiskās vielas j āizšķīdina atbilstošos š ķīdinātājos vai nes ējos un, ja 
vajadzīgs, pirms š ūnu apstrādes jāatšķaida. Šķidras ķīmiskās vielas var tieši 
pievienot test ēšanas sist ēmā un/vai pirms š ūnu apstrādes atšķaidīt. Gāzes vai 
gaistošas vielas j ātestē ar attiec īgām standarta protokolu modifik ācijām, 
piemēram, apstr ādi veicot herm ētiski nosl ēgtā traukā (52) (53). Ja dati par 
testējamo vielu prepar ātu stabilit āti liecina, ka tos uzglab āt nevar, izmanto 
svaigi pagatavotus prepar ātus. 
Testēšanas apst ākļi 
Šķīdinātāji/nesēji 
19. Šķīdinātājs vai nes ējs nedrīkst reaģēt ar testējamo vielu vai neb ūt saderīgs ar 
šūnu dzīvotspēju vai ar S9 aktivit ātes uzturēšanu izmantotaj ās koncentr ā­
cijās. Ja nelieto labi zin āmu šķīdinātāju/nesēju (piemēram, ūdeni, šūnu 
kultūras barotni, dimetilsulfoks īdu), lietojums j āpamato ar datiem par t ā 
saderību ar test ējamo vielu un to, ka izmantotais š ķīdinātājs/nesējs nav 
genotoksisks. Vienm ēr, kad tas iesp ējams, vispirms ieteicams izmantot 
ūdeni saturošus š ķīdinātājus vai nes ējus. 
CytoB kā citokinēzes bloķētājs 
20. Viens no svar īgākajiem apsv ērumiem  MNvit  metodes veiktsp ējas nodrošin ā­ 
šanā ir tāds, ka uzskait ītajām šūnām apstrādes laikā vai pēcapstrādes inku­
bēšanas laik ā (ja tāds ir) ir jābūt pabeiguš ām mitozi.  CytoB  ir aģents, ko ļoti 
plaši izmanto k ā citokinēzes bloķētāju, jo tas inhib ē aktīna veidošanos un 
tādējādi neļauj meitasš ūnām atdalīties pēc mitozes; rezult ātā rodas divkodolu 
šūnas (5) (54), (55). Mikrokodolu uzskaiti t āpēc var veikt tikai taj ās šūnās, 
kurās apstrādes laikā vai pēc tās ir beigusies mitoze. Vienlaikus var izm ērīt 
testējamās vielas ietekmi uz š ūnu savairošan ās kinētiku. CytoB  ieteicams 
izmantot k ā citokinēzes bloķētāju cilvēka limfoc ītos, jo šūnu cikla ilgumi 
dažādās kultūrās un dažādiem donoriem atš ķirsies un ne visi limfoc īti reaģē 
uz PHA. Š ūnu līniju testēšanā, lai noteiktu, vai uzskaites š ūnas ir sadal ī­
jušās, izmanto citas metodes; t ās ir apskat ītas turpm āk (skatīt 26. punktu).  
21. Laboratorijai j ānosaka atbilstoša  cytoB  koncentr ācija katram š ūnu tipam, lai 
sasniegtu optim ālu divkodolu š ūnu sastopam ību šķīdinātāja/nesēja kontroles 
kultūrās. Atbilstošas koncentr ācijas cytoB  parasti ir starp 3 un 6 μg/ml. ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 711
 
Šūnu savairošan ās un citotoksicit ātes mērīšana un iedarb ības koncentr ācijas 
izvēle 
22. Nosakot augst āko testējamās vielas koncentr āciju, kas j ātestē, neizvēlas 
koncentrācijas, kas sp ēj radīt šķietami pozit īvas atbildes reakcijas, piem ēram, 
tādas koncentr ācijas, kas izraisa p ārmērīgu citotoksicit āti, nogulsnes barotn ē 
vai manāmi izmaina pH vai osmozi (39) (40) (41).  
23. Mēra šūnu savairošanos, lai nodrošin ātu, ka apstr ādātajās šūnās testēšanas 
laikā ir beigusies mitoze un ka apstr āde tiek veikta attiec īgā citotoksicit ātes 
līmenī (skatīt 29. punktu). Citotoksicit āti ar metabolisma aktiv āciju un bez 
tās nosaka š ūnās, kam vajadz īga metabolisk ā aktivācija, izmantojot š ūnu 
skaita relat īvo pieaugumu (RICC) vai popul ācijas relat īvo 
divkāršošanos (RPD) (formulas skat īt 2. papildin ājumā), ja vien neizmanto  
cytoB . Ja izmanto  cytoB , citotoksicit āti var noteikt, izmantojot replic ēšanās 
indeksu (RI) (formulas skat īt 2. papildin ājumā). 
24. Kult ūru apstrāde ar  cytoB  un vienkodola, divkodolu un daudzkodolu š ūnu 
relatīvā sastopam ības biežuma noteikšana kult ūrā ir laba metode, k ā kvanti­
tatīvi izteikt ietekmi uz š ūnu savairošanos un apstr ādes citotoksisko vai 
citostatisko darb ību (5), un nodrošina, ka uzskait ītas tiek tikai š ūnas, kas 
apstrādes laikā vai pēc tās ir dalījušās. 
25. Pētījumos ar  cytoB  citostāzi/citotoksicit āti var kvantitat īvi izteikt ar savairo ­ 
šanās indeksu p ēc citokinēzes blokādes (CBPI) (5) (26) (56) vai t ās var 
iegūt no RI, kas raksturo vismaz 500 š ūnas vienā kultūrā (formulas skat īt 
2. papildin ājumā). Ja cytoB  izmanto, lai nov ērtētu šūnu savairošan ās pakāpi, 
CBPI vai RI j ānosaka vismaz 500 š ūnām vienā kultūrā. Šos mērījumus, cita 
starpā, var izmantot, lai noteiktu citotoksicit āti, salīdzinot vērtības apstrādā­
tajās un kontroles kult ūrās. Noderīgu inform āciju var dot citu citotoksicit ātes 
marķieru (piem ēram, šūnu saplūšanas, šūnu skaita, apoptozes, nekrozes, 
metafāzes uzskaites) nov ērtēšana.  
26. Pētījumos bez  cytoB  ir uzskat āmi jāparāda, ka kult ūrā uzskaitītās šūnas ir 
beigušas dal īties apstrādes laikā vai pēc apstrādes ar test ējamo vielu, cit ādi 
var iegūt šķietami negat īvu rezultātu. Metodes, kas izmantotas, lai nodroši ­
nātu, ka uzskait ītas tiek dal īšanos beiguš ās šūnas, paredz iek ļaut un pēc tam 
detektēt bromdeoksiurid īnu (BRDU), lai identific ētu replicējušās šūnas (57), 
klonu veidošanos, kad š ūnas no past āvīgās šūnu līnijas apstr ādā un uzskaita  
in situ  uz mikroskopa priekšmetstikli ņa (savairošan ās indekss (PI)) (25) (26) 
(27) (28), vai ar ī populācijas relat īvās divkāršošanās (RPD) vai š ūnu skaita 
relatīvā pieauguma (RICC) noteikšanu vai citas p ārbaudītas metodes (16) 
(56) (58) (59) (formulas skat īt 2. papildin ājumā). Noderīgu inform āciju var 
dot citu citotoksicit ātes vai citost āzes marķieru (piem ēram, šūnu saplūšanas, 
šūnu skaita, apoptozes, nekrozes, metaf āzes uzskaites) nov ērtēšana.  
27. Jāizvērtē vismaz tr īs analizējamas test ējamās koncentr ācijas. Lai to pan āktu, 
var būt nepieciešams veikt eksperimentu, izmantojot liel āku skaitu savstar ­
pēji tuvu esošu koncentr āciju un analiz ēt mikrokodolu veidošanos t ādās 
koncentrācijās, kas nodrošina piem ērotu citotoksicit āšu diapazonu. Alterna ­
tīva stratēģija ir veikt iepriekš ēju citotoksicit ātes testēšanu, lai gal īgajā testā 
vajadzētu pētīt mazāku skaitu koncentr āciju. 
28. Augst ākajai koncentr ācijai jārada 55 ± 5 % citotoksicit āte. Augst ākās 
koncentrācijās kā sekundāra citotoksicit ātes ietekme var rasties hromosomu 
bojājumi (60). Ja konstat ē citotoksicit āti, izraudz ītajām testējamām koncen ­
trācijām jābūt diapazon ā no koncentr ācijas, kas rada 55 ± 5 % citotoksicit āti, 
līdz koncentr ācijai, kas rada nelielu citotoksicit āti vai to nerada nemaz.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 712
 
29. Ja citotoksiskums vai nogulsnes nav nov ērotas, augst ākajai test ējamai 
koncentrācijai jāatbilst 0,01 M, 5 mg/ml vai 5 μl/ml atkar ībā no tā, kura 
ir mazākā. Analīzei atlasītajām koncentr ācijām parasti j āatšķiras par ne 
vairāk kā 10 vien ībām. Testējamām vielām, kam koncentr ācijas–atbildes 
reakcijas l īknes ir stāvas, var b ūt jātestē savstarpēji mazāk atšķirīgas koncen ­
trācijas, lai uzskaiti var ētu veikt ar ī kultūrās ar vidēju un zemu toksicit ātes 
diapazonu.  
30. Ja ierobežojošais faktors ir š ķīdība, maksim ālā koncentr ācija (ja to neiero ­
bežo citotoksicit āte) ir zem ākā koncentr ācija, kurā kultūrās ir saredzamas 
minimālas nogulsnes, ar nosac ījumu, ka tas netrauc ē uzskaitei. Nogulsnes 
jāvērtē ar tādām metod ēm kā gaismas mikroskopija un kultiv ēšanas gait ā 
neizzūdošu vai (l īdz apstrādes beigām) parādošos nogulš ņu konstat ēšana.  
Kontroles  
31. Katr ā eksperiment ā jāiekļauj vienlaic īgas pozit īvās un šķīdinātāja/nesēja 
kontroles, ar metabolisma aktiv āciju vai bez t ās. 
32. PC ir vajadz īga, lai pier ādītu izmantoto š ūnu spēju un testa protokola der ī­
gumu klastog ēnu un aneig ēnu identific ēšanai un apliecin ātu S9 prepar āta 
metabolisko kapacit āti. Ar PC b ūtu jāizmanto zin āmi mikrokodolu veido ­ 
šanās inducētāji tādās koncentr ācijās, kurās sagaidāms neliels, bet reprodu ­
cējams palielin ājums salīdzinājumā ar fona l īmeni, un tiek uzskat āmi parā­
dīta testēšanas sist ēmas jutība. PC vielu koncentr ācijas izvēlas tā, lai to 
iedarbība būtu skaidri redzama, tom ēr lai kodēto priekšmetstikli ņu identitāti 
to nolasītājs nevarētu konstat ēt uzreiz.  
33. Lai uzskat āmi parādītu testēšanas sist ēmas metabolisko kompetenci un sp ēju 
detektēt klastogēnus, jāizmanto klastog ēns, kuram vajadz īga metabolisma 
aktivācija (piem ēram, ciklofosfam īds vai benz[a]pir ēns). Ja tas ir pamatoti, 
var lietot citas PC. Dažas PC, kam vajadz īga metabolisma aktiv ācija, 
noteiktos apstr ādes apstākļos vai noteikt ās šūnu līnijās var būt aktīvas bez 
eksogēnas metabolisma aktiv ācijas, un t āpēc izraudz ītajā šūnu līnijā un 
izraudzītajās koncentr ācijās jātestē vajadzība pēc metabolisk ās aktivācijas 
un S9 prepar āta aktivitāte. 
34. Patlaban nav zin āms neviens aneig ēns, kam vajadz īga metaboliska aktiv ā­
cija, lai tas k ļūtu genotoksiski akt īvs (16). Aneig ēnās aktivitātes jomā 
patlaban pie ņemtās PC ir, piem ēram, kolhic īns un vinblast īns. Var izmantot 
citas ķīmiskas vielas, ja t ās inducē mikrokodolu veidošanos vien īgi vai 
galvenokārt aneigēnas aktivit ātes rezult ātā. Lai nov ērstu vajadz ību pēc 
divām PC (klastogenicit ātei un aneigenicit ātei) bez metabolisk ās aktivācijas, 
aneigenicit ātes kontroli var izmantot par PC bez S9 un klastogenicit ātes 
kontroli var lietot, lai test ētu izmantot ās metabolisma aktiv ācijas sistēmas 
piemērotību. Klastogenicit ātes un aneigenicit ātes PC jāizmanto š ūnās, kurām 
nav vajadz īga S9. Ieteicam ās PC nor ādītas 3. papildin ājumā. 
35. Ja ir pieejamas piem ērotas ķīmiskās vielas, var apsv ērt ar ķīmiskās vielas 
klasi saist ītas PC izmantošanu. Vis ām izmantotaj ām PC jābūt piemērotām 
attiecīgajam šūnu tipam un aktiv ācijas apst ākļiem. ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 713
 
36. Visās šūnu savākšanas reiz ēs jāparedz šķīdinātāja/nesēja kontroles izmanto ­ 
šana. Turkl āt jāizmanto ar ī neapstrādāta NC (bez š ķīdinātāja/nesēja), ja vien 
nav public ētu vai laboratorij ā pieejamu v ēsturisko kontroles datu, kas uzska ­
tāmi parāda, ka izraudz ītajam šķīdinātājam šādā koncentr ācijā nav genotok ­
siskas vai citas kait īgas iedarb ības. 
TESTA PROCED ŪRA 
Apstrādes kārtība 
37. Lai palielin ātu varbūtību, ka aneig ēns vai klastog ēns tiek detekt ēts brīdī, kad 
tas ir aktīvs kādā konkrētā šūnas cikla posm ā, ir svarīgi ar testējamo vielu 
apstrādāt pietiekamu skaitu š ūnu visos to š ūnas cikla posmos. T ādēļ šūnu 
līniju un prim āro šūnu kultūru apstrādes kārtība var nedaudz atš ķirties no 
limfocītu apstrādes, kam vajadz īga mitog ēnā stimulācija, lai s āktos šūnas 
cikls; tas apskat īts 41.–43. punkt ā (16).  
38. Teor ētiski apsv ērumi, kā arī publicētie dati (18), r āda, ka liel ākā daļa anei­
gēnu un klastog ēnu tiks detekt ēti īsā 3–6 stundu apstr ādes period ā ar S9 vai 
bez tā, un turpin ājumā sekos test ējamās vielas no ņemšana un augšanas 
periods 1,5–2,0 š ūnas ciklu garum ā (6). Šūnu paraugus ņem pēc laika 
perioda, kas atbilst aptuveni 1,5–2,0 parastajiem (t. i., neapstr ādātu šūnu) 
šūnas cikliem, apstr ādes sākumā vai beig ās (skatīt 1. tabulu). Paraugu 
ņemšanas vai atvese ļošanās laiku var pagarin āt, ja ir zin āms vai dom ājams, 
ka testējamā viela ietekm ē šūnas cikla ilgumu (piem ēram, ja test ē nukleo­
zīdu analogus).  
39. Ņemot vērā S9 prepar ātu potenci ālo citotoksicit āti kultivētās zīdītāju šūnās, 
apstrādi ar paildzin ātu iedarb ību 1,5–2,0 norm ālos šūnas ciklos veic tikai 
bez S9. Paildzin ātā apstrādē ir iespējas šūnu apstrādi ar testējamo vielu veikt  
cytoB  klātbūtnē vai bez t ās. Šīs iespējas attiecas uz situ ācijām, kurās var būt 
bažas par iesp ējamo mijiedarb ību starp test ējamo vielu un  cytoB . 
40. Ierosin ātā šūnu apstrādes kārtība ir parādīta 1. tabul ā. Šo vispārīgo apstrādes 
kārtību var modific ēt atkarībā no testējamās vielas stabilit ātes vai rea ģēt­
spējas vai no konkr ētām izmantoto š ūnu augšanas īpatnībām. Visos 
variantos apstr ādei jāsākas un jābeidzas, kad š ūnu augšana ir eksponenci āla. 
Apstrādes kārtība sīkāk izklāstīta 41.–47. punkt ā. 
1. tabula  
Šūnu apstrādes un sav ākšanas laiks  MNvit  noteikšan ā 
Limfocīti, primārās šūnas un šūnu līnijas ar  
cytoB  + S9 3–6 stundas apstr ādā S9 klātbūtnē; 
aizvāc S9 un apstr ādes barotni; 
pievieno jaunu barotni un  cytoB ; 
šūnas savāc pēc 1,5–2,0 norm āliem šūnas 
cikliem. 
– S9 
Īslaicīga iedarb ība Apstrādā 3–6 stundas; 
aizvāc apstrādes barotni; 
pievieno jaunu barotni un  cytoB ; 
šūnas savāc pēc 1,5–2,0 norm āliem šūnas 
cikliem.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 714
 
– S9 
Ilgstoša iedarb ība A variants.  1,5–2 norm ālu šūnas ciklu laik ā 
apstrādā cytoB  klātbūtnē; 
savāc iedarbības laika beig ās. 
B variants.  apstrādā 1,5–2 norm ālu šūnas ciklu 
laikā; 
aizvāc testējamo vielu; 
pievieno jaunu barotni un  cytoB ; 
šūnas savāc pēc 1,5–2,0 norm āliem šūnas 
cikliem. 
Šūnu līnijas bez  cytoB  
(Apstrāde identiska iepriekš aprakst ītajai, taču bez  cytoB  pievienošanas.)  
Limfocīti, primārās šūnas un šūnu līnijas ar cytoB  
41. Limfoc ītiem visefekt īvākā pieeja ir s ākt testējamās vielas iedarb ību 44–48 
stundas p ēc stimulēšanas ar PHA, kad cikla sinhroniz ācija būs zudusi (5). 
Sākotnējā noteikšan ā šūnas 3–6 stundas apstr ādā ar testējamo vielu S9 
klātbūtnē vai bez t ās. Apstrādes barotni aizv āc un aizst āj ar svaigu barotni, 
kas satur  cytoB , un pēc 1,5–2,0 norm āliem šūnas cikliem š ūnas savāc. 
42. Ja ab ās sākotnējās noteikšan ās ar īslaicīgu (3–6 stundu) apstr ādi rezultāts ir 
negatīvs vai neskaidrs, n ākamo apstr ādi veic ar ilgstoš āku iedarb ību bez S9. 
Pieejami divi vienl īdz pieņemami apstr ādes varianti. Tom ēr iespējams, A 
variants ir lab āks stimul ētiem limfoc ītiem, jo eksponenci ālā augšana 96 
stundas p ēc stimulēšanas sākuma var mazin āties. Turkl āt B variant ā līdz 
galīgajam paraugu ņemšanas laikam š ūnu kultūras nebūtu saplūdušas.  
— A variants. Š ūnas apstr ādā ar testējamo vielu 1,5–2,0 norm ālu šūnas 
ciklu laik ā un apstr ādes laika beig ās šūnas savāc. 
— B variants. Š ūnas apstr ādā ar testējamo vielu 1,5–2,0 norm ālu šūnas 
ciklu laik ā. Apstrādes barotni aizv āc un aizst āj ar svaigu barotni, un 
šūnas savāc pēc tam, kad beigušies v ēl 1,5–2,0 norm āli šūnas cikli.  
43. Prim ārās šūnas un šūnu līnijas jāapstrādā līdzīgi kā limfocītus, izņemot to, 
ka nav nepieciešams tos 44–48 stundas stimul ēt ar PHA. Uz š ūnām, kas nav 
limfocīti, iedarbojas t ā, ka pētījuma beig ās šūnas joproj ām atrodas logarit ­
miskajā augšanas posm ā. 
Šūnu līnijas bez cytoB  
44. Šūnas 3–6 stundas apstr ādā S9 klātbūtnē vai bez t ās. Apstrādes barotni 
aizvāc un aizst āj ar svaigu barotni, un p ēc 1,5–2,0 norm āliem šūnas cikliem 
šūnas savāc. ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 715
 
45. Ja ab ās sākotnējās noteikšan ās ar īslaicīgu (3–6 stundu) apstr ādi rezultāts ir 
negatīvs vai neskaidrs, n ākamo apstr ādi veic ar ilgstoš āku iedarb ību. 
Pieejami divi vienl īdz pieņemami apstr ādes varianti.  
— A variants. Š ūnas apstr ādā ar testējamo vielu 1,5–2,0 norm ālu šūnas 
ciklu laik ā un apstr ādes laika beig ās šūnas savāc. 
— B variants. Š ūnas apstr ādā ar testējamo vielu 1,5–2,0 norm ālu šūnas 
ciklu laik ā. Apstrādes barotni aizv āc un aizst āj ar svaigu barotni, un 
šūnas savāc pēc tam, kad beigušies v ēl 1,5–2,0 norm āli šūnas cikli.  
46. Monosl āņa kultūrās 3–6 stundu apstr ādes beigās vēl var būt mitotisk ās šūnas 
(identificējamas kā apaļas un tādas, kas atdal ās no virsmas). T ā kā mitoti­
skās šūnas viegli atdal ās, tās var tikt aizv āktas kopā ar testējamo vielu 
saturošo barotni. Š īs šūnas jāsavāc, kad kult ūras mazgā, un jāievieto atpaka ļ 
kultūrā, lai šūnu savākšanas laik ā nebūtu mitotiski dalošos š ūnu un mikro ­
kodolu zuduma.  
Šūnu kultūru skaits  
47. Dublik ātu kultūras jāizmanto katrai test ējamās vielas koncentr ācijai un nes ē­
ja/šķīdinātāja un NC kult ūrām. Ja dublik ātu kultūru variācija ir minim āla, ko 
pierāda ar vēsturiskiem laboratorijas datiem, ir pie ņemami izmantot tikai 
vienu kult ūru. Ja izmanto tikai vienu kult ūru, ieteicams analiz ēt lielāku 
koncentrāciju skaitu.  
Šūnu savākšana un priekšmetstikli ņu sagatavošana  
48. Šūnas no katras kult ūras savāc un apstr ādā atsevišķi. Šūnu prepar ātu saga­
tavošana var ietvert hipotonisku apstr ādi, bet tā nav nepieciešama, ja atbil ­
stošu šūnu izklājumu pan āk citā veidā. Var izmantot daž ādus priekšmetsti ­
kliņu sagatavošanas pa ņēmienus, ja vien uzskaites vajadz ībām tiek ieg ūti 
augstas kvalit ātes šūnu prepar āti. Šūnu citoplazma j āsaglabā, lai detekt ētu 
mikrokodolus un (ar citokin ēzes bloķēšanas metodi) ticami identific ētu 
divkodolu š ūnas. 
49. Priekšmetstikli ņus iekrāsot var ar daž ādām metodēm, piemēram, Giemsa vai 
luminiscences DNS specifisk ām krāsvielām (59). Lietojot DNS specifisku 
krāsvielu (piem ēram, akrid īnoranžo (61) vai  Hoechst 33258  ar piron īnu-Y 
(62)), iesp ējams izvair īties no da ļas artefaktu, kas saist īti ar DNS nespeci ­
fisku krāsvielu izmantošanu. Antikinetohoru antivielas,  FISH  ar pancentro ­
mēriskām DNS zond ēm vai  in situ  iezīmēšanu ar pancentrom ēriem specifi ­
skām gruntskr āsām, kā arī atbilstošu DNS iekr āsošanu, var izmantot, lai 
identificētu mikrokodolu saturu (hromosomas/hromosomu fragmentus), ja 
vajadzīga inform ācija par to veidošan ās mehāniku (15) (16). Citas metodes 
un diferenci āciju starp klastog ēniem un aneig ēniem var izmantot tad, ja 
pagātnē tā ir izrādījusies efekt īva. 
Analīze 
50. Visus priekšmetstikli ņus, tostarp š ķīdinātāja/nesēja un kontroles priekšmet ­
stikliņus, pirms mikroskopisk ās analīzes kodē. Alternat īvi, kodētus paraugus 
var analiz ēt, izmantojot valid ētas, automatiz ētas plūsmas citometrisk ā vai 
attēlu analīzes sistēmā. ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 716
 
51. Ar  cytoB  apstrādātās kultūrās mikrokodolu sastopam ība jāanalizē vismaz 
2 000 divkodolu š ūnām vienā koncentr ācijā (vismaz 1 000 divkodolu 
šūnās vienā kultūrā; divas kult ūras vienā koncentr ācijā). Ja izmanto tikai 
vienu kult ūru, tajā jāuzskaita vismaz 2 000 divkodolu š ūnu no katras 
koncentrācijas. Ja katr ā koncentr ācijā uzskaitei ir pieejamas iev ērojami 
mazāk nekā 1 000 divkodolu š ūnu katrā kultūrā vai 2 000 divkodolu 
šūnu, ja izmanto tikai vienu kult ūru, un ja nav detekt ējams ievērojams 
mikrokodolu skaita pieaugums, test ēšana jāatkārto ar liel āku daudzumu 
šūnu vai ar maz āk toksisk ām koncentr ācijām atkarībā no tā, kas ir piem ē­
rotāk. Jāraugās, lai neuzskait ītu divkodolu š ūnas ar neregul āru formu vai 
tādas, kuru abi kodoli ir ļoti nevien ādi; tāpat nevajag sajaukt divkodolu 
šūnas un nevienm ērīgā izklājumā esošas daudzkodolu š ūnas. Šūnās, kas 
satur vair āk nekā divus galvenos kodolus, mikrokodoli nav j āanalizē, jo 
šajās šūnās mikrokodolu vid ējā izplatība var būt augstāka (63), (64). Vien ­
kodola šūnu uzskaite ir pie ņemama tad, ja ir pier ādīts, ka test ējamā vielas 
maina  cytoB  aktivitāti. 
52. Ar  cytoB  neapstrādātās šūnu līnijās mikrokodoli j āuzskaita vismaz 2 000 
šūnām vienā koncentr ācijā (vismaz 1 000 š ūnu vienā kultūrā; divas kult ūras 
vienā koncentr ācijā). Ja izmanto tikai vienu kult ūru katrai koncentr ācijai, no 
šīs kultūras jāuzskaita vismaz 2 000 š ūnu. 
53. Ja lieto  cytoB , jānosaka CBPI vai RI, lai nov ērtētu šūnu savairošanos (skat īt 
2. papildin ājumu), izmantojot vismaz 500 š ūnas katrā kultūrā. Ja apstr ādi 
veic bez  cytoB , ir būtiski sniegt uzskait īto šūnu savairošan ās pierādījumus, 
kā aprakstīts 24.–27. punkt ā. 
Pieņemamības kritēriji 
54. Laboratorijai, kas ierosina izmantot  MNvit  noteikšanu, kas aprakst īta šajā 
TM, jāpierāda tās spēja ticami un pareizi detekt ēt ķīmiskās vielas ar zin āmu 
aneigēnu un klastog ēnu aktivit āti, ar metabolisko aktiv āciju un bez t ās, kā 
arī detektēt zināmas, negat īvi reaģējošas ķīmiskās vielas, izmantojot refe ­
rences vielas, kas uzskait ītas 3. papildin ājumā. Kā pierādījumu savai sp ējai 
pareizi veikt šo TM laboratorijai j āsniedz pier ādījumi par to, ka š ūnās, kurās 
uzskaita mikrokodolu veidošanos, ir beigusies viena kodolu dal īšanās, ja 
testēšanu veic bez  cytoB . 
55. Ieteicam ās references vielas ir ķīmiskās vielas, kas uzskait ītas 3. papildin ā­
jumā. Šo sarakstu var papildin āt un tajā iekļautās ķīmiskās vielas aizst āt ar 
citām, ja šo ķīmisko vielu aktivit āte ir zināma un ja mikrokodolus t ās inducē 
ar vienādiem darb ības mehānismiem, un ja ir pier ādīts, ka tās ir piemērotas 
ķīmiskajām vielām, kuras tiks test ētas, izmantojot  MNvit  procedūru. Pama­
tojums var b ūt validācijas pētījums, kurš aptver daudzas un daž ādas vai ar ī 
tikai dažas vielas, kas izv ēlētas, ņemot vērā testējamās vielas ķīmisko klasi 
vai bojājumu rašan ās mehānismu, kuru p ēta. 
56. Šķīdinātāja/nesēja kontrolei un neapstr ādātām kultūrām būtu jāuzrāda repro­
ducējami zema un stabila mikrokodolu sastopam ība (parasti 5–25 mikro ­
kodoli uz 1 000 š ūnām visiem š ūnu tipiem, kas min ēti 11. punkt ā). Citiem 
šūnu tipiem var b ūt dažādi reakciju diapazoni, kas j ānosaka, kad tos valid ē 
izmantošanai  MNvit  noteikšan ā. Vēsturiskos kontroles diapazonus veido no 
datiem par negat īvo kontroli, š ķīdinātāju un PC. Š īs vērtības jāizmanto, 
lemjot par to, vai eksperiment ā izmantot vienlaic īgu NC/PC.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 717
 
57. Ja noteikšanas vajadz ībām ierosin ātas sīkas izmai ņas testēšanas protokol ā 
(piemēram, automatiz ēta, nevis manu āla uzskaite; jauns š ūnu tips), šo 
izmaiņu efektivit āte jāpierāda, pirms modific ēto protokolu var uzskat īt par 
pieņemamu izmantošanai. Efektivit ātes pierādīšana ietver demonstr ēšanu, ka 
ir iespējams detekt ēt hromosomu p ārrāvumu un papildin ājumu vai zaud ē­
jumu galvenos meh ānismus un ka var ieg ūt atbilstošu pozit īvu un negat īvu 
rezultātu attiecībā uz atseviš ķās vielas klasi vai daudz ām dažādām vielām, 
kuras paredz ēts testēt. 
DATI UN TEST ĒŠANAS P ĀRSKATS  
Rezultātu apstrāde 
58. Ja izmanto citokin ēzes bloķēšanas pa ņēmienu, mikrokodolu indukcijas 
novērtēšanai izmanto tikai divkodolu š ūnas ar mikrokodoliem (neatkar īgi 
no mikrokodolu skaita š ūnā). Atseviš ķi uzskaitot š ūnas ar vienu, diviem 
vai vairākiem mikrokodoliem, var ieg ūt noderīgu inform āciju, bet t ā nav 
obligāta. 
59. Jānosaka vienlaic īgie citotoksiskuma un/vai citost āzes pasākumi vis ām 
apstrādātajām kultūrām un š ķīdinātāja/nesēja kontroles kult ūrām (58). 
Jāaprēķina CBPI vai RI vis ām apstrādātajām un kontroles kult ūrām, to 
izsakot k ā šūnas cikla kav ēšanās mērījumus gad ījumā, ja izmanto citoki ­
nēzes bloķēšanas paņēmienu. Ja nav  cytoB , izmanto RPD vai RICC, vai PI 
(skatīt 2. papildin ājumu).  
60. Norāda datus par atseviš ķām kultūrām. Turklāt visus datus apkopo tabulas 
veidā. 
61. Ķīmiskās vielas var induc ēt mikrokodolu veidošanos  MNvit  tāpēc, ka tās 
inducē hromosomu p ārrāvumu, hromosomu zaud ējumu vai abus kop ā. Var 
veikt papildu anal īzi ar antikinetohoru antiviel ām vai centrom ēriem specifi ­
skām in situ  zondēm vai izmantot citas metodes, lai noteiktu, vai mikro ­
kodolu induc ēšanas meh ānisms ir saist īts ar klastog ēnu un/vai ar aneig ēnu 
aktivitāti. 
Rezultātu izvērtējums un interpret ācija 
62. Nav pras ības veikt verifik āciju, papildus test ējot izteikti pozit īvu vai nega ­
tīvu reakciju. Neskaidri rezult āti jāprecizē, analizējot vēl 1 000 š ūnu no 
visām kultūrām, lai saglab ātu aklā nolasījuma principu. Ja š ī pieeja nedod 
rezultātu, testēšanu turpina. Turpm ākajā testēšanā jāapsver pētījuma para ­
metru modifik ācija pēc vajadzības plašākā vai šaurākā diapazon ā. Pētījuma 
parametri, kurus var ētu modific ēt, ir test ējamo koncentr āciju atšķirības, 
apstrādes un šūnu savākšanas laiks un/vai metabolisma aktiv ācijas apst ākļi. 
63. Ir vair āki pozitīva rezultāta kritēriji, kā, piemēram, mikrokodolus saturošo 
šūnu skaita pieaugums atkar ībā no koncentr ācijas vai statistiski noz īmīgs 
pieaugums. Vispirms rezult ātus izvērtē no biolo ģiskā skatpunkta. Apsverot, 
vai novērotās vērtības ir vēsturiskā kontroles diapazona robež ās vai ārpus 
tām, var ieg ūt pieturas punktus, lai nov ērtētu reakcijas biolo ģisko nozīmī­
gumu. K ā palīglīdzekli izm ēģinājumu rezult ātu novērtēšanai var izmantot 
piemērotas statistikas metodes (65). Tom ēr statistisk ās testēšanas rezult āti 
jānovērtē attiecībā uz devas un reakcijas mijiedarb ību. Jāņem vērā arī repro­
ducējamība un vēsturiskie dati.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 718
 
64. Lai gan liel ākajā daļā eksperimentu ieg ūst nepārprotami pozit īvus vai nega ­
tīvus rezult ātus, tomēr dažkārt pēc iegūtajiem datiem nevar skaidri spriest 
par testējamās vielas aktivit āti. Šīs neviennoz īmīgās vai apšaub āmās reak­
cijas var rasties neatkar īgi no tā, cik reizes eksperimentu atk ārto. 
65. Pozit īvs MNvit  noteikšanas rezult āts liecina, ka test ējamās vielas induc ē 
hromosomu p ārrāvumu vai hromosomu zaud ējumu kultiv ētās zīdītāju 
šūnās. Negatīvs rezultāts liecina, ka konkr ētajos testēšanas apst ākļos testē­
jamā viela nerada hromosomu p ārrāvumu un/vai papildin ājumu vai zaud ē­
jumu kultiv ētās zīdītāju šūnās. 
Testēšanas pārskats  
66. Testēšanas pārskatā jāiekļauj vismaz š āda inform ācija, ja t ā attiecas uz 
konkrēto noteikšanu.  
Testējamā ķīmiskā viela:  
— identifik ācijas dati,  CAS  numurs un EK numurs,  
— fizikālās īpašības un tīrības pakāpe, 
— fizikāli ķīmiskās īpašības, kas attiecas uz testa veikšanu,  
— testējamās ķīmiskās vielas rea ģētspēja ar šķīdinātāju/nesēju vai šūnu 
kultūras barotni.  
Šķīdinātājs/nesējs: 
— šķīdinātāja/nesēja izvēles pamatojums,  
— testējamās vielas š ķīdība un stabilit āte šķīdinātājā/nesējā. 
Šūnas: 
— izmantoto š ūnu tips un avots,  
— izmantot ā šūnu tipa piem ērotība, 
— mikoplazmas nees ība (attiec īgā gadījumā), 
— inform ācija par š ūnu cikla ilgumu, š ūnu skaita divk āršošanās laiks vai 
savairošan ās indekss,  
— ja izmanto limfoc ītus: asins donoru dzimums, vecums un skaits (attiec īgā 
gadījumā), 
— ja izmanto limfoc ītus: vai iedarbojas uz pilnu asins sast āvu vai tikai uz 
atsevišķi izdalītiem limfoc ītiem,  
— pārneses reižu skaits (attiec īgā gadījumā), 
— šūnu kultūru uzturēšanas metodes (attiec īgā gadījumā), 
— hromosomu mod ālais skaits,  
— normālais šūnas cikla ilgums (negat īvā kontrole).  
Testēšanas apst ākļi: 
— ja izmanto citokin ēzes bloķētāju (piemēram, cytoB ): vielas identit āte, 
koncentrācija un laika periods, kur ā notiek iedarb ība uz šūnām, 
— vielas koncentr āciju un š ūnu kultūru skaita izv ēles pamatojums, 
piemēram, dati par citotoksiskaj ām īpašībām un šķīdības robež ām, ja 
tie ir pieejami,  
— barotnes sast āvs, CO  2 koncentrācija (attiec īgā gadījumā), 
— testējamās vielas koncentr ācijas, ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 719
 
— pievienot ā nesēja un test ējamās vielas koncentr ācija (un/vai tilpums),  
— inkub ācijas temperat ūra un ilgums,  
— apstrādes ar test ējamo vielu ilgums,  
— šūnu savākšanas ilgums p ēc apstrādes, 
— šūnu blīvums to izs ējas laikā (attiecīgā gadījumā), 
— metabolisma aktiv ācijas sistēmas veids un sast āvs, norādot pieņema­
mības kritērijus,  
— pozitīvās kontroles ķīmiskā viela un negat īvā kontrole,  
— priekšmetstikli ņu sagatavošanas metodes un izmantotais š ūnu iekrāso­ 
šanas paņēmiens,  
— mikrokodolu identifik ācijas kritēriji, 
— analiz ēto šūnu skaits,  
— citotoksicit ātes mērīšanas metodes,  
— ar citotoksicit āti saistīta papildu inform ācija, 
— kritēriji, pēc kuriem nov ērtē, vai testēšanas rezult āts ir pozit īvs, negatīvs 
vai neskaidrs,  
— izmantot ā statistisk ās analīzes metode vai metodes,  
— metodes (piem ēram, tādas kā kinetohoru antivielas izmantošana), lai 
noskaidrotu, vai mikrokodoli satur veselas vai fragment ētas hromosomas 
(attiecīgā gadījumā). 
Rezultāti: 
— citotoksicit ātes mērīšanas veids, piem ēram, CBPI vai RI, ja izmanto 
citokinēzes bloķēšanas paņēmienu; RICC, RPD vai PI, ja citokin ēzes 
bloķēšanas paņēmienu neizmanto; citi nov ērojumi (attiec īgā gadījumā), 
piemēram, šūnu saplūšana, apoptoze, nekroze, metaf āzu skaits, divko ­
dolu šūnu sastopam ības biežums,  
— izgulsn ēšanās pazīmes, 
— dati par apstr ādes barotnes pH un osmozi, ja tie noteikti,  
— analīzei pieņemamu šūnu definīcija, 
— vienkodola, divkodolu un daudzkodolu š ūnu sastopam ība, ja izmanto 
citokinēzes bloķēšanas metodi,  
— katrai apstr ādātajai un kontroles kult ūrai atseviš ķi norādīts to šūnu skaits, 
kurām ir mikrokodoli, un nor ādīts, vai mikrokodoli ir no divkodolu vai 
no vienkodola š ūnām (attiecīgā gadījumā), 
— ja iesp ējams, reakcijas uz koncentr āciju novērtējums,  
— vienlaic īgas negat īvās (šķīdinātāja/nesēja) un pozit īvās kontroles ķīmi­
skie dati (koncentr ācijas un š ķīdinātāji), 
— vēsturiskie negat īvās (šķīdinātāja/nesēja) un pozit īvās kontroles ķīmiskie 
dati, norādot diapazonus, vid ējās vērtības un standartnovirzes un tica ­
mības interv ālu (piemēram, 95 %),  
— statistisk ā analīze; p-vērtības (attiec īgā gadījumā). 
Rezultātu apspriešana  
Secinājumi ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 720
 
IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
1) Kirsch-Volders, M. (1997), Towards a validation of the micronucleus test.  
Mutation Res.,  392, 1-4.  
2) Parry, J.M. and Sors, A. (1993), The detection and assessment of the aneu ­
genic potential of environmental chemicals: the European Community aneu ­
ploidy project,  Mutation Res. , 287, 3-15.  
3) Fenech, M. and Morley, A.A. (1985), Solutions to the kinetic problem in the 
micronucleus assay,  Cytobios.,  43, 233-246.  
4) Kirsch-Volders, M., Sofuni, T., Aardema, M., Albertini, S., Eastmond, D., 
Fenech, M., Ishidate, M. Jr, Lorge, E., Norppa, H., Surralles, J., von der Hude, W. and Wakata, A. (2000), Report from the  In Vitro  Micronucleus 
Assay Working Group,  Environ. Mol. Mutagen ., 35, 167-172.
 
5) Fenech, M. (2007), Cytokinesis-block micronucleus cytome assay,  Nature 
Protocols, 2  (5), 1084-1104.  
6) Fenech, M. and Morley, A.A. (1986), Cytokinesis-block micronucleus 
method in human lymphocytes: effect of  in-vivo  ageing and low dose 
X-irradiation,  Mutation Res.,  161, 193-198.  
7) Eastmond, D.A. and Tucker, J.D. (1989), Identification of 
aneuploidy-inducing agents using cytokinesis-blocked human lymphocytes and an antikinetochore antibody,  Environ. Mol. Mutagen.,  13, 34-43.
 
8) Eastmond, D.A. and Pinkel, D. (1990), Detection of aneuploidy and 
aneuploidy-inducing agents in human lymphocytes using fluorescence  in- 
situ hybridisation with chromosome-specific DNA probes,  Mutation Res.,  
234, 9-20.  
9) Miller, B.M., Zitzelsberger, H.F., Weier, H.U. and Adler, I.D. (1991), Clas ­
sification of micronuclei in murine erythrocytes: immunofluorescent staining using CREST antibodies compared to  in situ  hybridization with biotinylated 
gamma satellite DNA,  Mutagenesis,  6, 297-302.
 
10) Farooqi, Z., Darroudi, F. and Natarajan, A.T. (1993), The use of fluores ­
cence  in-situ  hybridisation for the detection of aneugens in 
cytokinesis-blocked mouse splenocytes,  Mutagenesis,  8, 329-334.  
11) Migliore, L., Bocciardi, R., Macri, C. and Lo Jacono, F. (1993), Cytogenetic 
damage induced in human lymphocytes by four vanadium compounds and 
micronucleus analysis by fluorescence  in situ  hybridization with a centro ­
meric probe,  Mutation Res.,  319, 205-213.  
12) Norppa, H., Renzi, L. and Lindholm, C. (1993), Detection of whole chro ­
mosomes in micronuclei of cytokinesis-blocked human lymphocytes by anti ­
kinetochore staining and  in situ  hybridization,  Mutagenesis,  8, 519-525.  
13) Eastmond, D.A, Rupa, D.S. and Hasegawa, L.S. (1994), Detection of hyper ­
diploidy and chromosome breakage in interphase human lymphocytes follo ­
wing exposure to the benzene metabolite hydroquinone using multicolor 
fluorescence  in situ  hybridization with DNA probes,  Mutation Res.,  322, 
9-20.  
14) Marshall, R.R., Murphy, M., Kirkland, D.J. and Bentley, K.S. (1996), Fluo ­
rescence  in situ  hybridisation (FISH) with chromosome-specific centromeric 
probes: a sensitive method to detect aneuploidy,  Mutation Res.,  372, 
233-245.  
15) Zijno, P., Leopardi, F., Marcon, R. and Crebelli, R. (1996), Analysis of 
chromosome segregation by means of fluorescence  in situ  hybridization: 
application to cytokinesis-blocked human lymphocytes,  Mutation Res.,  
372, 211-219.  
16) Kirsch-Volders, M., Sofuni, T., Aardema, M., Albertini, S., Eastmond, D., 
Fenech, M., Ishidate Jr., M., Lorge, E., Norppa, H., Surrallés, J., von der 
Hude, W. and Wakata, A. (2003), Report from the  in vitro  micronucleus 
assay working group.  Mutation Res.,  540, 153-163.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 721
 
17) OECD (1997),  In Vitro Mammalian Chromosome Aberration Test,  Test 
Guideline No. 473, OECD Guidelines for Testing of Chemicals, OECD, 
Paris. Available at: [www.oecd.org/env/testguidelines]  
18) Lorge, E., Thybaud, V., Aardema, M.J., Oliver, J., Wakata, A., Lorenzon G. 
and Marzin, D. (2006), SFTG International collaborative Study on  in vitro  
micronucleus test. I. General conditions and overall conclusions of the study,  
Mutation Res.,  607, 13-36.  
19) Clare, G., Lorenzon, G., Akhurst, L.C., Marzin, D., van Delft, J., Montero, 
R., Botta, A., Bertens, A., Cinelli, S., Thybaud, V. and Lorge, E. (2006), SFTG International collaborative study on the  in vitro  micronucleus test. II. 
Using human lymphocytes,  Mutation Res.,  607, 37-60.
 
20) Aardema, M.J., Snyder, R.D., Spicer, C., Divi, K., Morita, T., Mauthe, R.J., 
Gibson, D.P., Soelter, S., Curry, P.T., Thybaud, V., Lorenzon, G., Marzin, 
D. and Lorge, E. (2006), SFTG International collaborative study on the  in 
vitro  micronucleus test, III. Using CHO cells,  Mutation Res.,  607, 61-87.  
21) Wakata, A., Matsuoka, A., Yamakage, K., Yoshida, J., Kubo, K., 
Kobayashi, K., Senjyu, N., Itoh, S., Miyajima, H., Hamada, S., Nishida, S., Araki, H., Yamamura, E., Matsui, A., Thybaud, V., Lorenzon, G., 
Marzin, D. and Lorge, E. (2006), SFTG International collaborative study 
on the  in vitro  micronucleus test, IV. Using CHO/IU cells,  Mutation Res.,  
607, 88-124.
 
22) Oliver, J., Meunier, J.-R., Awogi, T., Elhajouji, A., Ouldelhkim, M.-C., 
Bichet, N., Thybaud, V., Lorenzon, G., Marzin, D. and Lorge, E. (2006), SFTG International collaborative study on the  in vitro  micronucleus test, V. 
Using L5178Y cells,  Mutation Res.,  607, 125-152.
 
23) Albertini, S., Miller, B., Chetelat, A.A. and Locher, F. (1997), Detailed data 
on in vitro  MNT and  in vitro  CA: industrial experience,  Mutation Res.,  392, 
187-208.  
24) Miller, B., Albertini, S., Locher, F., Thybaud, V. and Lorge, E. (1997), 
Comparative evaluation of the  in vitro  micronucleus test and the  in vitro  
chromosome aberration test: industrial experience,  Mutation Res.,  392, 45-59.  
25) Miller, B., Potter-Locher, F., Seelbach, A., Stopper, H., Utesch, D. and 
Madle, S. (1998), Evaluation of the  in vitro  micronucleus test as an alterna ­
tive to the  in vitro  chromosomal aberration assay: position of the GUM 
Working Group on the  in vitro  micronucleus test. Gesellschaft fur 
Umwelt-Mutations-forschung,  Mutation Res.,  410, 81-116.  
26) Kalweit, S., Utesch, U., von der Hude, W. and Madle, S. (1999), Chemically 
induced micronucleus formation in V79 cells – comparison of three different 
test approaches,  Mutation Res.  439, 183-190.  
27) Kersten, B., Zhang, J., Brendler Schwaab, S.Y., Kasper, P. and Müller, L. 
(1999), The application of the micronucleus test in Chinese hamster V79 
cells to detect drug-induced photogenotoxicity,  Mutation Res.  445, 55-71.  
28) von der Hude, W., Kalweit, S., Engelhardt, G., McKiernan, S., Kasper, P., 
Slacik-Erben, R., Miltenburger, H.G., Honarvar, N., Fahrig, R., Gorlitz, B., Albertini, S., Kirchner, S., Utesch, D., Potter-Locher, F., Stopper, H. and Madle, S. (2000),  In vitro  micronucleus assay with Chinese hamster V79 
cells - results of a collaborative study with  in situ  exposure to 26 chemical 
substances,  Mutation Res ., 468, 137-163.
 
29) Garriott, M.L., Phelps, J.B. and Hoffman, W.P. (2002), A protocol for the  in 
vitro  micronucleus test, I. Contributions to the development of a protocol 
suitable for regulatory submissions from an examination of 16 chemicals with different mechanisms of action and different levels of activity,  Mutation 
Res.,  517, 123-134.
 
30) Matsushima, T., Hayashi, M., Matsuoka, A., Ishidate, M. Jr., Miura, K.F., 
Shimizu, H., Suzuki, Y., Morimoto, K., Ogura, H., Mure, K., Koshi, K. and 
Sofuni, T. (1999), Validation study of the  in vitro  micronucleus test in a 
Chinese hamster lung cell line (CHL/IU),  Mutagenesis,  14, 569-580.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 722
 
31) Elhajouji, A., and Lorge, E. (2006), Special Issue: SFTG International colla ­
borative study on  in vitro  micronucleus test,  Mutation Res.,  607, 1-152.  
32) ECVAM (2006), Statement by the European Centre for the Validation of 
Alternative Methods (ECVAM) Scientific Advisory Committee (ESAC) on 
the scientific validity of the  in vitro  micronucleus test as an alternative to the  
in vitro  chromosome aberration assay for genotoxicity testing. ESAC 25  th 
meeting, 16-17 November, 2006, Available at: [http://ecvam.jrc.it/index.htm]  
33) ESAC (2006), ECVAM Scientific Advisory Committee (ESAC) Peer 
Review, Retrospective Validation of the  In Vitro  Micronucleus Test, 
Summary and Conclusions of the Peer Review Panel, Available at: [http://ec ­
vam.jrc.it/index.htm]  
34) Corvi, R., Albertini, S., Hartung, T., Hoffmann, S., Maurici, D., Pfuhler, S, 
van Benthem, J., Vanparys P. (2008), ECVAM Retrospective Validation of  
in vitro  Micronucleus Test (MNT),  Mutagenesis,  23, 271-283.  
35) Zhang, L.S., Honma, M., Hayashi, M., Suzuki, T., Matsuoka, A. and Sofuni, 
T. (1995), A comparative study of TK6 human lymphoblastoid and L5178Y mouse lymphoma cell lines in the  in vitro  micronucleus test,  Mutation Res.,  
347, 105-115.
 
36) Ehrlich, V., Darroudi, F., Uhl, M., Steinkellner, S., Zsivkovits, M. and 
Knasmeuller, S. (2002), Fumonisin B  1 is genotoxic in human derived hepa ­
toma (HepG2) cells,  Mutagenesis,  17, 257-260.  
37) Knasmüller, S., Mersch-Sundermann, V., Kevekordes, S., Darroudi, F., 
Huber, W.W., Hoelzl, C., Bichler, J. and Majer, B.J. (2004), Use of 
human-derived liver cell lines for the detection of environmental and dietary genotoxicants; current state of knowledge,  Toxicol.,  198, 315-328.
 
38) Gibson, D.P., Brauninger, R., Shaffi, H.S., Kerckaert, G.A., LeBoeuf, R.A., 
Isfort, R.J. and Aardema, M.J. (1997), Induction of micronuclei in Syrian hamster embryo cells: comparison to results in the SHE cell transformation 
assay for National Toxicology Program test chemicals,  Mutation Res.,  392, 
61-70.
 
39) Scott, D., Galloway, S.M., Marshall, R.R., Ishidate, M. Jr., Brusick, D., 
Ashby, J. and Myhr, B.C. (1991), International Commission for Protection Against Environmental Mutagens and Carcinogens, Genotoxicity under extreme culture conditions. A report from ICPEMC Task Group 9,  Mutation 
Res.,  257, 147-205.
 
40) Morita, T., Nagaki, T., Fukuda, I. and Okumura, K. (1992), Clastogenicity 
of low pH to various cultured mammalian cells,  Mutation Res.,  268, 297- 
305. 
41) Brusick, D. (1986), Genotoxic effects in cultured mammalian cells produced 
by low pH treatment conditions and increased ion concentrations,  Environ. 
Mutagen ., 8, 789-886.  
42) Fenech, M. and Morley, A.A. (1985), Measurement of micronuclei in lymp ­
hocytes,  Mutation Res.,  147, 29-36.  
43) Fenech, M. (1997), The advantages and disadvantages of cytokinesis-blood 
micronucleus method,  Mutation Res.,  392, 11-18.  
44) Bonassi, S., Fenech, M., Lando, C., Lin, Y.P., Ceppi, M., Chang, W.P., 
Holland, N., Kirsch-Volders, M., Zeiger, E., Ban, S., Barale, R., Bigatti, M.P., Bolognesi, C., Jia, C., Di Giorgio, M., Ferguson, L.R., Fucic, A., Lima, O.G., Hrelia, P., Krishnaja, A.P., Lee, T.K., Migliore, L., Mikhale ­
vich, L., Mirkova, E., Mosesso, P., Muller, W.U., Odagiri, Y., Scarffi, M.R., 
Szabova, E., Vorobtsova, I., Vral, A. and Zijno, A. (2001), HUman Micro ­
Nucleus Project: international database comparison for results with the cytokinesis-block micronucleus assay in human lymphocytes, I. Effect of 
laboratory protocol, scoring criteria and host factors on the frequency of 
micronuclei,  Environ. Mol. Mutagen.  37, 31-45.
 ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 723
 
45) Maron, D.M. and Ames, B.N. (1983), Revised methods for the Salmonella 
mutagenicity test,  Mutation Res.,  113, 173-215.  
46) Ong, T.-m., Mukhtar, M., Wolf, C.R. and Zeiger, E. (1980), Differential 
effects of cytochrome P450-inducers on promutagen activation capabilities and enzymatic activities of S-9 from rat liver,  J. Environ. Pathol. Toxicol.,  4, 
55-65.
 
47) Elliott, B.M., Combes, R.D., Elcombe, C.R., Gatehouse, D.G., Gibson, G.G., 
Mackay, J.M. and Wolf, R.C. (1992), Alternatives to Aroclor 1254-induced S9 in  in-vitro  genotoxicity assays.  Mutagenesis,  7, 175-177.
 
48) Matsushima, T., Sawamura, M., Hara, K. and Sugimura, T. (1976), A safe 
substitute for Polychlorinated Biphenyls as an Inducer of Metabolic Activa ­
tion Systems,  In: de Serres, F.J., Fouts, J. R., Bend, J.R. and Philpot, R.M. 
(eds),  In Vitro  Metabolic Activation in Mutagenesis Testing, Elsevier, 
North-Holland, 85. – 88. lpp.  
49) Johnson, T.E., Umbenhauer, D.R. and Galloway, S.M. (1996), Human liver 
S-9 metabolic activation: proficiency in cytogenetic assays and comparison 
with phenobarbital/beta-naphthoflavone or Aroclor 1254 induced rat S-9,  
Environ. Mol. Mutagen.,  28, 51-59.  
50) UNEP (2001), Stockholm Convention on Persistent Organic Pollutants, 
United Nations Environment Programme (UNEP). Available at: 
[http://www.pops.int/]  
51) Doherty, A.T., Ellard, S., Parry, E.M. and Parry, J.M. (1996), An investi ­
gation into the activation and deactivation of chlorinated hydrocarbons to genotoxins in metabolically competent human cells,  Mutagenesis,  11, 247- 
274.
 
52) Krahn, D.F., Barsky, F.C. and McCooey, K.T. (1982), CHO/HGPRT Muta ­
tion Assay: Evaluation of Gases and Volatile Liquids,  In: Tice, R.R., Costa, 
D.L. and Schaich, K.M. (eds), Genotoxic Effects of Airborne Agents. New 
York, Plenum, 91. – 103. lpp.  
53) Zamora, P.O., Benson, J.M., Li, A.P. and Brooks, A.L. (1983), Evaluation 
of an exposure system using cells grown on collagen gels for detecting highly volatile mutagens in the CHO/HGPRT mutation assay,  Environ. 
Mutagenesis  5, 795-801.
 
54) Fenech, M. (1993), The cytokinesis-block micronucleus technique: a detailed 
description of the method and its application to genotoxicity studies in human populations,  Mutation Res.,  285, 35-44.
 
55) Phelps, J.B., Garriott, M.L., and Hoffman, W.P. (2002), A protocol for the  
in vitro  micronucleus test. II. Contributions to the validation of a protocol 
suitable for regulatory submissions from an examination of 10 chemicals 
with different mechanisms of action and different levels of activity,  Mutation 
Res.,  521, 103-112.  
56) Kirsch-Volders, M., Sofuni, T., Aardema, M., Albertini, S., Eastmond, D., 
Fenech, M., Ishidate, M. Jr., Kirchner, S., Lorge, E., Morita, T., Norppa, H., 
Surralles, J., Vanhauwaert, A. and Wakata, A. (2004), Corrigendum to “Report from the  in vitro  micronucleus assay working group”,  Mutation 
Res.,  564, 97-100.
 
57) Pincu, M., Bass, D. and Norman, A. (1984), An improved micronuclear 
assay in lymphocytes,  Mutation Res.,  139, 61-65.  
58) Lorge, E., Hayashi, M., Albertini, S. and Kirkland, D. (2008), Comparison 
of different methods for an accurate assessment of cytotoxicity in the  in vitro  
micronucleus test. I. Theoretical aspects,  Mutation Res.,  655, 1-3.  
59) Surralles, J., Xamena, N., Creus, A., Catalan, J., Norppa, H. and Marcos, R. 
(1995), Induction of micronuclei by five pyrethroid insecticides in whole-blood and isolated human lymphocyte cultures,  Mutation Res.,  341, 
169-184.
 
60) Galloway, S. (2000), Cytotoxicity and chromosome aberrations  in vitro : 
Experience in industry and the case for an upper limit on toxicity in the 
aberration assay, Environ. Molec.  Mutagenesis  35, 191-201.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 724
 
61) Hayashi, M., Sofuni, T., and Ishidate, M. Jr. (1983), An Application of 
Acridine Orange Fluorescent Staining to the Micronucleus Test,  Mutation 
Res.,  120, 241-247.  
62) MacGregor, J. T., Wehr, C. M., and Langlois, R. G. (1983), A Simple 
Fluorescent Staining Procedure for Micronuclei and RNA in Erythrocytes Using Hoechst 33258 and Pyronin Y,  Mutation Res.,  120, 269-275.
 
63) Hayashi, M., Sofuni, T. and Ishidate, M. Jr. (1983), An application of 
acridine orange fluorescent staining to the micronucleus test,  Mutation 
Res.,  120, 241-247.  
64) Fenech, M., Chang, W.P., Kirsch-Volders, M., Holland, N., Bonassi, S. and 
Zeiger, E. (2003), HUMN project: detailed description of the scoring criteria 
for the cytokinesis-block micronucleus assay using isolated human lympho ­
cyte cultures,  Mutation Res.,  534, 65-75.  
65) Hoffman, W.P., Garriott, M.L. and Lee, C. (2003),  In vitro  micronucleus 
test, In: Encyclopedia of Biopharmaceutical Statistics, Second edition. S. 
Chow (ed.), Marcel Dekker, Inc. New York, NY, 463.–467. lpp.  
66) Regulation (EC) No 850/2004 of the European Parliament and of the 
Council of 29 April 2004 on persistent organic pollutants and amending Directive 79/117/EEC, OV L 229, 30.4.2004., 5. lpp.
 ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 725
 
1. papildin ājums  
Definīcijas  
Aneigēns: viela vai process, kas mijiedarb ībā ar mitotisk ā un mejotisk ā šūnu 
dalīšanās cikla komponentiem izraisa š ūnu vai organismu aneiplo īdiju. 
Aneiploīdija:  novirze no norm ālā diploīdā (vai haplo īdā) hromosomu skaita par 
vienu vai vair ākām atseviš ķām hromosom ām, bet ne par hromosomu p āri vai 
pāriem (poliplo īdija).  
Apoptoze:  programm ēta šūnu nāve, ko raksturo virkne posmu, kuru rezult ātā 
šūnas sabrūk, bet saglab ā membrānu integrit āti, un veidojas apoptotiskie ķerme­
nīši, kurus izn īcina fagoc īti vai kuri tiek fiziski izvad īti. 
Šūnu savairošan ās: šūnu skaita pieaugums š ūnu mitotisk ās dalīšanās rezultātā. 
Centromērs: hromosomas DNS re ģions, kurā abas hromat īdas ir saist ītas un uz 
kura sānu pie sāna piestiprin ājušās abas kinetohoras.  
Klastogēns: viela vai process, kas izraisa struktur ālu hromosom ālu aberāciju 
(novirzīšanos no norm āltipa) šūnu vai organismu popul ācijās. 
Citokinēze: šūnas dalīšanās process, kas notiek t ūlīt pēc mitozes un kura rezult ātā 
izveidojas divas meitš ūnas, katra ar savu kodolu.  
Savairošan ās indekss p ēc citokinēzes blokādes (CBPI):  otrā dalīšanās viļņa šūnu 
proporcion ālā daļa populācijās, kas sa ņēmušas pētāmo vielu, sal īdzinājumā ar 
pētāmo vielu nesa ņēmušo kontroles popul āciju (formulu skat īt 2. papildin ājumā). 
Citostāze: šūnu augšanas kav ēšana (formulu skat īt 2. papildin ājumā). 
Citotoksicit āte: šūnas nāvi izraisoša kait īga ietekme uz š ūnas strukt ūru vai funk ­
cionalitāti. 
Genotoksisks:  vispārīgs termins, kas aptver visu veidu boj ājumus DNS vai 
hromosom ās, tostarp sekvences p ārtraukumus, p ārkārtojumus, mut ācijas, hromo ­
somu aber ācijas un aneiplo īdiju. Ne visas genotoksisk ās ietekmes rada mut ācijas 
vai pastāvīgus hromosomu boj ājumus.  
Starpfāzu šūnas: šūnas, kas neatrodas mitotiskaj ā stadijā. 
Kinetohora:  proteīnus saturoša strukt ūra, kas sagrup ējas pie centrom ēra hromo ­
somā, ar kuru š ūnas dalīšanās laikā saistās vārpstiņas šķiedras, nodrošinot sec īgu 
meitashromosomu p ārvietošanos uz meitasš ūnu poliem.  
Mikrokodoli:  mazi kodoli, kas papildus š ūnu galvenajiem kodoliem mitozes vai 
mejozes telof āzē atsevišķi izveidojas, sal īpot hromosomu fragmentiem vai 
veselām hromosom ām. 
Mitoze:  šūnas kodola dal īšanās process, kuru parasti s īkāk iedala š ādās stadijās: 
profāze, prometaf āze, metaf āze, anafāze un telof āze. 
Mitotiskais indekss:  metafāzē esošu šūnu skaita attiec ība pret šūnu kopējo skaitu 
populācijā; raksturo š ūnu savairošan ās pakāpi šajā populācijā. 
Mutagēns: faktors, kas izraisa p ārmantojamas DNS b āzu pāru sekvences vai 
sekvenču izmaiņas gēnos vai hromosomu strukt ūrā (hromosomu aber ācijas).  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 726
 
Neatdalīšanās: māshromatīdu neatdal īšanās, kas meitš ūnu veidošan ās procesā 
neļauj māshromatīdām pienācīgi atvirzīties vienai no otras un kuras rezult ātā 
hromosomu skaits meitš ūnās nav norm āls. 
Poliploīdija:  vienu vai vair ākus hromosomu komplektus ietverošas skaitliskas 
hromosomu aber ācijas šūnās vai organismos (pretstat ā aneiploīdijai, kas skar 
vienu vai vair ākas atseviš ķas hromosomas).  
Savairošan ās indekss (PI):  citotoksicit ātes mērīšanas paņēmiens, ja neizmanto  
cytoB  (formulu skat īt 2. papildin ājumā). 
Šūnu skaita relat īvais pieaugums (RICC):  citotoksicit ātes mērīšanas paņēmiens, 
ja neizmanto  cytoB  (formulu skat īt 2. papildin ājumā). 
Populācijas relat īvā divkāršošanās (RPD):  citotoksicit ātes mērīšanas paņēmiens, 
ja neizmanto  cytoB  (formulu skat īt 2. papildin ājumā). 
Replicēšanās indekss (RI):  pabeigtu [š ūnu dalīšanās] ciklu proporcion ālā daļa 
kultūrā, kas saņēmusi pētāmo vielu, ekspoz īcijas un atvese ļošanās laikā salīdzi­
nājumā ar pētāmo vielu nesa ņēmušo kontroles kult ūru (formulu skat īt 2. papildi ­
nājumā). 
Testējamā ķīmiskā viela (ar ī testējama viela):  viela vai vielu mais ījums, kuru 
testē ar šo TM.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 727
 
2. papildin ājums  
Citotoksicit ātes novērtējuma formulas  
1. Ja izmanto  cytoB, citotoksicit ātes novērtējuma pamat ā ir savairošan ās 
indekss p ēc citokin ēzes blokādes (CBPI) vai replic ēšanās indekss (RI) (16) 
(58). CBPI r āda šūnas ciklu vid ējo skaitu vienai š ūnai laikā, kamēr uz to iedar ­
bojas  cytoB , un šo indeksu var izmantot, lai apr ēķinātu šūnu savairošanos. RI 
rāda kodolu relat īvo skaitu apstr ādātajās kultūrās salīdzinājumā ar kontroles 
kultūrām, un ar to var procentos (%) izteikt citost āzi: 
% citostāze = 100 – 100{(CBPI  T – 1) ÷ (CBPI  C – 1)}  
un: 
T = ar test ējamo ķīmisko vielu apstr ādātā kultūra 
C = nesēju saņēmusī kontroles kult ūra 
kur: 
CBPI ¼ ððvienkodola š ūnu sk :Þ þ ð2 Ü divkodolu š ūnu sk :Þ þ ð3 Ü daudzkodolu š ūnu sk :ÞÞ 
ðkopējais šūnu skaitsÞ 
Tādā veidā CBPI ar v ērtību 1 (visas š ūnas ir vienkodola š ūnas) ir līdzvērtīgs 
100 % citost āzei. 
Citostāze = 100 – RI  
RI ¼ ððdivkodolu š ūnu sk :Þ þ ð2 Ü daudzkodolu š ūnu sk :ÞÞ ö ðkopējais šūnu sk :Þ T 
ððdivkodolu š ūnu sk :Þ þ ð2 Ü daudzkodolu š ūnu sk :ÞÞ ö ðkopējais šūnusk :Þ C Ü 100 
T = apstr ādātās kultūras 
C = kontroles kult ūras 
2. Tādā veidā, ja RI ir 53 %, tas noz īmē, ka, salīdzinot ar kontroles kult ūras 
šūnu skaitu, kuras dal ījušās, izveidojot divkodolu un daudzkodolu š ūnas, apstr ā­
dātajā kultūrā šādi dalījušies tikai 53 % no t āda paša š ūnu skaita, t. i., ir 47 % 
citostāze. 
3. Ja  cytoB neizmanto , citotoksicit ātes novērtējuma pamat ā ieteicams likt š ūnu 
skaita relat īvā pieauguma (RICC) vai popul ācijas relat īvās divkāršošanās (RPD) 
rādītājus (58), jo tie abi ņem vērā to šūnu popul ācijas daļu, kura ir dal ījusies.  
RICC ¼ ðšūnu skaita pieaugums apstr ādātās kultūrās ðbeigās – sākumāÞÞ 
ðšūnu skaita pieaugums kontroles kult ūrās ðbeigās – sākumāÞÞ Ü 100 
RPD ¼ ðpopulācijas divk āršošanās reižu skaits apstr ādātās kultūrāsÞ 
ðpopulācijas divk āršošanās reižu skaits kontroles kult ūrāsÞ Ü 100 ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 728
 
kur: 
Populācijas divk āršošanās = [log (š ūnu skaits p ēc apstrādes ÷ šūnu skaits 
sākumā)] ÷ log 2  
4. Tādā veidā, ja RICC vai RPD ir 53 %, tas uzr āda 47 % citotoksicit āti/ci­
tostāzi. 
5. Ar savairošan ās indeksu (PI) citotoksicit āti var nov ērtēt, saskaitot klonus, 
ko veido 1 š ūna (cl1), 2 š ūnas (cl2), 3 l īdz 4 šūnas (cl4) un 5 l īdz 8 šūnas (cl8).  
PI ¼ ðð1 Ü cl1Þ þ ð2 Ü cl2Þ þ ð3 Ü cl4Þ þ ð4 Ü cl8ÞÞ 
ðcl1 þ cl2 þ cl4 þ cl8Þ 
6. PI ir ticis izmantots k ā noderīgs un ticams citotoksicit ātes parametrs ar ī bez 
cytoB  iedarbības in situ  kultivētām šūnu līnijām (25) (26) (27) (28).  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 729
 
3. papildin ājums  
Veiktspējas novērtēšanai ieteicam ās references vielas  ( 1 ) 
Kategorija Ķīmiskā viela  CAS  Nr. EK Nr.  
1. Klastog ēni, kuriem metabolisma aktiv ācija nav vajadz īga 
Citozīnarabinoz īds 147-94-4 205-705-9 
Mitomicīns C 50-07-7 200-008-6 
2. Klastog ēni, kam ir vajadz īga metabolisma aktiv ācija 
Benz(a)pir ēns 50-32-8 200-028-5 
Ciklofosfam īds 50-18-0 200-015-4 
3. Aneig ēni 
Kolhicīns 64-86-8 200-598-5 
Vinblastīns 143-67-9 205-606-0 
4. Negat īvās vielas 
Di-(2-etilheksil)ftal āts 117-81-7 204-211-0 
Nalidikssk ābe 389-08-2 206-864-7 
Pirēns 129-00-0 204-927-3 
Nātrija hlorīds 7647-14-5 231-598-3  
( 1 ) References vielas ir lietošanai ieteicam ās ķīmiskās vielas. References vielu sarakstu var papildin āt un tajās iekļautās ķīmiskās vielas 
aizstāt ar citām, ja šo ķīmisko vielu aktivit āte ir zināma un ja mikrokodolus t ās inducē ar vienādiem darb ības mehānismiem, un ja ir 
pierādīts, ka tās ir piem ērotas ķīmiskajām vielām, kuras tiks test ētas, izmantojot  MNvit  procedūru. Atkar ībā no testēšanas mērķa 
pamatojums var b ūt arī validācijas pētījums, kurš aptver daudzas un daž ādas vai ar ī tikai dažas vielas, kas izv ēlētas, ņemot vērā 
testējamās vielas ķīmisko klasi vai boj ājumu rašan ās mehānismu, kuru p ēta. ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 730
 
B.50.  ĀDAS SENSIBILIZ ĀCIJA: LOK ĀLO LIMFMEZGLU 
NOTEIKŠANA (LLNA:DA)  
IEVADS  
1. ESAO ķīmisko vielu test ēšanas vadl īnijas un ES test ēšanas metodes tiek 
regulāri pārskatītas, ņemot vērā tehnikas att īstību, regulat īvo prasību 
izmaiņas un dzīvnieku labtur ības apsvērumus. Ir p ārskatīta B.42 – pirm ā 
no testēšanas metod ēm (TM) ādas sensibiliz ācijas noteikšanai pel ēm jeb 
lokālo limfmezglu noteikšanas metode ( LLNA ; ESAO 429. test ēšanas 
vadlīnijas) (1). Ir public ēti LLNA  validācijas un ar to saist ītā darba pārskati 
(2) (3) (4) (5) (6) (7) (8) (9). Lai m ērītu limfoc ītu savairošanos,  LLNA  
izmanto radioizotopisko timid īnu vai jod īnu, un tāpēc šīs metodes pielie ­
tošana ir ierobežota gad ījumos, kad radioakt īvo komponentu ieg āde, 
izmantošana vai apglab āšana ir problem ātiska.  LLNA:DA  (izstrādātājs: 
Daicel Chemical Industies Ltd. ) ir modific ēta LLNA , kurā nav radioakt īvo 
komponentu un ar kuru kvantitat īvi nosaka adenoz īntrifosfāta (ATP) 
saturu, par limfoc ītu savairošan ās indikatoru izmantojot bioluminiscenci.  
LLNA:DA  testēšanas metode ir valid ēta, to ir p ārskatījusi starptautiska 
salīdzinošās izvērtēšanas komisija un ir rekomend ējusi šo metodi k ā 
tādu, kas ar dažiem ierobežojumiem uzskat āma par noder īgu ādu sensibi ­
lizējošu un nesensibiliz ējošu ķīmisku vielu identific ēšanai (10) (11) (12) 
(13). Šī TM ir izstr ādāta, lai nov ērtētu ķīmiskām vielām vai to mais īju­
miem piem ītošo ādas sensibiliz ācijas potenci ālu (dzīvniekiem). 
Šā pielikuma B.6. noda ļā un ESAO 406. test ēšanas vadl īnijās aprakstītā 
metode izmanto test ēšanu ar j ūrascūciņām, proti, maksimiz ācijas testu 
jūrascūciņām un Bīlera testu (14).  LLNA  (šā pielikuma B.42. noda ļa; 
ESAO 429. test ēšanas vadl īnijas) un abas š īs metodes modifik ācijas, 
kurās nav radioakt īvo komponentu, proti,  LLNA:DA  (šā pielikuma B.50. 
nodaļa; ESAO 442.a test ēšanas vadl īnijas) un  LLNA:BrdU-ELISA  
(šā pielikuma B.51. noda ļa; ESAO 442.b test ēšanas vadl īnijas), visas ir 
pārākas par test ēšanas metod ēm ar jūrascūciņām, kas aprakst ītas B.6 un 
ESAO 406. test ēšanas vadl īnijās (14), dz īvnieku skaita samazin ājuma un 
labāka izmantojuma zi ņā. 
2. Līdzīgi kā LLNA , ar LLNA:DA  pēta ādas sensibiliz ācijas indukcijas f āzi un 
sniedz kvantitat īvus datus, kas piem ēroti atbildes reakcijas uz devu nov ēr­
tēšanai. Turkl āt iespēja noteikt ādas sensibilizatorus, neizmantojot radio ­
aktīvus DNS mar ķierus, atbr īvo no vajadz ības risināt arodapstarošanas un 
radioaktīvo atkritumu apglab āšanas jaut ājumus. Tas savuk ārt ļauj ādas 
sensibilizatoru noteikšanai biež āk izmantot peles un turpin āt samazin āt 
jūrascūciņu izmantošanu ādas sensibiliz ācijas potenci āla testēšanā (t. i., 
B.6; ESAO 406. test ēšanas vadl īnijas) (14).  
DEFINĪCIJAS  
3. Defin īcijas skat īt 1. papildin ājumā. 
SĀKOTNĒJIE APSV ĒRUMI UN IEROBEŽOJUMI  
4. LLNA:DA  metode ir modific ēta LLNA , kura paredz ēta ķīmisko vielu – 
potenciālu ādas sensibilizatoru identific ēšanai un kurai ir zin āmi ierobežo ­
jumi. Tas nenoz īmē, ka visos gad ījumos  LLNA:DA  būtu jālieto LLNA  vai 
jūrascūciņu testa viet ā (B.6; ESAO 406. test ēšanas vadl īnijas) (14), bet gan 
to, ka šī noteikšana ir min ētajam testam l īdzvērtīga un to var izmantot k ā 
alternatīvu, kuras pozit īvajam vai negat īvajam rezult ātam vairs nav vaja ­
dzīgs papildu apstiprin ājums (10) (11). Pirms uzs ākt pētījumus, test ēšanas 
laboratorijai j āņem vērā visa par test ējamo vielu pieejam ā informācija. Pie  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 731
 
šādas inform ācijas pieder test ējamās vielas identifik ācija un ķīmiskā struk­
tūra, fizikāli ķīmiskās īpašības, citu  in vitro  vai in vivo  veikto toksicit ātes 
testu rezult āti un toksikolo ģiskie dati par strukt ūras ziņā saistītām vielām. 
Šī informācija jāizvērtē, lai noteiktu  LLNA:DA  piemērotību konkr ētajai 
testējamai vielai ( ņemot vērā atsevišķu veidu vielu nesader ību ar  
LLNA:DA ; skatīt 5. punktu) un lai izraudz ītos pareizu test ējamās vielas 
devu.  
5. LLNA:DA  ir in vivo  metode un k ā tāda paredz dz īvnieku izmantošanu 
alerģiskās kontakta sensibiliz ējošās aktivitātes novērtējumā. Tomēr salīdzi­
nājumā ar testēšanas metod ēm, kurās izmanto j ūrascūciņas (B.6; ESAO 
406. testēšanas metode), taj ā iespējams izmantot maz āku skaitu dz īvnieku 
(14).  LLNA:DA  turklāt piedāvā būtisku uzlabojumu (maz āk sāpju un 
ciešanu) dz īvnieku izmantojum ā alerģiskās kontakta sensibiliz ējošās testē­ 
šanas vajadz ībām, jo (atš ķirībā no B.6 un ESAO 406. test ēšanas vadl ī­
nijām) LLNA:DA  nav jānoskaidro provoc ētās–inducētās ādas hipersensibi ­
lizācijas reakcijas. Neraugoties uz  LLNA:DA  priekšroc ībām salīdzinājumā 
ar B.6 un ESAO 406. test ēšanas vadl īnijām (14), šai metodei ir daži 
ierobežojumi, kuru d ēļ tomēr jāizmanto B.6 vai ESAO 406. test ēšanas 
vadlīniju metode (piem ēram, dažu met ālu testēšanā, šķietami pozit īva 
rezultāta konstat ēšanas gad ījumā dažiem ādas sensibilizatoriem [k ā, 
piemēram, atseviš ķām surfaktantu tipa viel ām] (6) (1; š ā pielikuma B.42. 
nodaļa) vai test ējamās vielas š ķīdības labad). Turkl āt vajadzība pēc jūras­
cūciņu testiem (B.6 un ESAO 406. test ēšanas vadl īnijas (14)) var sagla ­
bāties attiec ībā uz ķīmisko vielu klas ēm vai viel ām, kuru sast āvā ir funk­
cionālās grupas, par kur ām ir pier ādīts, ka tās darbojas k ā potenciāli 
sajaucējfaktori (16). Ierobežojumus, kuri konstat ēti LLNA  gadījumā (1; 
šā pielikuma B.42. noda ļa) ieteicams attiecin āt arī uz LLNA:DA  (10). 
Turklāt LLNA:DA  var neb ūt piemērotākā metode t ādu vielu test ēšanai, 
kas ietekm ē ATP koncentr ācijas (piem ēram, vielas, kam ir ATP inhib ējoša 
iedarbība) vai kas ietekm ē starpšūnu ATP m ērījumu precizit āti (piemēram, 
ATP degrad ējošu enzīmu klātbūtne, ārpusšūnu ATP kl ātbūtne limfmezgl ā). 
Izņemot šādus minētos ierobežojumus,  LLNA:DA  jāvar izmantot jebkuras 
vielas test ēšanai, ja vien test ējamai vielai nav t ādu īpašību, kas var ētu 
ietekmēt LLNA:DA  precizitāti. Ja stimul ācijas indeksa (SI) v ērtība ir 
robežās no 1,8 l īdz 2,5, jāapsver neitr ālam tuva pozit īva rezultāta iespēja­
mība (skatīt 31.–32. punktu). Š ā apgalvojuma pamat ā ir validēšanas datu ­
bāze, kuru veido 44 vielas ar SI ≥ 1,8 (skat īt 6. punktu);  LLNA:DA  pareizi 
identificēja visus 32  LLNA  sensibilizatorus, bet k ļūdaini identific ēja trīs no 
12 LLNA  nesensibiliz ējošajām vielām, kuru SI v ērtības bija robež ās no 1,8 
līdz 2,5 (t. i., pozit īvs neitrālam tuvs rezult āts) (10). Tom ēr, tā kā SI 
vērtību noteikšanai un test ēšanas metodes prognoz ēšanas spējas aprēķinā­ 
šanai tika izmantota viena un t ā pati datu kopa, min ētie rezultāti var būt 
pārāk augsts re ālās prognoz ēšanas spējas novērtējums.  
TESTĒŠANAS METODES PRINCIPS  
6. LLNA:DA  pamatprincips ir t āds, ka sensibilizatori induc ē limfocītu savai­
rošanos limfmezglos, kuri dren ē testējamās vielas sa ņemšanas vietu. Š ī 
savairošan ās ir proporcion āla devai un alerg ēna iedarb īgumam un ir vien ­
kāršs paņēmiens, lai ieg ūtu kvantitat īvu sensitivit ātes mērījumu. Savairo ­ 
šanās pakāpi nosaka, vid ējo savairošanos katr ā testējamās vielas grup ā 
salīdzinot ar vid ējo savairošanos kontroles grup ā, kas saņēmusi tikai 
nesēju (VC). Nosaka attiec ību starp vid ējo progresiju grup ās, kas sa ņē­
mušas p ētāmo vielu, un progresiju VC grup ā; tas ir stimul ācijas 
indekss (SI). Lai test ējamo vielu pamatoti turpin ātu vērtēt kā potenciālu 
ādas sensibilizatoru, SI v ērtībai jābūt ≥ 1,8. Šeit aprakst ītās procedūras ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 732
 
pamatā ir adenoz īntrifosfāta (ATP) satura m ērīšana ar bioluminiscenci 
(zināms, ka tas korel ē ar dzīvo šūnu skaitu) (17), lai indic ētu vairojošos 
šūnu skaita pieaugumu aurikul ārajos limfmezglos (18) (19). Biolumunis ­
cences metod ē izmanto lucifer āzi (enzīms), lai kataliz ētu gaismas rašanos 
no ATP un lucifer īna šādā reakcijā: 
ATP + Luciferīns + O 2
 Oksilucifer īns + AMP  + PP  i + CO  2 + Gaisma  
Emitētās gaismas intensit āte ir lineārā sakarībā ar ATP koncentr āciju, un 
to mēra ar luminometru. Lucifer īna–lucifer āzes noteikšana ir jut īga 
metode ATP kvantitat īvai noteikšanai, kam ir plašs lietojumu spektrs 
(20).  
METODES APRAKSTS  
Dzīvnieku sugas izv ēle 
7. Šim testam izv ēlētā suga ir peles.  LLNA:DA  validēšanas pētījumi ir veikti 
vienīgi ar CBA/J l īnijas dzīvniekiem, un t āpēc to uzskata par ieteicamo 
līniju (12) (13). Izmanto jaunas, pieaugušas sieviš ķā dzimuma peles, kas 
nav dzemd ējušas un nav gr ūsnas. Pētījuma sākumā dzīvniekiem j ābūt 8–12 
nedēļu veciem, dz īvnieku masas atš ķirībām jābūt minimālām un ne 
lielākām par 20 % no vid ējās masas. Citas l īnijas un v īrišķā dzimuma 
dzīvniekus var izmantot, ja ir ieg ūts pietiekami daudz datu, lai par ādītu, 
ka LLNA:DA  atbildes reakcij ā nav noz īmīgu atšķirību, kas specifiskas 
līnijai un/vai dzimumam.  
Turēšanas un barošanas apst ākļi 
8. Ja nav zin ātniska pamatojuma, k āpēc peles b ūtu turamas katra atseviš ķi, 
peles izmitina grup ā (21). Telp ā, kurā tur izmēģinājumu dzīvniekus, j ābūt 
22 ± 3 °C temperat ūrai. Lai gan, iz ņemot telpu uzkopšanas laiku, relat ī­
vajam mitrumam j ābūt vismaz 30 % un v ēlams ne vair āk kā 70 %, tas 
jāuztur 50–60 % robež ās. Apgaismojumam j ābūt mākslīgam atbilstoši 
secībai 12 stundas gaišas, 12 stundas tumšas. Barošanai var izmantot 
parasto laboratorijas bar ību ar neierobežotu dzeram ā ūdens daudzumu.  
Dzīvnieku sagatavošana  
9. Dz īvniekus izv ēlas pēc nejaušības principa, mar ķē individu ālai identific ē­ 
šanai (bet nek ādā veidā nemarķē ausis) un tur b ūros vismaz piecas dienas 
pirms testa s ākuma, lai tos aklimatiz ētu laboratorijas apst ākļos. Pirms 
apstrādes uzsākšanas visus dz īvniekus apskata, lai p ārliecinātos, ka tiem 
nav novērojami ādas bojājumi.  
Testa šķīdumu sagatavošana  
10. Cietas ķīmiskās vielas pirms pe ļu ausu apstr ādes izšķīdina vai suspend ē, 
izmantojot š ķīdinātājus vai nes ējus, un vajadz ības gadījumā atšķaida. 
Šķidras ķīmiskās vielas var izmantot gan atš ķaidītas, gan neatš ķaidītas. 
Nešķīstošas ķīmiskās vielas (k ādas parasti izmanto medic īnas iekārtās) 
pirms peļu ausu apstr ādes ekstrah ē piemērotā šķīdinātājā, lai visas ekstra ­
hējamās sastāvdaļas būtu pieejamas test ēšanai. Ja dati par test ējamo vielu 
stabilitāti liecina, ka t ās uzglabāt nevar, katru dienu sagatavo svaigas 
testējamās vielas.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 733
 
Ticamības pārbaude  
11. Metodes veiktsp ējas pienācīgumu par āda ar pozit īvās kontroles vielu (PC) 
palīdzību, kuras ar adekv ātu un reproduc ējamu sensibilit āti reaģē uz sensi­
bilizējošām testēšanas viel ām un kuru reakcijas intensit āte ir sīki aprak­
stīta. Ieteicams paredz ēt vienlaic īgu PC, jo t ādā veidā var pierādīt labora­
torijas spēju atkārtoti un sekm īgi īstenot noteikšanu, k ā arī novērtēt iekšla­
boratorijas un starplaboratoriju reproduc ējamību un rezult ātu salīdzinā­
mību. Pirms  LLNA:DA  ieteicams lietot ājiem konsult ēties ar atbild īgajām 
iestādēm, jo dažas regulat īvās iestādes pieprasa PC izmantošanu katr ā 
individuālā pētījumā. Attiecīgi labāk ir ikreiz izmantot vienlaic īgu PC, jo 
tas ļauj neveikt papildu test ēšanu ar dz īvniekiem, lai izpild ītu prasības, 
kuras var izriet ēt no PC neregul āras izmantošanas (skat īt 12. punktu). 
PC jādod pozit īva LLNA:DA  atbildes reakcija t ādā iedarbības līmenī, 
kurā ir sagaid āms stimul ācijas indekss (SI) ≥ 1,8, salīdzinot ar negat īvās 
kontroles vielu (NC) grupu. PC deva j āizvēlas tā, lai neizrais ītu pārmērīgu 
ādas kairin ājumu vai sist ēmisku toksicit āti un lai indukcija b ūtu atkārto­
jama, taču ne pārmērīga (piem ēram, SI > 10 uzskata par p ārmērīgu). 
Ieteicamākās PC ir 25 % heksilkan ēļskābes aldeh īds (Chemical Abstracts 
Service  [CAS] Nr. 101-86-0) un 25 % eigenols ( CAS Nr. 97-53-0) ar 
acetonu/ol īveļļu (4:1 tilp./tilp.). Var b ūt apstākļi, kad ar pien ācīgu pama­
tojumu var izmantot citas PC, kas atbilst iepriekš min ētajiem krit ērijiem.  
12. Lai gan vienlaic īgas PC grupas izmantošana ir ieteicama, var b ūt situācijas, 
kad laboratorij ās, kurās LLNA:DA  veic regul āri (t. i., vismaz reizi m ēnesī) 
un kurās tāpēc ir vēsturiska PC datub āze, kas pier āda laboratorijas sp ēju ar 
PC iegūt reproduc ējamus un pareizus rezult ātus, piem ērotāka var izr ādīties 
periodiska PC izmantošana (t. i., vismaz reizi 6 m ēnešos).  LLNA:DA  
metodes adekv ātu pārzināšanu var sekm īgi pierādīt, ar PC ieg ūstot konse ­
kventus pozit īvus rezult ātus vismaz 10 neatkar īgās testēšanas reiz ēs, kuras 
veiktas sam ērīgā laika period ā (t. i., ne ilg āk kā gada laik ā). 
13. Vienlaic īga PC grupa noteikti j āiekļauj, kad  LLNA:DA  notiek procedur ālas 
izmaiņas (piem ēram, augsti kvalific ēta person āla nomai ņa, testēšanas 
metodes materi ālu un/vai rea ģentu nomai ņa, cits izm ēģinājumu dzīvnieku 
piegādātājs), un š ādas izmai ņas pienācīgi jādokument ē laboratorijas 
pārskatos. J ānovērtē šādu izmaiņu ietekme uz iepriekš izveidot ās vēsturi­
skās datubāzes adekv ātumu un tas, vai vajag veidot jaunu v ēsturisku datu ­
bāzi, lai dokument ētu ar PC ieg ūtu rezultātu konsekvenci.  
14. Pētniekiem j āapzinās, ka lēmums par periodisku, nevis vienlaic īgu PC 
izmantošanu ietekm ēs to, kādā mērā par adekv ātiem un pie ņemamiem 
varēs uzskatīt negatīvos pētījumu rezult ātus, kas bez vienlaic īgas PC ieg ūti 
periodiskās PC izmantošanas starplaikos. Piem ēram, ja ar periodisko PC 
pētījumu ieg ūst šķietami negat īvu rezult ātu, var apšaub īt negatīvu testē­
jamās vielas rezult ātu, kas ieg ūts iepriekš ējā pieņemamā periodisk ā PC 
pētījuma un nepie ņemamā periodisk ā PC pētījuma starplaik ā. Tāpēc rūpīgi 
jāizvērtē, vai izmantot vienlaic īgu vai periodisku PC. T āpat jāizvērtē, 
kādas ir iesp ējas vienlaic īgās PC grup ā izmantot maz āk dzīvnieku, ja to 
var zinātniski pamatot un ja laboratorija ar saviem specifiskajiem v ēsturi­
skajiem datiem var pier ādīt, ka ir iesp ējams izmantot maz āk peļu (22).  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 734
 
15. Kaut ar ī PC jātestē nesējā, par kuru ir zin āms, ka tas izr āda viendab īgu 
atbildes reakciju (piem ēram, acetons/ol īveļļa; 4:1 tilp./tilp.), var b ūt dažas 
reglament ējošas situācijas, kurās būs nepieciešama ar ī testēšana nestandarta 
nesējā (klīniski/ķīmiski pieder īgs sastāvs) (23). Ja vienlaic īgo PC test ē ar 
citu nesēju nekā testējamo vielu, vienlaic īgās PC vajadz ībām jāparedz 
atsevišķs VC.  
16. Ja v ērtē vielas, kas pieder konkr ētai ķīmisko vielu klasei vai kas dod 
noteikta diapazona reakciju, var izmantot sal īdzināšanas vielas, kuras 
noder, lai par ādītu, ka test ēšanas metode darbojas un pien ācīgi nosaka š ā 
tipa vielām piemītošo ādas sensibiliz ācijas potenci ālu. Pienācīgām salīdzi­
nāšanas viel ām ir jāpiemīt šādām īpašībām: 
— struktur āla un funkcion āla līdzība ar test ējamās vielas klases viel ām, 
— labi zin āmas fizik ālās un ķīmiskās īpašības, 
— papildinoši dati no  LLNA:DA , 
— papildinoši dati saist ībā ar citiem dz īvniekiem un/vai cilv ēku. 
TESTA PROCED ŪRA 
Dzīvnieku skaits un devu l īmeņi 
17. Uz devas grupu ar vismaz trim test ējamās vielas koncentr ācijām izmanto 
vismaz četrus dzīvniekus un vienlaic īgas NC grupu, kas sa ņem tikai test ē­
jamās vielas nes ēju, un PC grupu (vienlaic īgu vai nesenu atkar ībā no 
laboratorijas prakses un saist ībā ar 11.–15. punktu). J āapsver iesp ēja testēt 
vairākas PC devas, īpaši tad, ja PC test ēšana ir periodiska. Iz ņemot 
apstrādi ar test ējamo vielu, ar kontroles grupu dz īvniekiem r īkojas tieši 
tāpat kā ar apstrādāto grupu dz īvniekiem.  
18. Devu un nes ēja izvēlei jāpamatojas uz atsauc ē (2) un (24) sniegtajiem 
ieteikumiem. Sec īgas devas parasti izraug ās no atbilstošas koncentr āciju 
rindas, k ā 100 %, 50 %, 25 %, 10 %, 5 %, 2,5 %, 1 %, 0,5 %, u. c. 
Koncentrāciju rindas izv ēlei jābūt ar adekv ātu zinātnisku pamatojumu. 
Jāizvērtē visa esoš ā toksikolo ģiskā (piemēram, akūta toksicit āte un derm ā­
lais kairin ājums) un strukt ūras un fizik ālķīmiskā informācija par attiec īgo 
testējamo vielu (un/vai par strukt ūras ziņā saistītām vielām), ja tāda ir, un 
trīs secīgās koncentr ācijas jāizraugās tā, lai augst ākā no tām izraisītu 
stiprāko iedarb ību, kura v ēl nerada sist ēmisku toksicit āti un/vai p ārmērīgu 
lokālu ādas kairin ājumu (24) (25). Ja š ādas inform ācijas nav, s ākumā var 
būt jāveic priekšskr īninga tests (skat īt 21.–24. punktu).  
19. Nes ējs nedrīkst pārmainīt vai mask ēt testēšanas rezult ātus, un tas j āiz­
raugās tāds, lai šķīdība būtu iespējami lielāka, tā ļaujot iegūt augstāko 
reāli sasniedzamo koncentr āciju un ieg ūstot šķīdumu/suspensiju, kas b ūtu 
derīga testējamās vielas pielietošanai. Ieteicamie nes ēji ir acetons/ol īveļļa 
(4:1 tilp./tilp.),  N,N -dimetilformam īds, metiletilketons, propil ēnglikols un 
dimetilsulfoks īds (6), bet var izmantot ar ī citus, ja tam ir pietiekams zin āt­
niskais pamatojums. Dažos gad ījumos papildu kontrolei j āizmanto kl īniski 
atbilstošs š ķīdinātājs vai tirdzniec ības prepar āts, kura sast āvā testējamo 
vielu tirgo. Īpaši jārūpējas, lai nodrošin ātu to, ka hidrof īlas vielas ir 
iekļautas nes ēja sistēmā, kas mitrina ādu un tūlīt nenotek, un j āizmanto 
pienācīgi šķīdinātāji (piemēram, 1 % Pluronic® L92). T ādēļ ir jāizvairās 
no nesējiem, kas satur vien īgi ūdeni. ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 735
 
20. Izp ētot no individu ālām pelēm iegūtus limfmezglus, var nov ērtēt dzīvnieku 
savstarpējās atšķirības un ieg ūt testējamās vielas grupas un VC grupas 
mērījumu statistisku sal īdzinājumu (skat īt 33. punktu). Turkl āt PC grupas 
peļu skaita iesp ējamā samazinājuma izvērtējumam jēga ir vien īgi tad, ja 
dati ir par individu āliem dzīvniekiem (22). Dažas regulat īvās iestādes 
prasa, lai dati b ūtu par individu āliem dzīvniekiem. Regul āra datu v ākšana 
par individu āliem dzīvniekiem dod priekšroc ības dzīvnieku labtur ības ziņā, 
jo ļauj izvair īties no atk ārtotas test ēšanas gad ījumā, ja vielas test ēšanas 
rezultātus sākotnēji apkopo vien ā veidā (piemēram, par apstr ādes grupu), 
bet regulat īvās iestādes vēlāk izvirza citas pras ības (piem ēram, pieprasa 
datus par individu āliem dzīvniekiem).  
Priekšskr īninga tests  
21. Ja nav inform ācijas, lai noteiktu augst āko testējamo devu (skat īt 18. 
punktu), j āveic priekšskr īninga tests, lai defin ētu ar  LLNA:DA  testējamo 
atbilstošo devas l īmeni. Priekšskr īninga testa m ērķis ir būt par orientieri ar  
LLNA:DA  testējamā maksimālā devas līmeņa izvēlē, ja nav inform ācijas 
par koncentr āciju, kādā testējamā viela izraisa sist ēmisku toksicit āti (skatīt 
24. punktu) un/vai p ārmērīgu lokālu ādas kairin ājumu (skat īt 23. punktu). 
Maksimālajam test ējamās vielas devas l īmenim vajadz ētu būt 100 % 
(šķidrumiem) un augst ākajai iesp ējamajai koncentr ācijai (ciet ām vielām 
un suspensij ām). 
22. Priekšskr īninga testa apst ākļi ir identiski pamata  LLNA:DA  apstākļiem, 
izņemot to, ka nev ērtē progresiju limfmezglos un ka devas grup ā var 
izmantot maz āku skaitu dz īvnieku. Ieteicamais skaits ir viens vai divi 
dzīvnieki katr ā devas grup ā. Visām pelēm ik dienas p ārbauda to, vai 
apstrādes vietā nav klīnisku paz īmju, kas liecin ātu par sist ēmisku toksici ­
tāti vai lok ālu kairinājumu. Pirms testa un t ā beigās (8. diena) re ģistrē 
dzīvnieku ķermeņa masu. Katrai peles apskata abas ausis, un iesp ējamo 
apsārtumu nov ērtē pēc 1. tabulas punktu skalas (25). Auss biezumu m ēra 
ar piemērotu mērierīci (piemēram, digit ālo mikrometru vai “Peacock” tipa 
biezuma m ērierīci) 1. dien ā (pirms devas), 3. dien ā (aptuveni 48 stundas 
pēc pirmās devas), 7. dien ā (24 stundas pirms test ēšanas beig ām) un 8. 
dienā. Turklāt 8. dienā auss biezumu var m ērīt ar auss caursišanas pa ņē­
mienu pēc tam, kad dz īvnieki ir hum āni nonāvēti. Lokālu kairinājumu 
uzskata par p ārmērīgu tad, ja jebkur ā mērījumu dien ā apsārtuma nov ērtē­
jums pēc punktu skalas ir ≥ 3 un/vai auss biezums ≥ 25 % (26) (27). 
Lielākā deva, kas izmantojama  LLNA:DA  pamata test ā, ir otrā zemākā 
deva priekšskr īninga koncentr āciju rindā (skatīt 18. punktu), kas neizraisa 
sistēmisku toksicit āti un/vai p ārmērīgu lokālu ādas kairin ājumu.  
1. tabula  
Apsārtuma (erit ēmas) skala  
Pazīmes Punktu skaits  
Apsārtuma nav 0 
Vāji izteikts (gandr īz nemanāms) apsārtums 1 
Izteikts aps ārtums 2  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 736
 
Pazīmes Punktu skaits  
Vidēji stiprs un ļoti stiprs aps ārtums 3 
Ļoti stiprs aps ārtums (biešu sarkans) un kreveles, kas aps ārtuma nov ērtē­ 
šanu padara neiesp ējamu 4 
23. Papildus auss biezuma 25 % pieaugumam (26) (27) kairin ātāju identific ē­ 
šanai  LLNA  izmanto ar ī statistiski noz īmīgus auss biezuma pieauguma 
rādītājus apstrādātajām pelēm salīdzinājumā ar kontroles grupas pel ēm 
(28) (29) (30) (31) (32) (33) (34). Tom ēr, lai gan statistiski noz īmīgs 
pieaugums var ar ī nesasniegt 25 % robežu, š ādu pieaugumu neuzskata 
par pārmērīga kairinājuma izpausmi (30) (31) (32) (33) (34).  
24. Turpm āk uzskaitītie klīniskie nov ērojumi, ja tie ir nov ērtējuma neat ņemama 
daļa, var liecin āt par sistēmisku toksicit āti (35), un t āpēc var par ādīt, kāds 
būs LLNA:DA  pamata test ā izmantojamais maksim ālais devas l īmenis: nervu 
sistēmas darb ības trauc ējumi (piem ēram, piloarekcija, ataksija, drebu ļi un 
krampji); uzved ības traucējumi (piem ēram, agresivit āte, ar person īgo higiēnu 
saistītās uzvedības maiņa, jūtams aktivit ātes samazin ājums vai pieaugums); 
neraksturīga elpošana (piem ēram, elpas vilcienu biežuma un intensit ātes 
maiņa, kā apgrūtināta vai spazmatiska elpošana, trokš ņi plaušās) un 
pārmaiņas barības un ūdens uzņemšanā. Turklāt novērtējumā jāņem vērā 
letarģijas pazīmes un/vai reakcijas samazin āšanās un visas kl īniskās pazīmes, 
kas liecina par vair āk nekā mirklīgām sāpēm un ciešan ām, vai ķermeņa 
masas samazin ājums par vair āk nekā 5 % laik ā no 1. dienas l īdz 8. dienai, 
kā arī mirstības rādītāji. Mirstoši dz īvnieki vai dz īvnieki, kuri uzr āda stipru 
sāpju un ciešanu paz īmes, ir hum āni jānonāvē (36).  
Eksperimenta grafiks pamata p ētījuma laik ā 
25. Eksperimenta grafiks ir š āds: 
— 1. diena:  individuāli nosaka un re ģistrē katra dzīvnieka masu, re ģistrē 
klīniskos nov ērojumus. Izmantojot SLS š ķīdumā iemērktu otiņu un 
katras auss aizmugures virsmu nokl ājot četros līdz piecos triepienos, 
uzliek 1 % n ātrija laurilsulf āta (SLS) š ķīdumu ūdenī. Stundu p ēc 
apstrādes ar SLS katras auss aizmugures virsmu apstr ādā ar 25 μl 
atšķaidījuma, kurš satur attiec īgo testējamo vielu, tikai nes ēju vai PC 
(vienlaicīgu vai nesenu atkar ībā no laboratorijas prakses un saist ībā ar 
11.–15. punktu).  
— 2., 3. un 7. diena:  atkārto priekšapstr ādi ar 1 % SLS š ķīdumu ūdenī un 
testējamās vielas uzlikšanu k ā 1. dienā. 
— 4., 5. un 6. diena:  apstrāde nenotiek.  
— 8. diena:  reģistrē katra dz īvnieka masu un kl īniskos nov ērojumus. 
Aptuveni 24 l īdz 30 stundas p ēc tam, kad 7. dien ā sākta vielas uzlik ­ 
šana, dzīvniekus hum āni nonāvē. No katras auss izgriež aurikul āros 
limfmezglus, kurus katrai pelei atseviš ķi apstrādā fizioloģiskajā 
šķīdumā ar fosfātbuferi (PBS). S īkus datus un diagrammas par limf ­
mezglu identific ēšanu un izgriešanu skat īt atsaucēs (22). Eksperimenta 
protokolā var iekļaut papildu parametrus, kas raksturo turpm āku ādas 
lokālo reakciju pamata p ētījuma laik ā, piemēram, auss aps ārtuma 
novērtējumu pēc punktu skalas vai auss biezuma m ērījumus (nosaka 
ar mērierīci vai ar auss caursišanas pa ņēmienu autopsij ā). ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 737
 
Šūnu suspensiju sagatavošana  
26. No katrai pelei ab ās pusēs izgriezt ām limfmezglu š ūnām (LNC ) sagatavo 
atsevišķu šūnu suspensiju; to dara, limfmezglus novietojot starp diviem 
priekšmetstikli ņiem un viegli uzspiežot, lai tie p ārplīstu. Kad audi vienm ē­
rīgi un plānā kārtā izlīdzinājušies, priekšmetstikli ņus atdala vienu no otra. 
Uz abiem priekšmetstikli ņiem esošos audus suspend ē ar PBS, priekšmet ­
stikliņu slīpā leņķī turot virs Petri trauci ņa un skalojot ar PBS, un vien ­
laikus ar š ūnu skrāpi tīrot priekšmetstikli ņu no audiem. T ā kā NC dzīv­
nieku limfmezgli ir mazi, tie j āapstrādā ar sevišķu rūpību, lai nov ērstu SI 
vērtību izkrop ļojumus. Abu priekšmetstikli ņu noskalošanai j āizmanto kop ā 
1 mL PBS. Petri trauci ņā atrodošos  LNC  suspensiju homogeniz ē, nedaudz 
apmaisot ar š ūnu skrāpi. Ar mikropipeti sav āc 20 μL LNC  suspensijas 
alikvotas, neskarot ar aci saredzamo membr ānu, un pagatavo t ās maisī­
jumu ar 1,98 mL PBS, rezult ātā iegūstot 2 mL paraugu. P ēc šīs pašas 
procedūras sagatavo otru 2 mL paraugu; t ādā veidā no katra dz īvnieka 
iegūst divus paraugus.  
Šūnu savairošan ās noteikšana (limfoc ītu ATP satura m ērīšana)  
27. ATP satura pieaugumu limfmezglos m ēra ar lucifer īna/lucifer āzes metodi, 
izmantojot ATP m ērīšanas komplektu, kas m ēra bioluminiscenci, to 
izsakot relat īvās luminiscences vien ībās (RLU). Noteikšanas laikam, kas 
aizrit no dz īvnieka non āvēšanas brīža līdz ATP satura izm ērīšanai, katra 
individuāla dzīvnieka gad ījumā jābūt iespējami vien ādākam un j āiekļaujas 
apmēram 30 min ūtēs, jo uzskata, ka ATP saturs p ēc dzīvnieka non āvē­ 
šanas pak āpeniski samazin ās (12). Tāpēc procedūru virkne, no aurikul āro 
limfmezglu izgriešanas l īdz ATP izm ērīšanai, jāpabeidz 20 min ūtēs, ievē­
rojot iepriekš noteiktu grafiku, kas visiem dz īvniekiem ir vien āds. ATP 
luminiscence j āmēra katrā 2 mL paraug ā, tādā veidā no katra dz īvnieka 
iegūstot divus ATP m ērījumu rezult ātus. Turpm āko aprēķinu vajadz ībām 
nosaka un izmanto vid ējo ATP luminiscences r ādītāju (skatīt 30. punktu).  
NOVĒROJUMI  
Klīniskie nov ērojumi  
28. Ikviena pele vismaz reizi dien ā ir rūpīgi jānovēro attiecībā uz vietēju 
kairinājumu apstr ādes vietā vai sist ēmiskas toksicit ātes klīniskajām 
pazīmēm. Visus nov ērojumus sistem ātiski reģistrē, par katru peli izdarot 
individuālu ierakstu. Nov ērošanas pl ānā jāiekļauj kritēriji, kas ļauj tūlīt 
identificēt peles, kur ām ir sistēmiskas toksicit ātes, pārmērīga lokāla ādas 
kairinājuma vai ādas korozijas paz īmes, lai t ām veiktu eitan āziju (36).  
Ķermeņa masa  
29. Kā norādīts 25. punkt ā, individu ālu dzīvnieku ķermeņa masa ir j ānosaka 
testa sākumā un pirms pl ānotās humānās nonāvēšanas.  
REZULT ĀTU APRĒĶINĀŠANA  
30. Katras apstr ādes grupas rezult ātu izsaka ar vid ējo SI. SI ieg ūst, vidējo 
RLU vērtību katrai pelei katr ā testējamās vielas grup ā un PC grup ā 
dalot ar vid ējo RLU v ērtību katrai pelei š ķīdinātāja/VC grup ā. Tā VC 
grupās vidējais SI ir 1.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 738
 
31. Lēmumu pie ņemšanas proces ā rezultātu uzskata par pozit īvu, ja SI ≥ 1,8 
(10). Tom ēr, nosakot, vai neitr ālam tuvu rezult ātu (t. i., ar SI v ērtību 
robežās no 1,8 l īdz 2,5) var ētu uzskat īt par pozit īvu, var ņemt vērā arī 
devas un atbildes reakcijas stiprumu un š ķīdinātāja/nesēja un PC reakcijas 
statistisko noz īmīgumu un konsekvenci (2) (3) (37).  
32. Attiec ībā uz neitrālam tuvu pozit īvu rezultātu ar SI v ērtību robežās no 1,8 
līdz 2,5, pirms apstiprin āt, ka šis rezult āts ir pozit īvs, lietotāji var izv ērtēt 
tādu papildu inform āciju kā devas un atbildes reakcijas mijiedarb ība, sistē­
miskas toksicit ātes vai pārmērīga kairinājuma paz īmes un, attiec īgā gadī­
jumā, statistiskais noz īmīgums apvienojum ā ar SI vērtībām (10). J āņem 
vērā arī testējamās vielas daž ādās īpašības, tostarp tas, vai t ā strukturāli 
līdzinās jau zināmiem ādas sensibilizatoriem, vai t ā izraisa p ārmērīgu ādas 
kairinājumu pelēm un kāda veida atbildes reakcija uz devu ir nov ērota. Šie 
un citi apsv ērumi sīkāk iztirzāti citur (4).  
33. Datu v ākšana par individu ālām pelēm pavērs iespējas statistiskai anal īzei 
par devas un atbildes reakcijas mijiedarb ības esību un tās pakāpi šajos 
datos. Jebkurš statistisks nov ērtējums var ietvert devas un atbildes reak ­
cijas mijiedarb ības novērtējumu, kā arī pienācīgi koriģētus testējamo grupu 
salīdzinājumus (piem ēram, devu p āri grupā un šīs grupas sal īdzinājums ar 
vienlaicīgu šķīdinātāja/kontroles grupu). Statistisk ā analīze var ietvert, 
piemēram, lineāro regresiju jeb Viljamsa [ William’s ] testu, ar ko analiz ē 
devas un atbildes reakcijas mijiedarb ību tendences, un Daneta [ Dunnett ] 
testu, lai sal īdzinātu devu p ārus. Izvēloties attiec īgu statistisk ās analīzes 
metodi, p ētniekam j āapzinās iespējamās mainīgo lielumu nevien ādības un 
citas ar to saist ītās problēmas, kuru d ēļ var būt nepieciešama datu p ārvei­
došana vai neparametrisk ā statistisk ā analīze. Visādā ziņā iespējams, ka 
pētniekam SI b ūs jāaprēķina un statistisk ā analīze jāveic gan ar, gan bez 
dažiem punktveida datiem (respekt īvi, neņemot vērā galējības jeb rupjas 
kļūdas).  
DATI UN TEST ĒŠANAS P ĀRSKATS  
Dati 
34. Dati j āapkopo tabul ā, uzrādot indiv īdu RLU v ērtības, grupas vid ējo RLU 
vērtību uz dz īvnieku, attiec īgo kļūdas apzīmējumu (piem., SD, SEM) un 
vidējo SI katrai devas grupai sal īdzinājumā ar vienlaic īgo šķīdinātāja/kon­
troles grupu.  
Testēšanas pārskats  
35. Test ēšanas pārskatā jābūt iekļautai šādai inform ācijai:  
Testējamā un kontroles viela:  
— identifik ācijas dati (piem ēram, CAS  un EK numurs (ja ir); avots; t īrība; 
zināmie piemais ījumi; partijas numurs),  
— fizikālās un fizik āli ķīmiskās īpašības (piem ēram, gaistam ība, stabili ­
tāte, šķīdība), 
— maisījuma gad ījumā: sastāvs un sast āvdaļu relatīvais procentu ālais 
daudzums.  
Šķīdinātājs/nesējs: 
— identifik ācijas dati (t īrība; koncentr ācija (attiec īgā gadījumā); izmanto ­
tais tilpums),  
— nesēja izvēles pamatojums.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 739
 
Izmēģinājumu dzīvnieki:  
— CBA pe ļu avots,  
— dzīvnieku mikrobiolo ģiskais statuss, ja tas zin āms, 
— dzīvnieku skaits un vecums,  
— dzīvnieku avots, tur ēšanas un barošanas apst ākļi utt.  
Testēšanas apst ākļi: 
— ATP komplekta avots, partijas numurs un ražot āja kvalitātes nodroši ­
nājuma/kvalit ātes kontroles dati,  
— sīkas ziņas par test ējamās vielas sagatavošanu un pielietošanu,  
— devu izv ēles pamatojums, attiec īgā gadījumā iekļaujot priekšskr īninga 
testa rezult ātus, 
— izmantot ās nesēja un test ējamās vielas koncentr ācijas un pielietot ās 
testējamās vielas kop ējais daudzums,  
— sīkas ziņas par bar ības un ūdens kvalit āti (iekļaujot barības veidu/iz ­
celsmi, ūdens izcelsmi),  
— sīks apstrādes un paraugu ņemšanas sh ēmas apraksts,  
— toksicit ātes novērtēšanas metodes,  
— kritēriji, pēc kuriem testa rezult ātu klasific ē kā pozitīvu vai negat īvu, 
— sīkas ziņas par novirz ēm no protokola un paskaidrojums par to, k ādā 
veidā šī novirze ietekm ē pētījuma plānu un rezult ātus. 
Ticamības pārbaude:  
— jaunākās ticamības pārbaudes rezult ātu kopsavilkums, iek ļaujot infor ­
māciju par test ējamo vielu, t ās koncentr āciju un nes ēju, 
— vienlaic īgi un/vai v ēsturiski PC un vienlaic īgi negatīvās (šķīdinātājs/­
nesējs) kontroles dati no test ēšanas laboratorijas,  
— ja vienlaic īga PC nav paredz ēta: datums un laboratorijas p ārskats par 
nesenāko kārtējo PC un p ārskats par agr āko PC datiem konkr ētajā 
laboratorij ā, kuri pamato vienlaic īgas PC neveikšanu.  
Rezultāti: 
— individu ālu peļu masa doz ēšanas sākumā un veicot pl ānoto non āvē­ 
šanu; vid ējās vērtības un attiec īgais kļūdas apzīmējums (piem., SD, 
SEM) katrai apstr ādes grupai,  
— toksicit ātes parādīšanās gaita un paz īmes, iekļaujot ādas kairin ājumu 
ievadīšanas viet ā, ja tāds ir, katram dz īvniekam,  
— dzīvnieka non āvēšanas laiks un ATP m ērījuma laiks katram dz īv­
niekam,  
— tabula ar individu ālu peļu RLU vērtībām un SI v ērtībām visām devām 
katrā apstrādes grupā, 
— vidējās vērtības un attiec īgais kļūdas apzīmējums (piem., SD, SEM) 
par RLU katrai pelei katr ā apstrādes grupā un galējību jeb rupju k ļūdu 
analīze katrā apstrādes grupā, ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 740
 
— aprēķinātais SI un attiec īgs mainības mērs, kas ņem vērā to, ka ne 
testējamās vielas grup ā, ne kontroles grup ā dzīvnieki nav identiski,  
— devas un atbildes reakcijas sakar ības, 
— attiecīgā gadījumā, statistisk ā analīze. 
Rezultātu izvērtējums:  
— īss koment ārs par rezult ātiem, atbildes reakcijas uz devu anal īzi un, 
attiecīgā gadījumā, statistisko anal īzi ar secin ājumu, vai test ējamā viela 
jāuzskata par ādas sensibilizatoru.  
IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
1) OECD (2010),  Skin Sensitisation: Local Lymph Node Assay , Test Guideline 
No. 429, Guidelines for the Testing of Chemicals, OECD, Paris. Available at: [http://www.oecd.org/env/testguidelines]
 
2) Chamberlain, M. and Basketter, D.A. (1996), The local lymph node assay: 
status of validation.  Food Chem, Toxicol ., 34, 999-1002.  
3) Basketter, D.A., Gerberick, G.F., Kimber, I. and Loveless, S.E. (1996), The 
local lymph node assay: A viable alternative to currently accepted skin 
sensitisation tests.  Food Chem, Toxicol ., 34, 985-997.  
4) Basketter, D.A., Gerberick, G.F. and Kimber, I. (1998), Strategies for iden ­
tifying false positive responses in predictive sensitisation tests.  Food Chem. 
Toxicol.,  36, 327-333.  
5) Van Och, F.M.M., Slob, W., De Jong, W.H., Vandebriel, R.J. and Van 
Loveren, H. (2000), A quantitative method for assessing the sensitising 
potency of low molecular weight chemicals using a local lymph node 
assay: employment of a regression method that includes determination of uncertainty margins.  Toxicol ., 146, 49-59.
 
6) ICCVAM (1999), The murine local lymph node Assay: A test method for 
assessing the allergic contact dermatitis potential of chemicals/compounds: The results of an independent peer review evaluation coordinated by the Interagency Coordinating Committee on the Validation of Alternative 
Methods (ICCVAM) and the National Toxicology Program Center for the 
Evaluation of Alternative Toxicological Methods (NICETAM). NIH Publi ­
cation No: 99-4494. Research Triangle Park, N.C. Available at: [http://icc ­
vam.niehs.nih.gov/docs/immunotox_docs/llna/llnarep.pdf]
 
7) Dean, J.H., Twerdok, L.E., Tice, R.R., Sailstad, D.M., Hattan, D.G., Stokes, 
W.S. (2001), ICCVAM evaluation of the murine local lymph node assay: II. Conclusions and recommendations of an independent scientific peer review 
panel.  Reg. Toxicol. Pharmacol.  34, 258-273.
 
8) Haneke, K.E., Tice, R.R., Carson, B.L., Margolin, B.H., Stokes, W.S. 
(2001), ICCVAM evaluation of the murine local lymph node assay: III. 
Data analyses completed by the national toxicology program interagency 
center for the evaluation of alternative toxicological methods.  Reg. Toxicol. 
Pharmacol. 34 , 274-286.  
9) Sailstad, D.M., Hattan, D., Hill, R.N., Stokes, W.S. (2001), ICCVAM 
evaluation of the murine local lymph node assay: I. The ICCVAM review process. Reg. Toxicol. Pharmacol.  34, 249-257.
 
10) ICCVAM (2010), ICCVAM Test Method Evaluation Report. Nonradioactive 
local lymph node assay: modified by Daicel Chemical Industries, Ltd., based on ATP content test method protocol (LLNA: DA). NIH Publication No. 10- 7551A/B. Research Triangle Park, NC: National Institute of Environmental 
Health Sciences. Available at: [http://iccvam.niehs.nih.gov/methods/immuno ­
tox/llna-DA/TMER.htm]
 ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 741
 
11) ICCVAM (2009), Independent Scientific Peer Review Panel Report: 
Updated validation status of new versions and applications of the murine 
local lymph node assay: a test method for assessing the allergic contact dermatitis potential of chemicals and products. Research Triangle Park, NC: National Institute of Environmental Health Sciences. Available at: 
[http://iccvam.niehs.nih.gov/docs/immunotox_docs/LLNAPRPRept2009.pdf].
 
12) Idehara, K., Yamagishi, G., Yamashita, K. and Ito, M. (2008), Characteri ­
zation and evaluation of a modified local lymph node assay using ATP content as a non-radio isotopic endpoint. J. Pharmacol. Toxicol. Meth.,  58, 
1-10.
 
13) Omori, T., Idehara, K., Kojima, H., Sozu, T., Arima, K., Goto, H., Hanada, 
T., Ikarashi, Y., Inoda, T., Kanazawa, Y., Kosaka, T., Maki, E., Morimoto, 
T., Shinoda, S., Shinoda, N., Takeyoshi, M., Tanaka, M., Uratani, M., Usami, M., Yamanaka, A., Yoneda, T., Yoshimura, I. and Yuasa, A. (2008), Interlaboratory validation of the modified murine local lymph node 
assay based on adenosine triphosphate measurement.  J. Pharmacol. Toxicol. 
Meth.,  58, 11-26.
 
14) OECD (1992),  Skin Sensitisation , Test Guideline No. 406, Guidelines for 
Testing of Chemicals, OECD, Paris. Available at: [http://www.oecd.org/env/ ­
testguidelines]  
15) Kreiling, R., Hollnagel, H.M., Hareng, L., Eigler, L., Lee, M.S., Griem, P., 
Dreessen, B., Kleber, M., Albrecht, A., Garcia, C. and Wendel, A. (2008), Comparison of the skin sensitising potential of unsaturated compounds as assessed by the murine local lymph node assay (LLNA) and the guinea pig 
maximization test (GPMT).  Food Chem. Toxicol ., 46, 1896-1904.
 
16) Basketter, D., Ball, N., Cagen, S., Carrillo, J.C., Certa, H., Eigler, D., 
Garcia, C., Esch, H., Graham, C., Haux, C., Kreiling, R. and Mehling, A. (2009), Application of a weight of evidence approach to assessing discordant 
sensitisation datasets: implications for REACH.  Reg. Toxicol. Pharmacol ., 
55, 90-96.
 
17) Crouch, S.P., Kozlowski, R., Slater, K.J. and Fletcher J. (1993), The use of 
ATP bioluminescence as a measure of cell proliferation and cytotoxicity.  J. 
Immunol. Meth ., 160, 81-88.  
18) Ishizaka, A., Tono-oka, T. and Matsumoto, S. (1984), Evaluation of the 
proliferative response of lymphocytes by measurement of intracellular ATP.  J. Immunol. Meth ., 72, 127-132.
 
19) Dexter, S.J., Cámara, M., Davies, M. and Shakesheff, K.M. (2003), Deve ­
lopment of a bioluminescent ATP assay to quantify mammalian and bacterial 
cell number from a mixed population.  Biomat.,  24, 27-34.  
20) Lundin A. (2000), Use of firefly luciferase in ATP-related assays of biomass, 
enzymes, and metabolites.  Meth. Enzymol ., 305, 346-370.  
21) ILAR (1996), Institute of Laboratory Animal Research (ILAR) Guide for the 
Care and Use of Laboratory Animals. 7th ed. Washington, DC: National 
Academies Press.  
22) ICCVAM (2009), Recommended Performance Standards: Murine Local 
Lymph Node Assay, NIH Publication Number 09-7357, Research Triangle Park, NC: National Institute of Environmental Health Science. Available at: [http://iccvam.niehs.nih.gov/docs/immunotox_docs/llna-ps/LLNA ­
PerfStds.pdf]
 
23) McGarry, H.F. (2007), The murine local lymph node assay: regulatory and 
potency considerations under REACH.  Toxicol ., 238, 71-89.  
24) Kimber, I., Dearman, R.J., Scholes E.W. and Basketter, D.A. (1994), The 
local lymph node assay: developments and applications.  Toxicol ., 93, 13-31.  
25) OECD (2002),  Acute Dermal Irritation/Corrosion , Test Guideline No. 404, 
Guidelines for Testing of Chemicals, OECD, Paris. Available at: 
[http://www.oecd.org/env/testguidelines]  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 742
 
26) Reeder, M.K., Broomhead, Y.L., DiDonato, L. and DeGeorge, G.L. (2007), 
Use of an enhanced local lymph node assay to correctly classify irritants and 
false positive substances.  Toxicologist , 96, 235.  
27) ICCVAM (2009), Nonradioactive Murine Local Lymph Node Assay: Flow 
Cytometry Test Method Protocol (LLNA: BrdU-FC) Revised Draft Back ­
ground Review Document. Research Triangle Park, NC: National Institute of 
Environmental Health Sciences. Available at: [http://iccvam.niehs.nih.gov/ ­
methods/immunotox/fcLLNA/BRDcomplete.pdf].  
28) Hayes, B.B., Gerber, P.C., Griffey, S.S. and Meade, B.J. (1998), Contact 
hypersensitivity to dicyclohexylcarbodiimide and diisopropylcarbodiimide in female B6C3F1 mice.  Drug. Chem. Toxicol ., 21, 195-206.
 
29) Homey, B., von Schilling, C., Blumel, J., Schuppe, H.C., Ruzicka, T., Ahr, 
H.J., Lehmann, P. and Vohr, V.W. (1998), An integrated model for the differentiation of chemical-induced allergic and irritant skin reactions.  
Toxicol. Appl. Pharmacol.,  153, 83-94.
 
30) Woolhiser, M.R., Hayes, B.B. and Meade, B.J. (1998), A combined murine 
local lymph node and irritancy assay to predict sensitisation and irritancy 
potential of chemicals.  Toxicol. Meth.,  8, 245-256.  
31) Hayes, B.B. and Meade, B.J. (1999), Contact sensitivity to selected acrylate 
compounds in B6C3F1 mice: relative potency, cross reactivity, and compa ­
rison of test methods.  Drug Chem. Toxicol ., 22, 491-506.  
32) Ehling, G., Hecht, M., Heusener, A., Huesler, J., Gamer, A.O., van Loveren, 
H., Maurer, T., Riecke, K., Ullmann, L., Ulrich, P., Vandebriel, R. and Vohr, H.W. (2005), A European inter-laboratory validation of alternative endpoints of the murine local lymph node assay: first round.  Toxicol ., 
212, 60-68.
 
33) Vohr, H.W. and Ahr, H.J. (2005), The local lymph node assay being too 
sensitive?  Arch. Toxicol ., 79, 721-728.  
34) Patterson, R.M., Noga, E. and Germolec, D. (2007), Lack of evidence for 
contact sensitisation by Pfiesteria extract.  Environ. Health Perspect ., 115, 
1023-1028.  
35) ICCVAM (2009), Report on the ICCVAM-NICEATM/ECVAM/JaCVAM 
Scientific Workshop on Acute Chemical Safety Testing: Advancing  In 
Vitro  Approaches and Humane Endpoints for Systemic Toxicity Evaluations. 
Research Triangle Park, NC: National Institute of Environmental Health 
Sciences. Available at: [http://iccvam.niehs.nih.gov/methods/acutetox/Tox_ ­
workshop.htm]  
36) OECD (2000),  Guidance Document on the Recognition, Assessment and Use 
of Clinical Signs as Humane Endpoints for Experimental Animals Used in 
Safety Evaluation , Environmental Health and Safety Monograph Series on 
Testing and Assessment No. 19, ENV/JM/MONO(2000)7, OECD, Paris. Available at: [http://www.oecd.org/env/testguidelines]
 
37) Kimber, I., Hilton, J., Dearman, R.J., Gerberick, G.F., Ryan, C.A., Basketter, 
D.A., Lea, L., House, R.V., Ladies, G.S., Loveless, S.E. and Hastings, K.L. 
(1998), Assessment of the skin sensitisation potential of topical medicaments 
using the local lymph node assay: An interlaboratory exercise.  J. Toxicol. 
Environ. Health,  53 563-79.  
38) OECD (2005),  Guidance Document on the Validation and International 
Acceptance of New or Updated Test Methods for Hazard Assessment,  Envi­
ronment, Health and Safety Monograph Series on Testing and Assessment No. 34, ENV/JM/MONO(2005)14, OECD, Paris. Available at: [http://www.oecd.org/env/testguidelines]
 ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 743
 
1. papildin ājums  
DEFINĪCIJAS  
Pareizība: pēc testēšanas metodes ieg ūto mērījumu rezult ātu sakritības pakāpe ar 
pieņemtajām references v ērtībām. Tas ir test ēšanas metodes veiktsp ējas rakstur ­
lielums un viens no t ās piemērotības aspektiem. Šo terminu bieži izmanto “atbil ­
stības” vietā, ar to apz īmējot pēc testēšanas metodes ieg ūto pareizo rezult ātu daļu 
(38).  
Salīdzināšanas viela:  sensibiliz ējoša vai nesensibiliz ējoša viela, ko izmanto par 
standartu sal īdzināšanai ar test ējamo vielu. Sal īdzināšanas vielai ir j ābūt: (i) 
pastāvīgs un uzticams ieguves avots; (ii) strukt ūras un funkciju l īdzība ar test ē­
jamo vielu klases viel ām; (iii) zin āmas fizik āli ķīmiskās īpašības; (iv) papildu 
datiem par zin āmajiem iedarb ības veidiem; (v) vielas zin āmajam iedarb ības 
stiprumam j āatbilst vēlamās reakcijas intensit ātes diapazonam.  
Šķietams negat īvs: viela, kurai ar test ēšanas metodi k ļūdaini noteikta negat īva vai 
neaktīva reakcija, lai gan faktiski t ā ir pozitīva vai akt īva. 
Šķietams pozit īvs: viela, kurai ar test ēšanas metodi k ļūdaini noteikta pozit īva vai 
aktīva reakcija, lai gan faktiski t ā ir negatīva vai neakt īva. 
Bīstamība: potenciālā spēja kaitēt veselībai vai videi. Kait īgā iedarbība kļūst 
nosakāma tikai tad, ja iedarb ības intensit āte ir pietiekami liela.  
Starplaboratoriju reproduc ējamība: lielums, kas raksturo, k ādā mērā vairākas 
kvalificētas laboratorijas sp ēj iegūt kvalitatīvi un kvantitat īvi līdzīgus rezult ātus, 
ja tās izmanto vienu un to pašu protokolu un vienas un t ās pašas test ējamās 
vielas. Starplaboratoriju reproduc ējamību (saukta ar ī par interlaboratoriju repro ­
ducējamību) nosaka prevalid ēšanas un valid ēšanas proces ā, un šis lielums r āda, 
cik lielā mērā testēšanu vienl īdz sekmīgi iespējams veikt daž ādās laboratorij ās 
(38).  
Iekšlaboratorijas reproduc ējamība: lielums, kas raksturo, k ādā mērā vienā labo­
ratorijā strādājoši kvalific ēti darbinieki sp ēj sekmīgi atkārtot iepriekš ieg ūtus 
rezultātus, ja to pašu protokolu izmanto cit ā laikā. Saukts ar ī par intralaboratoriju 
reproducējamību (38).  
Galējība jeb rupja k ļūda: novērojums, kuru raksturo izteikta novirze no p ārējām 
vērtībām populācijas paraug ā, kurš atlas īts pēc nejaušības principa.  
Kvalitātes nodrošin āšana:  pārvaldības process, kur ā laboratorijas test ēšanas stan ­
dartu, pras ību un pierakstu uztur ēšanas proced ūru ievērošanu un datu p ārneses 
pareizību novērtē no testēšanas veic ējiem neatkar īgas personas.  
Ticamība: parametrs, ar kuru m ēra pakāpi, kādā tajā pašā vai citā laboratorij ā 
ilgākā laikā, izmantojot to pašu protokolu, var ieg ūt reproduc ējamus rezult ātus. 
To novērtē, aprēķinot iekšlaboratorijas un starplaboratoriju reproduc ējamību (38).  
Ādas sensibiliz ācija: imunolo ģisks process, kurš norisin ās, ja uz uz ņemtspējīgu 
organismu ārēji iedarbojas stimul ējošs ķīmisks alerg ēns, kas izraisa ādas imūn­
reakciju, kuras rezult āts var būt kontaktsensibiliz ācija. 
Stimulācijas indekss (SI):  vērtība, ko apr ēķina, lai nov ērtētu testējamai vielai 
piemītošo ādas sensibiliz ācijas potenci ālu; to izsaka k ā attiecību starp progresiju 
grupās, kas saņēmušas pētāmo vielu, un progresiju kontroles grup ā, kas saņēmusi 
tikai nesēju. 
Testējamā viela (ar ī testējamā ķīmiskā viela):  viela vai vielu mais ījums, kuru 
testē ar šo TM.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 744
 
B.51.  ĀDAS SENSIBILIZ ĀCIJA: LOK ĀLO LIMFMEZGLU 
NOTEIKŠANA (LLNA:BrdU-ELISA)  
IEVADS  
1. ESAO ķīmisko vielu test ēšanas vadl īnijas un ES test ēšanas metodes tiek 
regulāri pārskatītas, ņemot vērā tehnikas att īstību, regulat īvo prasību 
izmaiņas un dzīvnieku labtur ības apsvērumus. Ir p ārskatīta B.42 – pirm ā 
no testēšanas metod ēm (TM) ādas sensibiliz ācijas noteikšanai pel ēm jeb 
lokālo limfmezglu noteikšanas metode ( LLNA ; ESAO 429. test ēšanas vadl ī­
nijas) (1; š ā pielikuma B.42. noda ļa). Ir public ēti sīki dati par  LLNA  vali­
dāciju un pārskats par saist ītajiem darbiem (2) (3) (4) (5) (6) (7) (8) (9). Lai 
mērītu limfoc ītu savairošanos,  LLNA  izmanto radioizotopisko timid īnu vai 
jodīnu, un tāpēc šīs metodes pielietošana ir ierobežota gad ījumos, kad 
radioaktīvo komponentu ieg āde, izmantošana vai apglab āšana ir problem ā­
tiska.  LLNA:BrdU-ELISA  [Enzyme-Linked Immunosorbent Assay , konkurē­
jošā imūnfermentācijas anal īze] ir modific ēta LLNA , kurā nav radioakt īvo 
komponentu un kur ā izmanto ar radioakt īvajiem izotopiem neiez īmētu 5- 
brom-2-deoksiurid īnu (BrdU) ( Chemical Abstracts Service  [CAS] Nr. 59- 
14-3), lai ar test ēšanas sist ēmu, kuras pamat ā ir ELISA  metode, m ērītu 
limfocītu savairošanos.  LLNA:BrdU-ELISA  testēšanas metode ir valid ēta, 
to ir pārskatījusi starptautiska neatkar īga salīdzinošās zinātniskās izvērtē­ 
šanas komisija un ir rekomend ējusi šo metodi k ā tādu, kas ar dažiem 
ierobežojumiem uzskat āma par noder īgu ādu sensibiliz ējošu un nesensibi ­
lizējošu ķīmisku vielu identific ēšanai (10) (11) (12). Š ī TM ir izstr ādāta, lai 
novērtētu ķīmiskām vielām vai to mais ījumiem piem ītošo ādas sensibiliz ā­
cijas potenci ālu (dzīvniekiem). Š ā pielikuma B.6. noda ļā un ESAO 406. 
testēšanas vadl īnijās aprakstītā metode izmanto test ēšanu ar j ūrascūciņām, 
proti, maksimiz ācijas testu j ūrascūciņām un B īlera testu (13).  LLNA  
(šā pielikuma B.42. noda ļa; ESAO 429. test ēšanas vadl īnijas) un abas š īs 
metodes modifik ācijas, kur ās nav radioakt īvo komponentu, proti,  
LLNA:BrdU-ELISA  (šā pielikuma B.51. noda ļa; ESAO 442.b test ēšanas 
vadlīnijas) un  LLNA:DA  (šā pielikuma B.50. noda ļa; ESAO 442.a test ē­ 
šanas vadl īnijas), visas ir p ārākas par test ēšanas metod ēm ar jūrascūciņām, 
kas aprakst ītas B.6 un ESAO 406. test ēšanas vadl īnijās (13), dz īvnieku 
skaita samazin ājuma un lab āka izmantojuma zi ņā. 
2. Līdzīgi kā LLNA , ar LLNA:BrdU-ELISA  pēta ādas sensibiliz ācijas induk ­
cijas fāzi un sniedz kvantitat īvus datus, kas piem ēroti atbildes reakcijas uz 
devu nov ērtēšanai. Turkl āt iespēja noteikt ādas sensibilizatorus, neizman ­
tojot radioakt īvus DNS mar ķierus, atbr īvo no vajadz ības risināt arodapsta ­
rošanas un radioakt īvo atkritumu apglab āšanas jaut ājumus. Tas savuk ārt 
ļauj ādas sensibilizatoru noteikšanai biež āk izmantot peles un turpin āt 
samazināt jūrascūciņu izmantošanu ādas sensibiliz ācijas potenci āla testēšanā 
(t. i., B.6; ESAO 406. test ēšanas vadl īnijas) (13).  
DEFINĪCIJAS  
3. Defin īcijas skat īt 1. papildin ājumā. 
SĀKOTNĒJIE APSV ĒRUMI UN IEROBEŽOJUMI  
4. LLNA:BrdU-ELISA  metode ir modific ēta LLNA , kura paredz ēta ķīmisko 
vielu – potenci ālu ādas sensibilizatoru identific ēšanai un kurai ir zin āmi 
ierobežojumi. Tas nenoz īmē, ka visos gad ījumos  LLNA:BrdU-ELISA  būtu 
jālieto LLNA  vai jūrascūciņu testa viet ā (B.6; ESAO 406. test ēšanas vadl ī­
nijas) (13), bet gan to, ka š ī noteikšana ir min ētajam testam l īdzvērtīga un 
to var izmantot k ā alternatīvu, kuras pozit īvajam vai negat īvajam rezult ātam 
vairs nav vajadz īgs papildu apstiprin ājums (10) (11). Pirms uzs ākt pētī­
jumus, test ēšanas laboratorijai j āņem vērā visa par test ējamo vielu pieejam ā ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 745
 
informācija. Pie š ādas inform ācijas pieder t ās identifik ācija un ķīmiskā 
struktūra, fizikāli ķīmiskās īpašības, citu  in vitro  vai in vivo  veikto toksi ­
citātes testu rezult āti un toksikolo ģiskie dati par strukt ūras ziņā saistītām 
vielām. Šī informācija jāizvērtē, lai noteiktu  LLNA:BrdU-ELISA  piemēro­
tību konkr ētajai testējamai vielai ( ņemot vērā atsevišķu veidu vielu nesa ­
derību ar  LLNA:BrdU-ELISA ; skatīt 5. punktu) un lai izraudz ītos pareizu 
testējamās vielas devu.  
5. LLNA:BrdU-ELISA  ir in vivo  metode un k ā tāda paredz dz īvnieku izman ­
tošanu aler ģiskās kontakta sensibiliz ējošās aktivitātes novērtējumā. Tomēr 
salīdzinājumā ar testēšanas metod ēm, kurās izmanto j ūrascūciņas (B.6; 
ESAO 406. test ēšanas metode), taj ā iespējams izmantot maz āku skaitu 
dzīvnieku (13).  LLNA:BrdU-ELISA  turklāt piedāvā būtisku uzlabojumu 
dzīvnieku izmantojum ā alerģiskās kontakta sensibiliz ējošās testēšanas vaja ­
dzībām, jo (atš ķirībā no B.6 un ESAO 406. test ēšanas vadl īnijām) 
LLNA:BrdU-ELISA  nav jānoskaidro provoc ētās–inducētās ādas hipersensi ­
bilizācijas reakcijas. Turkl āt LLNA:BrdU-ELISA  nav jāizmanto pal īgviela, 
kā tas ir jūrascūciņu maksimiz ācijas testā (šā pielikuma B.6. noda ļa; 13). 
Tādā veidā LLNA:BrdU-ELISA  samazina dz īvnieku ciešanas. Neraugoties 
uz LLNA:BrdU-ELISA  priekšroc ībām salīdzinājumā ar B.6 un ESAO 406. 
testēšanas vadl īnijām (13), šai metodei ir daži ierobežojumi, kuru d ēļ tomēr 
jāizmanto B.6 vai ESAO 406. test ēšanas vadl īniju metode (piem ēram, dažu 
metālu testēšanā, šķietami pozit īva rezultāta konstat ēšanas gad ījumā dažiem 
ādas sensibilizatoriem [k ā, piemēram, atseviš ķām surfaktantu tipa viel ām] 
(6) (1; šā pielikuma B.42. noda ļa) vai test ējamās vielas š ķīdības labad). 
Turklāt vajadzība pēc jūrascūciņu testiem (B.6 un ESAO 406. test ēšanas 
vadlīnijas) (13) var saglab āties attiec ībā uz ķīmisko vielu klas ēm vai 
vielām, kuru sast āvā ir funkcion ālās grupas, par kur ām ir pierādīts, ka tās 
darbojas k ā potenciāli sajaucējfaktori (15). Ierobežojumus, kuri konstat ēti 
LLNA  gadījumā (1; šā pielikuma B.42. noda ļa) ieteicams attiecin āt arī uz 
LLNA:BrdU-ELISA  (10). Iz ņemot šādus min ētos ierobežojumus,  
LLNA:BrdU-ELISA  jāvar izmantot jebkuras ķīmiskas vielas test ēšanai, ja 
vien testējamai ķīmiskajai vielai nav t ādu īpašību, kas var ētu ietekm ēt 
LLNA:BrdU-ELISA  precizitāti. Ja stimul ācijas indeksa (SI) v ērtība ir 
robežās no 1,6 l īdz 1,9, jāapsver neitr ālam tuva pozit īva rezultāta iespēja­
mība (skatīt 31.–32. punktu). Š ā apgalvojuma pamat ā ir validēšanas datu ­
bāze, kuru veido 43 vielas ar SI ≥ 1,6 (skat īt 6. punktu);  LLNA:BrdU- 
ELISA  pareizi identific ēja visus 32  LLNA  sensibilizatorus, bet k ļūdaini 
identificēja divus no 11  LLNA  nesensibiliz ējošajām vielām, kuru SI v ērtības 
bija robež ās no 1,6 l īdz 1,9 (t. i., pozit īvs neitrālam tuvs rezult āts) (10). 
Tomēr, tā kā SI vērtību noteikšanai un test ēšanas metodes prognoz ēšanas 
spējas aprēķināšanai tika izmantota viena un t ā pati datu kopa, min ētie 
rezultāti var būt pārāk augsts re ālās prognoz ēšanas spējas novērtējums.  
TESTĒŠANAS METODES PRINCIPS  
6. LLNA:BrdU-ELISA  pamatprincips ir t āds, ka sensibilizatori induc ē limfocītu 
savairošanos limfmezglos, kuri dren ē testējamās vielas sa ņemšanas vietu. Š ī 
savairošan ās ir proporcion āla devai un alerg ēna iedarb īgumam un ir vien ­
kāršs paņēmiens, lai ieg ūtu kvantitat īvu sensitivit ātes mērījumu. Savairo ­ 
šanās pakāpi nosaka, vid ējo savairošanos katr ā testējamās vielas grup ā 
salīdzinot ar vid ējo savairošanos kontroles grup ā, kas sa ņēmusi tikai 
nesēju (VC). Nosaka attiec ību starp vid ējo progresiju grup ās, kas sa ņē­
mušas p ētāmo vielu, un progresiju VC grup ā; tas ir stimul ācijas 
indekss (SI). Lai test ējamo vielu pamatoti turpin ātu vērtēt kā potenciālu 
ādas sensibilizatoru, SI v ērtībai jābūt ≥ 1,6. Šeit aprakst īto proced ūru ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 746
 
pamatā ir BrdU satura noteikšana š ūnu savairošan ās izmērīšanai aurikul ā­
rajos limfmezglos. BrdU ir timid īna analogs un vairojošos š ūnu DNS 
sastāvā iekļaujas līdzīgā veidā. BrdU iek ļaušanās pakāpi mēra ar  ELISA  
metodi, kur ā lieto BrdU specifisku antivielu, kas turkl āt iezīmēta ar perok ­
sidāzi. Kad pievieno substr ātu, peroksid āze ar to rea ģē, un reakcijas 
produktam ir kr āsa; reakcijas produkta daudzumu m ēra noteikt ā absorbcijas 
režīmā, izmantojot mikrotitr ēšanas plati.  
METODES APRAKSTS  
Dzīvnieku sugas izv ēle 
7. Šim testam izv ēlētā suga ir peles.  LLNA:BrdU-ELISA  validēšanas pētījumi 
ir veikti vien īgi ar CBA/JN l īnijas dzīvniekiem, un t āpēc to uzskata par 
ieteicamo l īniju (10) (12). Izmanto jaunas, pieaugušas sieviš ķā dzimuma 
peles, kas nav dzemd ējušas un nav gr ūsnas. Pētījuma sākumā dzīvniekiem 
jābūt 8–12 ned ēļu veciem, dz īvnieku masas atš ķirībām jābūt minimālām un 
ne lielākām par 20 % no vid ējās masas. Citas l īnijas un v īrišķā dzimuma 
dzīvniekus var izmantot, ja ir ieg ūts pietiekami daudz datu, lai par ādītu, ka  
LLNA:BrdU-ELISA  atbildes reakcij ā nav nozīmīgu atšķirību, kas specifiskas 
līnijai un/vai dzimumam.  
Turēšanas un barošanas apst ākļi 
8. Ja nav zin ātniska pamatojuma, k āpēc peles b ūtu turamas katra atseviš ķi, 
peles izmitina grup ā (16). Telp ā, kurā tur izmēģinājumu dzīvniekus, j ābūt 
22 ± 3 °C temperat ūrai. Lai gan, iz ņemot telpu uzkopšanas laiku, relat ī­
vajam mitrumam j ābūt vismaz 30 % un v ēlams ne vair āk kā 70 %, tas 
jāuztur 50-60 % robež ās. Apgaismojumam j ābūt mākslīgam atbilstoši 
secībai 12 stundas gaišas, 12 stundas tumšas. Barošanai var izmantot 
parasto laboratorijas bar ību ar neierobežotu dzeram ā ūdens daudzumu.  
Dzīvnieku sagatavošana  
9. Dzīvniekus izv ēlas pēc nejaušības principa, mar ķē individu ālai identific ē­ 
šanai (bet nek ādā veidā nemarķē ausis) un tur b ūros vismaz piecas dienas 
pirms testa s ākuma, lai tos aklimatiz ētu laboratorijas apst ākļos. Pirms 
apstrādes uzsākšanas visus dz īvniekus apskata, lai p ārliecinātos, ka tiem 
nav novērojami ādas bojājumi.  
Testa šķīdumu sagatavošana  
10. Cietas ķīmiskās vielas pirms pe ļu ausu apstr ādes izšķīdina vai suspend ē, 
izmantojot š ķīdinātājus vai nes ējus, un vajadz ības gadījumā atšķaida. 
Šķidras ķīmiskās vielas var izmantot gan atš ķaidītas, gan neatš ķaidītas. 
Nešķīstošas ķīmiskās vielas (k ādas parasti izmanto medic īnas iekārtās) 
pirms peļu ausu apstr ādes ekstrah ē piemērotā šķīdinātājā, lai visas ekstra ­
hējamās sastāvdaļas būtu pieejamas test ēšanai. Ja dati par test ējamo vielu 
stabilitāti liecina, ka t ās uzglabāt nevar, katru dienu sagatavo svaigas test ē­
jamās vielas.  
Ticamības pārbaude  
11. Metodes veiktsp ējas pienācīgumu par āda ar pozit īvās kontroles vielu (PC) 
palīdzību, kas ar adekv ātu un reproduc ējamu sensibilit āti reaģē kā sensibi­
lizējošas testēšanas vielas, kuru reakcijas intensit āte ir sīki aprakst īta. Ietei­
cams paredz ēt vienlaic īgu PC, jo t ādā veidā var pierādīt laboratorijas sp ēju 
atkārtoti un sekm īgi īstenot noteikšanu, k ā arī novērtēt iekšlaboratorijas un 
starplaboratoriju reproduc ējamību un rezult ātu salīdzināmību. Pirms  
LLNA:BrdU-ELISA  ieteicams lietot ājiem konsult ēties ar atbild īgajām 
iestādēm, jo dažas regulat īvās iestādes pieprasa PC izmantošanu katr ā ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 747
 
individuālā pētījumā. Attiecīgi labāk ir ikreiz izmantot vienlaic īgu PC, jo 
tas ļauj neveikt papildu test ēšanu ar dz īvniekiem, lai izpild ītu prasības, 
kuras var izriet ēt no PC neregul āras izmantošanas (skat īt 12. punktu). PC 
jādod pozit īva LLNA:BrdU-ELISA  atbildes reakcija t ādā iedarbības līmenī, 
kurā ir sagaid āms stimul ācijas indekss (SI) ≥ 1,6, salīdzinot ar negat īvās 
kontroles vielu (NC) grupu. PC deva j āizvēlas tā, lai neizrais ītu pārmērīgu 
ādas kairin ājumu vai sist ēmisku toksicit āti un lai indukcija b ūtu atkārto­
jama, taču ne pārmērīga (piemēram, SI > 14 uzskata par p ārmērīgu). Ietei­
camākās PC ir 25 % heksilkan ēļskābes aldeh īds (CAS Nr. 101-86-0) un 
25 % eigenols ( CAS Nr. 97-53-0) ar acetonu/ol īveļļu (4:1 tilp./tilp.). Var 
būt apstākļi, kad ar pien ācīgu pamatojumu var izmantot citas PC, kas atbilst 
iepriekš min ētajiem krit ērijiem.  
12. Lai gan vienlaic īgas PC grupas izmantošana ir ieteicama, var b ūt situācijas, 
kad laboratorij ās, kurās LLNA:BrdU-ELISA  veic regul āri (t. i., vismaz reizi 
mēnesī) un kurās tāpēc ir vēsturiska PC datub āze, kas pier āda laboratorijas 
spēju ar PC ieg ūt reproduc ējamus un pareizus rezult ātus, piem ērotāka var 
izrādīties periodiska PC izmantošana (t. i., vismaz reizi 6 m ēnešos).  
LLNA:BrdU-ELISA  metodes adekv ātu pārzināšanu var sekm īgi pierādīt, ar 
PC iegūstot konsekventus pozit īvus rezult ātus vismaz 10 neatkar īgās testē­ 
šanas reiz ēs, kuras veiktas sam ērīgā laika period ā (t. i., ne ilg āk kā gada 
laikā). 
13. Vienlaic īga PC grupa noteikti j āiekļauj, kad  LLNA:BrdU-ELISA  notiek 
procedurālas izmai ņas (piem ēram, augsti kvalific ēta person āla nomai ņa, 
testēšanas metodes materi ālu un/vai rea ģentu nomai ņa, cits izm ēģinājumu 
dzīvnieku pieg ādātājs), un šādas izmai ņas pienācīgi jādokument ē laborato­
rijas pārskatos. J ānovērtē šādu izmai ņu ietekme uz iepriekš izveidot ās 
vēsturiskās datubāzes adekv ātumu un tas, vai vajag veidot jaunu v ēsturisku 
datubāzi, lai dokument ētu ar PC ieg ūtu rezultātu konsekvenci.  
14. Pētniekiem j āapzinās, ka lēmums par periodisku, nevis vienlaic īgu PC 
izmantošanu ietekm ēs to, kādā mērā par adekv ātiem un pie ņemamiem 
varēs uzskatīt negatīvos pētījumu rezult ātus, kas bez vienlaic īgas PC ieg ūti 
periodiskās PC izmantošanas starplaikos. Piem ēram, ja ar periodisko PC 
pētījumu ieg ūst šķietami negat īvu rezult ātu, var apšaub īt negatīvu testē­
jamās vielas rezult ātu, kas ieg ūts iepriekš ējā pieņemamā periodisk ā PC 
pētījuma un nepie ņemamā periodisk ā PC pētījuma starplaik ā. Tāpēc rūpīgi 
jāizvērtē, vai izmantot vienlaic īgu vai periodisku PC. T āpat jāizvērtē, kādas 
ir iespējas vienlaic īgās PC grup ā izmantot maz āk dzīvnieku, ja to var 
zinātniski pamatot un ja laboratorija ar saviem specifiskajiem v ēsturiska­
jiem datiem var pier ādīt, ka ir iesp ējams izmantot maz āk peļu (17).  
15. Kaut ar ī PC jātestē nesējā, par kuru ir zin āms, ka tas izr āda viendab īgu 
atbildes reakciju (piem ēram, acetons/ol īveļļa; 4:1 tilp./tilp.), var b ūt dažas 
reglament ējošas situ ācijas, kur ās būs nepieciešama ar ī testēšana nestandarta 
nesējā (klīniski/ķīmiski pieder īgs sastāvs) (18). Ja vienlaic īgo PC test ē ar 
citu nesēju nekā testējamo vielu, vienlaic īgās PC vajadz ībām jāparedz atse ­
višķs VC.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 748
 
16. Ja v ērtē testējamās vielas, kas pieder konkr ētai ķīmisko vielu klasei vai kas 
dod noteikta diapazona reakciju, var izmantot sal īdzināšanas vielas, kuras 
noder, lai par ādītu, ka test ēšanas metode darbojas un pien ācīgi nosaka š ā 
tipa testējamām vielām piemītošo ādas sensibiliz ācijas potenci ālu. Pienā­
cīgām salīdzināšanas viel ām ir jāpiemīt šādām īpašībām: 
— struktur āla un funkcion āla līdzība ar test ējamās vielas klases viel ām, 
— labi zin āmas fizik ālās un ķīmiskās īpašības, 
— papildinoši dati no  LLNA:BrdU-ELISA , 
— papildinoši dati saist ībā ar citiem dz īvniekiem un/vai cilv ēku. 
TESTA PROCED ŪRA 
Dzīvnieku skaits un devu l īmeņi 
17. Uz devas grupu ar vismaz trim test ējamās vielas koncentr ācijām izmanto 
vismaz četrus dzīvniekus un vienlaic īgas NC grupu, kas sa ņem tikai test ē­
jamās vielas nes ēju, un PC grupu (vienlaic īgu vai nesenu atkar ībā no 
laboratorijas prakses un saist ībā ar 11.–15. punktu). J āapsver iesp ēja testēt 
vairākas PC devas, īpaši tad, ja PC test ēšana ir periodiska. Iz ņemot apstr ādi 
ar testējamo vielu, ar kontroles grupu dz īvniekiem r īkojas tieši t āpat kā ar 
apstrādāto grupu dz īvniekiem.  
18. Devu un nes ēja izvēlei jāpamatojas uz atsauc ē (2) un (19) sniegtajiem 
ieteikumiem. Sec īgas devas parasti izraug ās no atbilstošas koncentr āciju 
rindas, kā 100 %, 50 %, 25 %, 10 %, 5 %, 2,5 %, 1 %, 0,5 %, u. c. Koncen ­
trāciju rindas izv ēlei jābūt ar adekv ātu zinātnisku pamatojumu. J āizvērtē 
visa esoš ā toksikolo ģiskā (piemēram, akūta toksicit āte un derm ālais kairi­
nājums) un strukt ūras un fizik ālķīmiskā informācija par attiec īgo testējamo 
vielu (un/vai par strukt ūras ziņā saistītām vielām), ja tāda ir, un tr īs secīgās 
koncentrācijas jāizraugās tā, lai augst ākā no tām izraisītu stiprāko iedarb ību, 
kura vēl nerada sist ēmisku toksicit āti un/vai p ārmērīgu lokālu ādas kairin ā­
jumu (19) (20 un š ā pielikuma B.4. noda ļa). Ja šādas inform ācijas nav, 
sākumā var būt jāveic priekšskr īninga tests (skat īt 21.–24. punktu).  
19. Nes ējs nedrīkst pārmainīt vai mask ēt testēšanas rezult ātus, un tas j āizraugās 
tāds, lai šķīdība būtu iespējami lielāka, tā ļaujot iegūt augstāko reāli sasnie­
dzamo koncentr āciju un ieg ūstot šķīdumu/suspensiju, kas b ūtu derīga testē­
jamās vielas pielietošanai. Ieteicamie nes ēji ir acetons/ol īveļļa (4:1 tilp./ ­
tilp.),  N,N -dimetilformam īds, metiletilketons, propil ēnglikols un dimetilsul ­
foksīds (6), bet var izmantot ar ī citus, ja tam ir pietiekams zin ātniskais 
pamatojums. Dažos gad ījumos papildu kontrolei j āizmanto kl īniski atbil ­
stošs šķīdinātājs vai tirdzniec ības prepar āts, kura sast āvā testējamo vielu 
tirgo. Īpaši jārūpējas, lai nodrošin ātu to, ka hidrof īlas testējamās vielas ir 
iekļautas nes ēja sistēmā, kas mitrina ādu un tūlīt nenotek, un j āizmanto 
pienācīgi šķīdinātāji (piemēram, 1 % Pluronic® L92). T ādēļ ir jāizvairās 
no nesējiem, kas satur vien īgi ūdeni. ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 749
 
20. Izpētot no individu ālām pelēm iegūtus limfmezglus, var nov ērtēt dzīvnieku 
savstarpējās atšķirības un ieg ūt testējamās vielas grupas un VC grupas 
mērījumu statistisku sal īdzinājumu (skat īt 33. punktu). Turkl āt PC grupas 
peļu skaita iesp ējamā samazinājuma izvērtējumam jēga ir vien īgi tad, ja dati 
ir par individu āliem dzīvniekiem (17). Dažas regulat īvās iestādes prasa, lai 
dati būtu par individu āliem dzīvniekiem. Regul āra datu v ākšana par indi ­
viduāliem dzīvniekiem dod priekšroc ības dzīvnieku labtur ības ziņā, jo ļauj 
izvairīties no atk ārtotas test ēšanas gad ījumā, ja vielas test ēšanas rezult ātus 
sākotnēji apkopo vien ā veidā (piemēram, par apstr ādes grupu), bet regula ­
tīvās iestādes vēlāk izvirza citas pras ības (piem ēram, pieprasa datus par 
individuāliem dzīvniekiem).  
Priekšskr īninga tests  
21. Ja nav inform ācijas, lai noteiktu augst āko testējamo devu (skat īt 18. 
punktu), j āveic priekšskr īninga tests, lai defin ētu ar  LLNA:BrdU-ELISA  
testējamo atbilstošo devas l īmeni. Priekšskr īninga testa m ērķis ir būt par 
orientieri ar  LLNA:BrdU-ELISA  testējamā maksimālā devas līmeņa izvēlē, 
ja nav inform ācijas par koncentr āciju, kādā testējamā viela izraisa sist ē­
misku toksicit āti (skatīt 24. punktu) un/vai p ārmērīgu lokālu ādas kairin ā­
jumu (skat īt 23. punktu). Maksim ālajai testējamās vielas devas koncentr ā­
cijai vajadz ētu būt 100 % (š ķidrumiem) un augst ākajai iesp ējamajai koncen ­
trācijai (ciet ām vielām un suspensij ām). 
22. Priekšskr īninga testa apst ākļi ir identiski pamata  LLNA:BrdU-ELISA  apstāk­ 
ļiem, izņemot to, ka nev ērtē progresiju limfmezglos un ka devas grup ā var 
izmantot maz āku skaitu dz īvnieku. Ieteicamais skaits ir viens vai divi dz īv­
nieki katr ā devas grup ā. Visām pelēm ik dienas p ārbauda to, vai apstr ādes 
vietā nav klīnisku paz īmju, kas liecin ātu par sist ēmisku toksicit āti vai 
lokālu kairinājumu. Pirms testa un t ā beigās (6. diena) re ģistrē dzīvnieku 
ķermeņa masu. Katrai peles apskata abas ausis, un iesp ējamo aps ārtumu 
novērtē pēc 1. tabulas punktu skalas (20; š ā pielikuma B.4. noda ļa). Auss 
biezumu m ēra ar piem ērotu mērierīci (piemēram, digit ālo mikrometru vai 
“Peacock” tipa biezuma m ērierīci) 1. dien ā (pirms devas), 3. dien ā (aptu­
veni 48 stundas p ēc pirmās devas) un 6. dien ā. Turklāt 6. dien ā auss 
biezumu var m ērīt ar auss caursišanas pa ņēmienu pēc tam, kad dz īvnieki 
ir humāni nonāvēti. Lokālu kairinājumu uzskata par p ārmērīgu tad, ja 
jebkurā mērījumu dien ā apsārtuma nov ērtējums pēc punktu skalas ir ≥ 3 
un/vai auss biezums ≥ 25 % (21) (22). Liel ākā deva, kas izmantojama  
LLNA:BrdU-ELISA  pamata test ā, ir otrā zemākā deva priekšskr īninga 
koncentrāciju rindā (skatīt 18. punktu), kas neizraisa sist ēmisku toksicit āti 
un/vai pārmērīgu lokālu ādas kairin ājumu.  
1. tabula  
Apsārtuma (erit ēmas) skala  
Pazīmes Punktu skaits  
Apsārtuma nav 0 
Vāji izteikts (gandr īz nemanāms) apsārtums 1 
Izteikts aps ārtums 2  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 750
 
Pazīmes Punktu skaits  
Vidēji stiprs un ļoti stiprs aps ārtums 3 
Ļoti stiprs aps ārtums (biešu sarkans) un kreveles, kas aps ār­
tuma nov ērtēšanu padara neiesp ējamu 4 
23. Papildus auss biezuma 25 % pieaugumam (21) (22) kairin ātāju identific ē­ 
šanai  LLNA  izmanto ar ī statistiski noz īmīgus auss biezuma pieauguma 
rādītājus apstrādātajām pelēm salīdzinājumā ar kontroles grupas pel ēm 
(22) (23) (24) (25) (26) (27) (28). Tom ēr, lai gan statistiski noz īmīgs 
pieaugums var ar ī nesasniegt 25 % robežu, š ādu pieaugumu neuzskata 
par pārmērīga kairinājuma izpausmi (25) (26) (27) (28) (29).  
24. Turpm āk uzskaitītie klīniskie nov ērojumi, ja tie ir nov ērtējuma neat ņemama 
daļa, var liecin āt par sistēmisku toksicit āti (30), un t āpēc var par ādīt, kāds 
būs LLNA:BrdU-ELISA  pamata test ā izmantojamais maksim ālais devas 
līmenis: nervu sist ēmas darbības traucējumi (piem ēram, piloarekcija, ataksija, 
drebuļi un krampji); uzved ības traucējumi (piem ēram, agresivit āte, ar perso ­
nīgo higiēnu saistītās uzvedības maiņa, jūtams aktivit ātes samazin ājums vai 
pieaugums); nerakstur īga elpošana (piem ēram, elpas vilcienu biežuma un 
intensitātes maiņa, kā apgrūtināta vai spazmatiska elpošana, trokš ņi plaušās) 
un pārmaiņas barības un ūdens uzņemšanā. Turklāt novērtējumā jāņem vērā 
letarģijas pazīmes un/vai reakcijas samazin āšanās un visas kl īniskās pazīmes, 
kas liecina par vair āk nekā mirklīgām sāpēm un ciešan ām, vai ķermeņa 
masas samazin ājums par vair āk nekā 5 % laik ā no 1. dienas l īdz 6. dienai, 
kā arī mirstības rādītāji. Mirstoši dz īvnieki vai dz īvnieki, kuri uzr āda stipru 
sāpju un ciešanu paz īmes, ir hum āni jānonāvē (31).  
Eksperimenta grafiks pamata p ētījuma laik ā 
25. Eksperimenta grafiks ir š āds: 
— 1. diena:  individu āli nosaka un re ģistrē katra dzīvnieka masu, re ģistrē 
klīniskos nov ērojumus. Katras auss aizmugures virsmu apstr ādā ar 25 
μl atšķaidījuma, kurš satur attiec īgo testējamo vielu, tikai nes ēju vai PC 
(vienlaicīgu vai nesenu atkar ībā no laboratorijas prakses un saist ībā ar 
11.–15. punktu).  
— 2. un 3. diena:  atkārto 1. dien ā veikto apstr ādi. 
— 4. diena:  apstrāde nenotiek.  
— 5. diena:  intraperitone āli injicē 0,5 mL (5 mg uz peli) BrdU (10 
mg/mL) š ķīduma.  
— 6. diena:  reģistrē katra dz īvnieka masu un kl īniskos nov ērojumus. 
Aptuveni 24 stundas (24 h) p ēc BrdU injic ēšanas dzīvniekus hum āni 
nonāvē. No katras auss izgriež aurikul āros limfmezglus, kurus katrai 
pelei atseviš ķi apstrādā fizioloģiskajā šķīdumā ar fosfātbuferi (PBS). 
Sīkus datus un diagrammas par limfmezglu identific ēšanu un izgriešanu 
skatīt atsaucēs (17). Eksperimenta protokol ā var iekļaut papildu para ­
metrus, kas raksturo turpm āku ādas lokālo reakciju pamata p ētījuma 
laikā, piemēram, auss aps ārtuma nov ērtējumu pēc punktu skalas vai 
auss biezuma m ērījumus (nosaka ar m ērierīci vai ar auss caursišanas 
paņēmienu autopsij ā). ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 751
 
Šūnu suspensiju sagatavošana  
26. No katrai pelei ab ās pusēs izgriezt ām limfmezglu š ūnām (LNC ) sagatavo 
atsevišķu šūnu suspensiju, š ūnas saudz īgi mehāniski sadalot caur ner ūsējošā 
tērauda sietu ar 200 μm acu izm ēru vai izmantojot citu pa ņēmienu, kas ir 
derīgs atseviš ķu šūnu suspensiju ieguvei (piem ēram, vienreizlietojam ā 
plastmasas piest ā saberžot limfmezglus un p ēc tam tos filtr ējot caur #70 
neilona filtru). Šaj ā testā LNC  suspensijas pareizai sagatavošanai ir izš ķi­
roša nozīme, un tāpēc tās gatavotājam jābūt pieredzējušam un prasm īgam. 
Tā kā NC dzīvnieku limfmezgli ir mazi, tie j āapstrādā ar sevišķu rūpību, lai 
novērstu SI vērtību izkrop ļojumus. Visos gad ījumos  LNC  suspensijas m ērķ­
tilpums jākoriģē līdz noteiktam optimiz ētam tilpumam (aptuveni 15 mL). 
Optimizētā tilpuma v ērtību izraug ās tā, lai NC grupas vid ējās absorbcijas 
vērtība būtu 0,1–0,2 robež ās. 
Šūnu savairošan ās noteikšana (BrdU satura m ērīšana limfoc ītu DNS)  
27. BrdU m ēra ar  ELISA  metodi, izmantojot komerci āli pieejamu test ēšanas 
komplektu (piem ēram, Roche Applied Science , Manheima, V ācija, kataloga 
nr. 11 647 229 001). Īsumā, 100 μL LNC suspensijas tr īskāršā atkārtojumā 
pārnes plakandibena mikroplates bedr ītēs. Pēc LNC  fiksācijas un denatur ā­
cijas katrā bedrītē pievieno anti-BrdU antivielu un ļauj, lai notiek reakcija. 
Pēc tam mazg ājot atdala anti-BrdU antivielu, pievieno substr āta šķīdumu un 
ļauj, lai rodas hromog ēns. Pēc tam mēra absorbciju pie 370 nm, par refe ­
rences vi ļņa garumu izmantojot 492 nm. Visos gad ījumos test ēšanas 
apstākļi jāoptimizē (skatīt 26. punktu).  
NOVĒROJUMI  
Klīniskie nov ērojumi  
28. Ikviena pele vismaz reizi dien ā ir rūpīgi jānovēro attiecībā uz vietēju kairi­
nājumu apstr ādes vietā vai sistēmiskas toksicit ātes klīniskajām pazīmēm. 
Visus nov ērojumus sistem ātiski reģistrē, par katru peli izdarot individu ālu 
ierakstu. Nov ērošanas pl ānā jāiekļauj kritēriji, kas ļauj tūlīt identific ēt peles, 
kurām ir sist ēmiskas toksicit ātes, pārmērīga lokāla ādas kairin ājuma vai 
ādas korozijas paz īmes, lai t ām veiktu eitan āziju (31).  
Ķermeņa masa  
29. Kā norādīts 25. punkt ā, individu ālu dzīvnieku ķermeņa masa ir j ānosaka 
testa sākumā un pirms pl ānotās humānās nonāvēšanas.  
REZULT ĀTU APRĒĶINĀŠANA  
30. Katras apstr ādes grupas rezult ātu izsaka ar vid ējo SI. SI ieg ūst, vidējo BrdU 
iezīmēšanas indeksa v ērtību katrai pelei katr ā testējamās vielas grup ā un PC 
grupā dalot ar vid ējo BrdU iez īmēšanas indeksa v ērtību šķīdinātāja/VC 
grupā. Tā VC grup ās vidējais SI ir 1.  
BrdU iez īmēšanas indeksu defin ē šādi: 
BrdU iezīmēšanas indekss = (ABS  em – ABS tukšais  em ) – (ABS  ref – ABS tukšais  ref ) 
kur: “em” ir emisijas vi ļņa garums un “ref” ir references vi ļņa garums.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 752
 
31. Lēmumu pie ņemšanas proces ā rezultātu uzskata par pozit īvu, ja SI ≥ 1,6 
(10). Tom ēr, nosakot, vai neitr ālam tuvu rezult ātu (t. i., ar SI v ērtību 
robežās no 1,6 l īdz 1,9) var ētu uzskat īt par pozit īvu, var ņemt vērā arī 
devas un atbildes reakcijas stiprumu un š ķīdinātāja/nesēja un PC reakcijas 
statistisko noz īmīgumu un konsekvenci (3) (6) (32).  
32. Attiec ībā uz neitrālam tuvu pozit īvu rezultātu ar SI v ērtību robežās no 1,6 
līdz 1,9, pirms apstiprin āt, ka šis rezult āts ir pozit īvs, lietotāji var izv ērtēt 
tādu papildu inform āciju kā devas un atbildes reakcijas mijiedarb ība, sistē­
miskas toksicit ātes vai p ārmērīga kairinājuma paz īmes un, attiec īgā gadī­
jumā, statistiskais noz īmīgums apvienojum ā ar SI v ērtībām (10). J āņem 
vērā arī testējamās vielas daž ādās īpašības, tostarp tas, vai t ā strukturāli 
līdzinās jau zināmiem ādas sensibilizatoriem, vai t ā izraisa p ārmērīgu ādas 
kairinājumu pelēm un kāda veida atbildes reakcija uz devu ir nov ērota. Šie 
un citi apsv ērumi turpm āk iztirzāti sīkāk (4).  
33. Datu v ākšana par individu ālām pelēm pavērs iespējas statistiskai anal īzei 
par devas un atbildes reakcijas mijiedarb ības esību un tās pakāpi šajos 
datos. Jebkurš statistisks nov ērtējums var ietvert devas un atbildes reakcijas 
mijiedarb ības novērtējumu, kā arī pienācīgi koriģētus testējamo grupu sal ī­
dzinājumus (piem ēram, devu p āri grupā un šīs grupas sal īdzinājums ar 
vienlaicīgu šķīdinātāja/kontroles grupu). Statistisk ā analīze var ietvert, 
piemēram, line āro regresiju jeb Viljamsa [ William’s ] testu, ar ko analiz ē 
devas un atbildes reakcijas mijiedarb ību tendences, un Daneta [ Dunnett ] 
testu, lai sal īdzinātu devu p ārus. Izvēloties attiec īgu statistisk ās analīzes 
metodi, p ētniekam j āapzinās iespējamās mainīgo lielumu nevien ādības un 
citas ar to saist ītās problēmas, kuru d ēļ var būt nepieciešama datu p ārvei­
došana vai neparametrisk ā statistisk ā analīze. Visādā ziņā iespējams, ka 
pētniekam SI b ūs jāaprēķina un statistisk ā analīze jāveic gan ar, gan bez 
dažiem punktveida datiem (respekt īvi, neņemot vērā galējības jeb rupjas 
kļūdas).  
DATI UN TEST ĒŠANAS P ĀRSKATS  
Dati 
34. Dati j āapkopo tabul ā, uzrādot indivīdu BrdU iez īmēšanas indeksa v ērtības, 
grupas vid ējo BrdU iez īmēšanas indeksa v ērtību uz dz īvnieku, attiec īgo 
kļūdas apzīmējumu (piem., SD, SEM) un vid ējo SI katrai devas grupai 
salīdzinājumā ar vienlaic īgo šķīdinātāja/kontroles grupu.  
Testēšanas pārskats  
35. Test ēšanas pārskatā jābūt iekļautai šādai inform ācijai:  
Testējamā un kontroles viela:  
— identifik ācijas dati (piem ēram, CAS  un EK numurs (ja ir); avots; t īrība; 
zināmie piemais ījumi; partijas numurs),  
— fizikālās un fizik āli ķīmiskās īpašības (piem ēram, gaistam ība, stabilit āte, 
šķīdība), 
— maisījuma gad ījumā: sastāvs un sast āvdaļu relatīvais procentu ālais 
daudzums.  
Šķīdinātājs/nesējs: 
— identifik ācijas dati (t īrība; koncentr ācija (attiec īgā gadījumā); izmanto ­
tais tilpums),  
— nesēja izvēles pamatojums.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 753
 
Izmēģinājumu dzīvnieki:  
— CBA pe ļu avots,  
— dzīvnieku mikrobiolo ģiskais statuss, ja tas zin āms, 
— dzīvnieku skaits un vecums,  
— dzīvnieku avots, tur ēšanas un barošanas apst ākļi utt.  
Testēšanas apst ākļi: 
— ELISA  komplekta avots, partijas numurs un ražot āja kvalitātes nodroši ­
nājuma/kvalit ātes kontroles dati (jut ība pret antiviel ām, specifiskums un 
detekcijas limits),  
— sīkas ziņas par test ējamās vielas sagatavošanu un pielietošanu,  
— devu izv ēles pamatojums, attiec īgā gadījumā iekļaujot priekšskr īninga 
testa rezult ātus, 
— izmantot ās nesēja un test ējamās vielas koncentr ācijas un pielietot ās 
testējamās vielas kop ējais daudzums,  
— sīkas ziņas par bar ības un ūdens kvalit āti (iekļaujot bar ības veidu/iz ­
celsmi, ūdens izcelsmi),  
— sīks apstrādes un paraugu ņemšanas sh ēmas apraksts,  
— toksicit ātes novērtēšanas metodes,  
— kritēriji, pēc kuriem testa rezult ātu klasific ē kā pozitīvu vai negat īvu, 
— sīkas ziņas par novirz ēm no protokola un paskaidrojums par to, k ādā 
veidā šī novirze ietekm ē pētījuma plānu un rezult ātus. 
Ticamības pārbaude:  
— jaunākās ticamības pārbaudes rezult ātu kopsavilkums, iek ļaujot infor ­
māciju par test ējamo vielu, t ās koncentr āciju un nes ēju, 
— vienlaic īgi un/vai v ēsturiski PC un vienlaic īgi negatīvās (šķīdinātājs/ne­
sējs) kontroles dati no test ēšanas laboratorijas,  
— ja vienlaic īga PC nav paredz ēta: datums un laboratorijas p ārskats par 
nesenāko kārtējo PC un p ārskats par agr āko PC datiem konkr ētajā 
laboratorij ā, kuri pamato vienlaic īgas PC neveikšanu.  
Rezultāti: 
— individu ālu peļu masa doz ēšanas sākumā un veicot pl ānoto hum āno 
nonāvēšanu; vid ējās vērtības un attiec īgais kļūdas apzīmējums (piem., 
SD, SEM) katrai apstr ādes grupai,  
— toksicit ātes parādīšanās gaita un paz īmes, iekļaujot ādas kairin ājumu 
ievadīšanas viet ā, ja tāds ir, katram dz īvniekam,  
— tabula ar individu ālu peļu BrdU iez īmēšanas indeksa un SI v ērtībām 
katrā apstrādes grupā, 
— vidējās vērtības un attiec īgais kļūdas apzīmējums (piem., SD, SEM) par 
BrdU iezīmēšanas indeksu katrai pelei katr ā apstrādes grupā un galējību 
jeb rupju k ļūdu analīze katrā apstrādes grupā, ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 754
 
— aprēķinātais SI un attiec īgs mainības mērs, kas ņem vērā to, ka ne 
testējamās vielas grup ā, ne kontroles grup ā dzīvnieki nav identiski,  
— devas un atbildes reakcijas sakar ības, 
— attiecīgā gadījumā, statistisk ā analīze. 
Rezultātu izvērtējums:  
— īss koment ārs par rezult ātiem, atbildes reakcijas uz devu anal īzi un, 
attiecīgā gadījumā, statistisko anal īzi ar secin ājumu, vai test ējamā 
viela jāuzskata par ādas sensibilizatoru.  
IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
1) OECD (2010), Skin Sensitisation: Local Lymph Node Assay, Test Guideline 
No. 429, Guidelines for the Testing of Chemicals, OECD, Paris. Available at: [http://www.oecd.org/env/testguidelines]
 
2) Chamberlain, M. and Basketter, D.A. (1996), The local lymph node assay: 
status of validation. Food Chem. Toxicol., 34, 999-1002.  
3) Basketter, D.A., Gerberick, G.F., Kimber, I. and Loveless, S.E. (1996), The 
local lymph node assay: A viable alternative to currently accepted skin sensitisation tests. Food Chem. Toxicol., 34, 985-997.
 
4) Basketter, D.A., Gerberick, G.F. and Kimber, I. (1998), Strategies for iden ­
tifying false positive responses in predictive sensitisation tests. Food Chem. Toxicol., 36, 327-33.
 
5) Van Och, F.M.M., Slob, W., De Jong, W.H., Vandebriel, R.J. and Van 
Loveren, H. (2000), A quantitative method for assessing the sensitising 
potency of low molecular weight chemicals using a local lymph node 
assay: employment of a regression method that includes determination of uncertainty margins. Toxicol., 146, 49-59.
 
6) ICCVAM (1999), The murine local lymph node Assay: A test method for 
assessing the allergic contact dermatitis potential of chemicals/compounds: The results of an independent peer review evaluation coordinated by the Interagency Coordinating Committee on the Validation of Alternative 
Methods (ICCVAM) and the National Toxicology Program Center for the 
Evaluation of Alternative Toxicological Methods (NICETAM). NIH Publi ­
cation No: 99-4494. Research Triangle Park, N.C. Available at: [http://icc ­
vam.niehs.nih.gov/docs/immunotox_docs/llna/llnarep.pdf]
 
7) Dean, J.H., Twerdok, L.E., Tice, R.R., Sailstad, D.M., Hattan, D.G., Stokes, 
W.S. (2001), ICCVAM evaluation of the murine local lymph node assay: II. Conclusions and recommendations of an independent scientific peer review 
panel. Reg. Toxicol. Pharmacol., 34(3), 258-273.
 
8) Haneke, K.E., Tice, R.R., Carson, B.L., Margolin, B.H., Stokes, W.S. 
(2001), ICCVAM evaluation of the murine local lymph node assay: III. 
Data analyses completed by the national toxicology program interagency center for the evaluation of alternative toxicological methods. Reg. Toxicol. Pharmacol., 34(3), 274-286.
 
9) Sailstad, D.M., Hattan, D., Hill, R.N., Stokes, W.S. (2001), ICCVAM 
evaluation of the murine local lymph node assay: I. The ICCVAM review process. Reg. Toxicol. Pharmacol., 34(3), 249-257.
 
10) ICCVAM (2010), ICCVAM Test Method Evaluation Report. Nonradioactive 
local lymph node assay: BrdU-ELISA Test Method Protocol (LLNA: BrdU-ELISA). NIH Publication No. 10-7552A/B. Research Triangle Park, 
NC: National Institute of Environmental Health Sciences. Available at: 
[http://iccvam.niehs.nih.gov/methods/immunotox/llna-ELISA/TMER.htm]
 ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 755
 
11) ICCVAM (2009), Independent Scientific Peer Review Panel Report: 
Updated validation status of new versions and applications of the murine 
local lymph node assay: a test method for assessing the allergic contact dermatitis potential of chemicals and products. Research Triangle Park, NC: National Institute of Environmental Health Sciences. Available at: 
[http://iccvam.niehs.nih.gov/docs/immunotox_docs/LLNAPRPRept2009.pdf]
 
12) Takeyoshi, M., Iida, K., Shiraishi, K. and Hoshuyama, S. (2005), Novel 
approach for classifying chemicals according to skin sensitising potency by non-radioisotopic modification of the local lymph node assay. J. Appl. Toxicol., 25, 129-134.
 
13) OECD (1992), Skin Sensitisation, Test Guideline No. 406, Guidelines for 
Testing of Chemicals, OECD, Paris. Available at: [http://www.oecd.org/env/ 
testguidelines]  
14) Kreiling, R., Hollnagel, H.M., Hareng, L., Eigler, L., Lee, M.S., Griem, P., 
Dreessen, B., Kleber, M., Albrecht, A., Garcia, C. and Wendel, A. (2008), 
Comparison of the skin sensitising potential of unsaturated compounds as 
assessed by the murine local lymph node assay (LLNA) and the guinea pig maximization test (GPMT). Food Chem. Toxicol., 46, 1896-1904.
 
15) Basketter, D., Ball, N., Cagen, S., Carrilo, J.C., Certa, H., Eigler, D., Garcia, 
C., Esch, H., Graham, C., Haux, C., Kreiling, R. and Mehling, A. (2009), 
Application of a weight of evidence approach to assessing discordant sensi ­
tisation datasets: implications for REACH. Reg. Toxicol. Pharmacol., 55, 90-96.
 
16) ILAR (1996), Institute of Laboratory Animal Research (ILAR) Guide for the 
Care and Use of Laboratory Animals. 7th ed. Washington, DC: National 
Academies Press.  
17) ICCVAM (2009), Recommended Performance Standards: Murine Local 
Lymph Node Assay. NIH Publication Number 09-7357. Research Triangle Park, NC: National Institute of Environmental Health Sciences. Available at: 
[http://iccvam.niehs.nih.gov/docs/immunotox_docs/llna-ps/LLNA ­
PerfStds.pdf]
 
18) McGarry, H.F. (2007), The murine local lymph node assay: regulatory and 
potency considerations under REACH. Toxicol., 238, 71-89.  
19) Kimber, I., Dearman, R.J., Scholes E.W. and Basketter, D.A. (1994), The 
local lymph node assay: developments and applications. Toxicol., 93, 13-31.  
20) OECD (2002), Acute Dermal Irritation/Corrosion, Test Guideline No. 404, 
Guidelines for Testing of Chemicals, OECD, Paris. Available at: [http://www.oecd.org/env/testguidelines]
 
21) Reeder, M.K., Broomhead, Y.L., DiDonato, L. and DeGeorge, G.L. (2007), 
Use of an enhanced local lymph node assay to correctly classify irritants and 
false positive substances. Toxicologist, 96, 235.  
22) ICCVAM (2009), Nonradioactive Murine Local Lymph Node Assay: Flow 
Cytometry Test Method Protocol (LLNA: BrdU-FC) Revised Draft Back ­
ground Review Document. Research Triangle Park, NC: National Institute of 
Environmental Health Sciences. Available at: [http://iccvam.niehs.nih.gov/ 
methods/immunotox/fcLLNA/BRDcomplete.pdf].  
23) Hayes, B.B., Gerber, P.C., Griffey, S.S. and Meade, B.J. (1998), Contact 
hypersensitivity to dicyclohexylcarbodiimide and diisopropylcarbodiimide in 
female B6C3F1 mice. Drug Chem. Toxicol., 21, 195-206.  
24) Homey, B., von Schilling, C., Blumel, J., Schuppe, H.C., Ruzicka, T., Ahr, 
H.J., Lehmann, P. and Vohr, V.W. (1998), An integrated model for the differentiation of chemical-induced allergic and irritant skin reactions. Toxicol. Appl. Pharmacol., 153, 83-94.
 
25) Woolhiser, M.R., Hayes, B.B. and Meade, B.J. (1998), A combined murine 
local lymph node and irritancy assay to predict sensitisation and irritancy 
potential of chemicals. Toxicol. Meth., 8, 245-256.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 756
 
26) Hayes, B.B. and Meade, B.J. (1999), Contact sensitivity to selected acrylate 
compounds in B6C3F1 mice: relative potency, cross reactivity, and compa ­
rison of test methods. Drug. Chem. Toxicol., 22, 491-506.  
27) Ehling, G., Hecht, M., Heusener, A., Huesler, J., Gamer, A.O., van Loveren, 
H., Maurer, T., Riecke, K., Ullmann, L., Ulrich, P., Vandebriel, R. and Vohr, H.W. (2005), A European inter- laboratory validation of alternative 
endpoints of the murine local lymph node assay: first round. Toxicol., 212, 
60-68.
 
28) Vohr, H.W. and Ahr, H.J. (2005), The local lymph node assay being too 
sensitive? Arch. Toxicol., 79, 721-728.  
29) Patterson, R.M., Noga, E. and Germolec D. (2007), Lack of evidence for 
contact sensitisation by Pfiesteria extract. Environ. Health Perspect., 115, 
1023-1028.  
30) ICCVAM (2009), Report on the ICCVAM-NICEATM/ECVAM/JaCVAM 
Scientific Workshop on Acute Chemical Safety Testing: Advancing  In 
Vitro  Approaches and Humane Endpoints for Systemic Toxicity Evaluations. 
Research Triangle Park, NC: National Institute of Environmental Health 
Sciences. Available at: [http://iccvam.niehs.nih.gov/methods/acutetox/Tox_ ­
workshop.htm].  
31) OECD (2000), Guidance Document on the Recognition, Assessment and 
Use of Clinical Signs as Humane Endpoints for Experimental Animals 
Used in Safety Evaluation, Environmental Health and Safety Monograph Series on Testing and Assessment No. 19, ENV/JM/MONO(2000)7, OECD, Paris. Available at: [http://www.oecd.org/env/testguidelines]
 
32) Kimber, I., Hilton, J., Dearman, R.J., Gerberick, G.F., Ryan, C.A., Basketter, 
D.A., Lea, L., House, R.V., Ladies, G.S., Loveless, S.E. and Hastings, K.L. 
(1998), Assessment of the skin sensitisation potential of topical medicaments using the local lymph node assay: An interlaboratory exercise. J. Toxicol. Environ.l Health, 53, 563-79.
 
33) OECD (2005), Guidance Document on the Validation and International 
Acceptance of New or Updated Test Methods for Hazard Assessment, Envi ­
ronment, Health and Safety Monograph Series on Testing and Assessment No. 34, ENV/JM/MONO(2005)14, OECD, Paris. Available at: 
[http://www.oecd.org/env/testguidelines]
 ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 757
 
1. papildin ājums  
DEFINĪCIJAS  
Pareizība: pēc testēšanas metodes ieg ūto mērījumu rezult ātu sakritības pakāpe ar 
pieņemtajām references v ērtībām. Tas ir test ēšanas metodes veiktsp ējas rakstur ­
lielums un viens no t ās piemērotības aspektiem. Šo terminu bieži izmanto “atbil ­
stības” vietā, ar to apz īmējot pēc testēšanas metodes ieg ūto pareizo rezult ātu daļu 
(33).  
Salīdzināšanas viela:  sensibiliz ējoša vai nesensibiliz ējoša viela, ko izmanto par 
standartu sal īdzināšanai ar test ējamo vielu. Sal īdzināšanas vielai ir j āpiemīt šādām 
īpašībām: (i) past āvīgs un uzticams ieguves avots, (ii) strukt ūras un funkciju 
līdzība ar test ējamo vielu klases viel ām, (iii) zin āmas fizik ālās/ķīmiskās īpašības; 
(iv) papildu dati par zin āmajiem iedarb ības veidiem; (v) vielas zin āmais iedar ­
bības stiprums atbilst v ēlamās reakcijas intensit ātes diapazonam.  
Šķietams negat īvs: testējamā viela, kurai ar test ēšanas metodi k ļūdaini noteikta 
negatīva vai neakt īva reakcija, lai gan faktiski t ā ir pozitīva vai akt īva (33).  
Šķietams pozit īvs: testējamā viela, kurai ar test ēšanas metodi k ļūdaini noteikta 
pozitīva vai akt īva reakcija, lai gan faktiski t ā ir negatīva vai neakt īva (33).  
Bīstamība: potenciālā spēja kaitēt veselībai vai videi. Kait īgā iedarbība kļūst 
nosakāma tikai tad, ja iedarb ības intensit āte ir pietiekami liela.  
Starplaboratoriju reproduc ējamība: lielums, kas raksturo, k ādā mērā vairākas 
kvalificētas laboratorijas sp ēj iegūt kvalitatīvi un kvantitat īvi līdzīgus rezult ātus, 
ja tās izmanto vienu un to pašu protokolu un vienas un t ās pašas test ējamās 
vielas. Starplaboratoriju reproduc ējamību (saukta ar ī par interlaboratoriju repro ­
ducējamību) nosaka prevalid ēšanas un valid ēšanas proces ā, un šis lielums r āda, 
cik lielā mērā testēšanu vienl īdz sekmīgi iespējams veikt daž ādās laboratorij ās 
(33).  
Iekšlaboratorijas reproduc ējamība: lielums, kas raksturo, k ādā mērā vienā labo­
ratorijā strādājoši kvalific ēti darbinieki sp ēj sekmīgi atkārtot iepriekš ieg ūtus 
rezultātus, ja to pašu protokolu izmanto cit ā laikā. Saukts ar ī par intralaboratoriju 
reproducējamību (33).  
Galējība jeb rupja k ļūda: novērojums, kuru raksturo izteikta novirze no p ārējām 
vērtībām populācijas paraug ā, kurš atlas īts pēc nejaušības principa.  
Kvalitātes nodrošin āšana:  pārvaldības process, kur ā laboratorijas test ēšanas stan ­
dartu, pras ību un pierakstu uztur ēšanas proced ūru ievērošanu un datu p ārneses 
pareizību novērtē no testēšanas veic ējiem neatkar īgas personas.  
Ticamība: parametrs, ar kuru m ēra pakāpi, kādā tajā pašā vai citā laboratorij ā 
ilgākā laikā, izmantojot to pašu protokolu, var ieg ūt reproduc ējamus rezult ātus. 
To novērtē, aprēķinot iekšlaboratorijas un starplaboratoriju reproduc ējamību (33).  
Ādas sensibiliz ācija: imunolo ģisks process, kurš norisin ās, ja uz uz ņemtspējīgu 
organismu ārēji iedarbojas stimul ējošs ķīmisks alerg ēns, kas izraisa ādas imūn­
reakciju, kuras rezult āts var būt kontaktsensibiliz ācija. 
Stimulācijas indekss (SI):  vērtība, ko apr ēķina, lai nov ērtētu testējamai vielai 
piemītošo ādas sensibiliz ācijas potenci ālu; to izsaka k ā attiecību starp progresiju 
grupās, kas saņēmušas pētāmo vielu, un progresiju kontroles grup ā, kas saņēmusi 
tikai nesēju. 
Testējamā viela (ar ī testējamā ķīmiskā viela):  viela vai vielu mais ījums, kuru 
testē ar šo TM.  ▼M3 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 758
 
B.52. AK ŪTĀ INHAL ĀCIJAS TOKSICIT ĀTE: AK ŪTĀS 
TOKSICIT ĀTES KLASES METODE  
IEVADS  
1. Šī testēšanas metode ir l īdzvērtīga ESAO Test ēšanas nor ādījumiem 436 
(TG) (2009. gads). Pirmos  TG 403  par akūto inhalācijas toksicit āti pieņēma 
1981. gad ā. Kopš tā laika tie ir p ārskatīti (sk. šā pielikuma B.2. noda ļu (1)). 
Inhalācijas akūtās toksicit ātes klases ( ATC) metodes (2) (3) (4) izstr ādi 
uzskatīja par nepieciešamu p ēc tam, kad tika pie ņemta pārskatītā orālās 
ATC metode (š ā pielikuma B.1.c noda ļa) (5). Retrospekt īvi pēc veiktspējas 
novērtējot šo metodi, tika atz īts, ka šī metode ir piem ērota izmantošanai 
klasificēšanas un mar ķēšanas nol ūkos (6). Inhal ācijas ATC  testēšanas metode 
dos iespēju ranžēt testējamās ķīmiskās vielas toksicit āti, izmatojot vair ākas 
pakāpeniski pieaugošas m ērķkoncentrācijas. Mirst ību izmanto par svar īgāko 
beigupunktu, tom ēr dzīvnieki, kas cieš smagas s āpes vai mokas vai kas 
acīmredzami nobeigsies, ir hum āni jānonāvē, lai mazin ātu ciešanas. Nor ādī­
jumi par hum āniem beigupunktiem pieejami ESAO Nor ādījumu dokument ā 
Nr. 19 (7).  
2. Norādījumi par š īs testēšanas metodes īstenošanu un interpret ēšanu ir 
pieejami  Guidance Document No. 39 on Acute Inhalation Toxicity Testing  
(GD 39 ) (8).  
3. Šīs testēšanas metodes kontekst ā izmantot ās definīcijas ir sniegtas 1. papil ­
dinājumā un GD 39 (8).  
4. Šī testēšanas metode sniedz inform āciju par test ējamās ķīmiskās vielas b īsta­
majām īpašībām un ļauj šo vielu ranž ēt un klasific ēt saskaņā ar Regulu (EK) 
Nr. 1272/2008 attiec ībā uz ķīmisko vielu, kuras rada ak ūtu toksicit āti, klasi­
fikāciju (9). Ja ir vajadz īgas LC  50 vērtību punktu apl ēses vai koncentr ācijas 
un atbildes reakcijas sakar ības analīze, jāizmanto š ā pielikuma B.2. noda ļas 
testēšanas metode (1). Papildu nor ādījumi par test ēšanas metodes izv ēli ir 
pieejami  GD 39  (8). Šī testēšanas metode nav paredz ēta tieši specializ ētu 
materiālu, piemēram, mazš ķīstošu izometrisku materi ālu vai šķiedrmateri ālu, 
vai rūpnieciski ražotu nanomateri ālu, testēšanai.  
SĀKOTNĒJIE APSV ĒRUMI  
5. Lai l īdz minimumam samazin ātu dzīvnieku izmantošanu testos, test ēšanas 
laboratorijai, pirms t ā apsver, vai test ēšanu neveikt saska ņā ar šo metodi, ir 
jāizskata visa pieejam ā informācija par test ējamo ķīmisko vielu, ar ī līdzši­
nējie pētījumi, kuru dati pal īdzētu izvairīties no papildu test ēšanas. Inform ā­
cija, kas var ētu palīdzēt piemērotāko sugu, l īniju, dzimuma, ekspoz īcijas 
režīma un attiec īgu testējamo koncentr āciju noteikšan ā, ietver test ējamās 
ķīmiskās vielas identit āti, ķīmisko strukt ūru un fizik ālķīmiskās īpašības; 
jebkādu in vitro  vai in vivo  toksicitātes testu rezult ātus; paredz ēto(-os) 
izmantojumu(-us) un iesp ējamo cilv ēka ekspoz īciju; pieejamos  (Q)SAR  
datus un toksikolo ģiskos datus par struktur āli radniec īgām ķīmiskām vielām. 
Ar šo test ēšanas metodi nedr īkstētu testēt koncentr ācijas, kuru kod īgā ( 1 ) vai 
stipri kairinoš ā iedarbība var rad īt stipras s āpes un/vai ciešanas (sk.  GD 39  
(8)). ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 759  
( 1 ) Kodīguma nov ērtējuma pamat ā varētu būt ekspertu atzinums, kur ā izmantotas t ādas 
liecības kā cilvēku un dz īvnieku pieredze, pieejamie ( in vitro ) dati, piem ēram, 
šā pielikuma B.40. noda ļa (10) un B.40.a noda ļa (11) vai ESAO  TG 435  (12), pH 
vērtības, inform ācija par cit ām, līdzīgām ķīmiskajām vielām vai jebk ādi citi būtiski dati.
 TESTA PRINCIPS  
6. Testa princips ir t āds, ka četras stundas ilg ā ekspozīcijā vairākpakāpju 
procedūrā iegūst testējamās ķīmiskās vielas klasific ēšanai pietiekamu infor ­
māciju par š īs vielas ak ūto inhalācijas toksicit āti. Konkr ētām regulat īvām 
vajadzībām var izmantot citus ekspoz īcijas ilgumus. Katrai noteiktajai 
koncentrācijas pak āpei izmanto tr īs katra dzimuma dz īvniekus. Atkar ībā 
no dzīvnieku mirst ības (nāve un/vai pirmsn āves stāvoklis) test ējamās ķīmis­
kās vielas ak ūtās toksicitātes noteikšanai var pietikt ar div ām pakāpēm. Ja ir 
pieejamas liec ības, ka k āds no dzimumiem ir uz ņēmīgāks, testu var turpin āt 
tikai ar uz ņēmīgāko dzimumu. Iepriekš ējās pakāpes rezult āts noteiks n ākamo 
pakāpi, proti:  
a) vai nu turpm āki testi nav vajadz īgi; 
b) vai jāveic tests ar trijiem katra dzimuma dz īvniekiem; vai  
c) jāveic tests ar sešiem uz ņēmīgākā dzimuma dz īvniekiem, t. i., toksicit ātes 
klases zem ākās robežas apl ēšu pamat ā jābūt sešiem dz īvniekiem katr ā 
testa koncentr ācijas grup ā neatkarīgi no dzimuma.  
7. Mirstoši dz īvnieki, kā arī dzīvnieki, kas ac īmredzami cieš s āpes vai pārdzīvo 
stipras un ilgstošas ciešanas, ir hum āni jānonāvē, un, interpret ējot testa 
rezultātus, tie jāuzlūko tāpat kā testā nobeigušies dz īvnieki. Krit ēriji, pēc 
kuriem pie ņem lēmumu non āvēt mirstošus dz īvniekus un dz īvniekus, kam ir 
smagas ciešanas, k ā arī norādījumi par paredzamu vai neizb ēgamu nobeig ­ 
šanos ir sniegti  Guidance Document No. 19 on Humane Endpoints  (7). 
METODES APRAKSTS  
Dzīvnieku sugas izv ēle 
8. Ir jāizmanto jauni un veseli pieauguši dz īvnieki, kas pieder pie laboratorij ās 
parasti izmantotaj ām līnijām. Ieteicam ā suga ir žurka. Ja izmanto citas sugas, 
tas jāpamato.  
Dzīvnieku sagatavošana  
9. Mātītes nedrīkst būt iepriekš dzemd ējušas vai gr ūsnas. Ekspoz īcijas dien ā 
dzīvniekiem j ābūt jauniem pieaugušiem (8–12 ned ēļas) veciem dz īvniekiem 
ar ķermeņa svaru, kas nep ārsniedz ± 20 % no jebk ādu iedarb ībai iepriekš 
pakļautu tāda paša vecuma abu dzimumu dz īvnieku vid ējā ķermeņa svara. 
Dzīvniekus izv ēlas pēc nejaušības principa un mar ķē individu ālai identifi ­
cēšanai. Dz īvniekus l īdz testa s ākumam vismaz piecas dienas tur b ūros, lai 
tie aklimatiz ētos laboratorijas apst ākļos. Dzīvnieki uz īsu laiku pirms testa 
sākšanas ir j āaklimatizē arī attiecībā uz testa apr īkojumu, jo tas mazin ās 
jaunās vides rad īto stresu.  
Dzīvnieku tur ēšana  
10. Temperat ūrai eksperimenta dz īvnieku tur ēšanas telp ā jābūt 22 ± 3 °C. Rela ­
tīvo mitrumu v ēlams uztur ēt 30–70 % diapazon ā, lai gan tas var b ūt neie­
spējami, ja par nes ējvielu izmanto ūdeni. Pirms un p ēc ekspozīcijām dzīv­
nieki parasti ir j ātur būros grupās pēc dzimuma un koncentr ācijas, bet dz īv­
nieku skaits b ūrī nedrīkst traucēt katra dz īvnieka nov ērošanu, k ā arī dzīv­
nieku skaitam j ābūt tādam, lai iesp ējami maz āki būtu zudumi kanib ālisma 
un kaušan ās dēļ. Ja tiek izmantota vien īgi dzīvnieku deguna ekspoz īcija, var 
būt vajadzīgs dzīvniekus aklimatiz ēt fiksācijas caurul ēm. Fiksācijas caurules 
nedrīkst dzīvniekiem rad īt nevajadz īgu fizisku, termisku vai ar imobiliz āciju 
saistītu stresu. Fiks ācija var ietekm ēt fizioloģiskos beigupunktus, piem ēram, 
ķermeņa temperat ūru (hipertermija) un/vai plaušu min ūtes tilpumu. Ja ir  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 760
 
pieejami visp ārīgi dati, kas apliecina, ka nek ādas šādas pārmaiņas nerodas 
vērā ņemamā apmērā, iepriekšēja pielāgošanās fiksācijas caurul ēm nav vaja ­
dzīga. Ja tiek izmantota visa ķermeņa ekspoz īcija aerosolam, dz īvnieki 
ekspozīcijas laikā ir jātur atseviš ķi, lai tie nevar ētu uzņemt testējamo aero ­
solu no citu b ūra dzīvnieku apmatojuma. Iz ņemot ekspoz īcijas laiku, var 
izmantot tradicion ālu un sertific ētu laboratorijas uzturu, ko papildina ar 
neierobežotu daudzumu kr āna dzeram ā ūdens. Dzīvniekus 12 stundas dien ­
naktī tur mākslīgā apgaismojum ā, bet 12 stundas – tums ā. 
Inhalācijas kameras  
11. Izvēloties inhal ācijas kameru, j āņem vērā testējamās ķīmiskās vielas īpašības 
un testa m ērķis. Visieteicam ākā metode ir dz īvnieka deguna ekspoz īcija (šis 
termins aptver dz īvnieka galvas, deguna vai snu ķa ekspozīciju). Dzīvnieka 
deguna ekspoz īcija ir parasti ieteicama š ķidro vai cieto aerosolu p ētījumiem 
un tvaikiem, kas var kondens ēties un veidot aerosolu. P ētījuma konkr ētos 
mērķus, iespējams, var lab āk sasniegt, izmantojot visa ķermeņa ekspozīciju, 
bet tas ir j āpamato p ētījuma ziņojumā. Lai nodrošin ātu atmosf ēras stabilit āti, 
izmantojot visa ķermeņa kameru, testa dz īvnieku kop ējais apjoms nedr īkst 
pārsniegt 5 % no kameras tilpuma. Deguna un visa ķermeņa ekspozīcijas 
paņēmienu principi un to konkr ētās priekšroc ības un tr ūkumi ir aprakst īti 
GD 39  (8). 
EKSPOZ ĪCIJAS APST ĀKĻI 
Koncentr āciju ievad īšana  
12. Ekspoz īcijai ieteicams izv ēlēties nemain īgu četru stundu ilgumu, iz ņemot 
līdzsvara sasniegšanas laiku. Var b ūt vajadzīgi citi ilgumi, lai nodrošin ātu 
atbilstību konkr ētām prasībām, tomēr pētījuma ziņojumā tas jāpamato (sk.  
GD 39 (8)). Dz īvnieki, kas iedarb ībai tiek pak ļauti visa ķermeņa kamerās, ir 
jātur atseviš ķi, lai nepie ļautu, ka test ējamā ķīmiskā viela tiek uz ņemta, laizot 
citus būra dzīvniekus. Ekspoz īcijas period ā dzīvniekus nevajadz ētu barot. 
Visa ķermeņa ekspozīcijas laikā var pastāvīgi nodrošin āt ar ūdeni.  
13. Dzīvnieki tiek pak ļauti testējamās ķīmiskās vielas iedarb ībai gāzes, tvaiku, 
aerosola vai to sajaukuma veid ā. Testējamais agreg ātstāvoklis ir atkar īgs no 
testējamās ķīmiskās vielas fizik ālķīmiskajām īpašībām, izraudz ītās koncen­
trācijas un/vai fizik ālās formas, kas test ējamās ķīmiskās vielas apstr ādes un 
izmantošanas laik ā ir visvarb ūtīgākā. Higroskopiskas un ķīmiski rea ģējošas 
testējamās ķīmiskās vielas ir j ātestē sausa gaisa apst ākļos. Jāraugās, lai 
nerastos spr ādzienbīstamas koncentr ācijas.  
Daļiņu sadalījums pēc lieluma  
14. Daļiņu sadalījums pēc lieluma j ānoteic visiem aerosoliem un tvaikiem, kas 
var kondens ēties un veidot aerosolu. Lai nodrošin ātu visu elpošanas 
sistēmas attiec īgo rajonu ekspoz īciju, ir ieteicami aerosoli ar masas vid ējo 
aerodinamisko diametru ( MMAD ) diapazon ā no 1 līdz 4 μm ar ģeometrisko 
standartnovirzi ( σ g ) diapazon ā no 1,5 līdz 3,0 (8) (13) (14). Iesp ēju robežās 
ir jācenšas nodrošin āt atbilstību šim standartam, bet, ja tas nav iesp ējams, ir 
jāsniedz eksperta atzinums. Piem ēram, met ālu izgarojumu da ļiņas var būt 
mazākas par šo standartu, savuk ārt lādētas daļiņas, šķiedrmateri āli un higro ­
skopiski materi āli (kas elpošanas sist ēmas mitraj ā vidē izplešas) šo standartu 
var pārsniegt.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 761
 
Testējamās ķīmiskās vielas sagatavošana nes ējvielā 
15. Lai ģenerētu testējamās ķīmiskās vielas attiec īgu koncentr āciju un da ļiņu 
lielumu atmosf ērā, var izmantot nes ējvielu. Ieteicam ā nesējviela visos gad ī­
jumos noteikti ir ūdens. Lai pan āktu vajadz īgo daļiņu sadalījumu pēc 
lieluma, da ļiņu materiālu var pak ļaut mehāniskiem procesiem, tom ēr jāno­
drošina, lai test ējamā ķīmiskā viela nesadal ītos un nep ārmainītos. Gadī­
jumos, kad uzskata, ka meh āniski procesi ir main ījuši testējamās ķīmiskās 
vielas sast āvu (piem ēram, pārāk augstās temperat ūrās, ko pārāk intensīvā 
malšanā radījusi berze), test ējamās ķīmiskās vielas sast āvs ir anal ītiski jāpār­
bauda. Jāievēro vajadz īgā piesardzība, lai test ējamo ķīmisko vielu nepies ār­ 
ņotu. Nav nepieciešams test ēt nedrūpošus graudveida materi ālus, kas ir 
izstrādāti tā, lai būtu neieelpojami. J āveic berzes tests, lai pier ādītu, ka, 
apstrādājot graudveida materi ālus, nerodas ieelpojamas da ļiņas. Ja berzes 
testā tiek ieg ūtas ieelpojamas da ļiņas, jāveic inhal ācijas toksicit ātes tests.  
Kontroldz īvnieki  
16. Līdztekus veiktas negat īvas (gaisa) kontroles grupa nav vajadz īga. Ja testa 
atmosfēras ģenerēšanā izmanto nes ējvielu, kas nav ūdens, nes ējvielas 
kontrolgrupa j āizmanto tikai tad, ja nav pieejami v ēsturiski inhal ācijas toksi ­
citātes dati. Ja nes ējvielā iestrādātas testējamās ķīmiskās vielas toksicit ātes 
pētījums toksicit āti neatklāj, secina, ka nes ējviela test ētajā koncentr ācijā nav 
toksiska; t ādējādi nesējvielas kontroles grupa nav nepieciešama.  
EKSPOZ ĪCIJAS APST ĀKĻU MONITORINGS  
Gaisa plūsma caur kameru  
17. Katras ekspoz īcijas laik ā ir rūpīgi jākontrolē, nepārtraukti j āmonitorē un 
vismaz reizi stund ā jāreģistrē gaisa plūsma caur kameru. Testa atmosf ēras 
koncentrācijas (vai stabilit ātes) monitorings ir visu dinamisko parametru 
integrāla mērīšana, kas dod iesp ēju netieši kontrol ēt visus attiec īgos dina­
miskos atmosf ēras ģenerēšanas parametrus. Īpaši jāraugās, lai deguna ekspo ­
zīcijas kamer ās nenotiktu izelpot ā gaisa ieelpošana gad ījumos, kur gaisa 
plūsma ekspoz īcijas sistēmā nav pietiekama, lai nodrošin ātu testējamās ķī­
miskās vielas atmosf ēras dinamisku pl ūsmu. Ir pieejamas metodikas, ko var 
izmantot, lai pier ādītu, ka konkr ētos darbības apstākļos atkārtota ieelpošana 
nenotiek (8) (15). Sk ābekļa koncentr ācijai jābūt vismaz 19 %, un oglek ļa 
dioksīda koncentr ācija nedrīkst pārsniegt 1 %. Ja ir pamats uzskat īt, ka nav 
iespējams nodrošin āt atbilstību šiem standartiem, sk ābekļa un oglek ļa diok­
sīda koncentr ācijas ir jāizmēra. 
Temperat ūra un relat īvais mitrums kamer ā 
18. Temperat ūra kamerā jāuztur 22 ± 3 °C robež ās. Relatīvais mitrums dz īv­
nieku inhal ācijas zonā gan deguna, gan visa ķermeņa ekspozīciju gadījumā 
ir jāmonitorē un jāreģistrē vismaz tr īs reizes, ja tests ilgst l īdz četrām 
stundām, un reizi stund ā, ja tas ir īsāks. Relatīvo mitrumu v ēlams uztur ēt 
30–70 % diapazon ā, bet tas var neb ūt izdarāms (piem ēram, kad tiek test ēti 
maisījumi uz ūdens bāzes) vai izm ērāms, jo test ējamā ķīmiskā viela interfer ē 
ar testēšanas metodi.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 762
 
Testējamā ķīmiskā viela: nomin ālā koncentr ācija 
19. Kad vien iesp ējams, ir j āaprēķina un j āreģistrē nominālā koncentr ācija 
ekspozīcijas kamer ā. Nominālā koncentr ācija ir ģenerētās testējamās ķīmis­
kās vielas masa, ko dala ar kameras sist ēmai cauri izlaist ā gaisa kop ējo 
tilpumu. Nomin ālo koncentr āciju neizmanto, lai raksturotu dz īvnieku ekspo ­
zīciju, taču nominālās un faktisk ās koncentr ācijas salīdzinājums sniedz 
norādes par testa sist ēmas ģenerēšanas efektivit āti, tādējādi to var izmantot, 
lai atklātu ģenerēšanas probl ēmas. 
Testējamā ķīmiskā viela: faktisk ā koncentr ācija 
20. Faktisk ā koncentr ācija ir test ējamās ķīmiskās vielas koncentr ācija inhal ācijas 
kameras dz īvnieku inhal ācijas zonā. Faktiskās koncentr ācijas var uzzin āt vai 
nu ar specifisk ām metodēm (piemēram, tiešo paraugu ņemšanu, adsorbcijas 
vai ķīmiskās reaģēšanas metod ēm un turpm āku analītisko raksturošanu), vai 
ar tādām nespecifisk ām metodēm kā gravimetrisk ā filtra anal īze. Gravime ­
triskās analīzes izmantošana ir pie ņemama tikai attiec ībā uz vienas sast āv­
daļas pulvera aerosoliem vai aerosoliem ar zemas gaistam ības šķidrumiem, 
turklāt šī analīze ir jāpamato ar attiec īgiem test ējamās ķīmiskās vielas 
raksturojumiem pirms p ētījuma veikšanas. Koncentr ācijas noteikšanu ar 
gravimetrisko anal īzi var veikt ar ī vairāku sastāvdaļu pulvera aerosoliem. 
Tomēr tam ir vajadz īgi analītiskie dati, kas pier āda, ka gais ā pārnestajam 
materiālam sastāvs ir tāds pats k ā sākotnējam materi ālam. Ja šāda inform ā­
cija nav pieejama, p ētījuma laik ā var būt nepieciešams ar regul āriem inter ­
vāliem atkārtoti analiz ēt testējamo ķīmisko vielu (v ēlams, kad t ā tiek pārnē­
sāta gaisā). Attiecībā uz aerosola prepar ātiem, kas var iztvaikot vai subli ­
mēties, ir jāpierāda, ka ar izraudz īto metodi iev āktas visas f āzes. Mērķa, 
nominālās un faktiskas koncentr ācijas ir jānorāda pētījuma ziņojumā, bet 
statistiskaj ā analīzē, kurā aprēķina letālo koncentr āciju vērtības, izmanto 
vienīgi faktisk ās koncentr ācijas.  
21. Ja iesp ējams, jāizmanto vienas s ērijas testējamā ķīmiskā viela, un test ējamais 
paraugs ir j āglabā apstākļos, kas uztur t ā tīrību, homogenit āti un stabilit āti. 
Pirms pētījuma sākšanas ir jau j ābūt aprakstam par test ējamās ķīmiskās 
vielas īpašībām, arī par tās tīrību un, ja tehniski iesp ējams, identit āti, un 
konstatēto piesārņotāju un piemais ījumu daudzumu. To var pier ādīt ar 
šādiem datiem (bet ne tikai): aiztures laiks un relat īvā maksimuma zona, 
molekulmasa no masspektrometrijas vai g āzhromatogr āfijas anal īzes, vai 
citām aplēsēm. Lai gan test ēšanas laboratorija nav atbild īga par test ējamā 
parauga identit āti, tai būtu ieteicams vismaz zin āmā mērā pārliecināties par 
sponsora sniegto raksturojumu (piem ēram, krāsa, fizikālās īpašības utt.)  
22. Ekspoz īcijas atmosf ēru uztur iesp ējami nemain īgu un nep ārtraukti un/vai 
periodiski monitor ē atkarībā no analīzes metodes. Ja paraugus ņem perio­
diski, četru stundu p ētījuma laik ā kameras atmosf ēras paraugi ir j āņem 
vismaz divas reizes. Ja sakar ā ar ierobežotu gaisa caurpl ūdumu vai zemu 
koncentrāciju tas nav iesp ējams, visā ekspozīcijas period ā var paņemt vienu 
paraugu. Ja tiek konstat ētas ievērojamas sv ārstības starp paraugiem, n ākamo 
koncentrāciju testēšanā katras ekspoz īcijas laik ā jāņem četri paraugi. Atse ­
višķiem kameras koncentr ācijas paraugiem nevajadz ētu atšķirties no kameras 
vidējās koncentr ācijas vairāk kā par ± 10 % g āzēm un tvaikiem un ± 20 % 
šķidriem vai cietiem aerosoliem. Ir j āaprēķina un jāreģistrē laiks, kas vaja ­
dzīgs, līdz kamer ā iestājas līdzsvara st āvoklis (t  95 ). Ekspoz īcijas laiks ilgst 
visu testējamās ķīmiskās vielas ģenerēšanas laiku, ieskaitot laiku, kas vaja ­
dzīgs, lai sasniegtu t  95 . Norādījumi par t  95 aplēsēm ir sniegti  GD 39  (8). ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 763
 
23. Ļoti sarežģītiem mais ījumiem, kas sast āv no tvaikiem/g āzēm, un aerosoliem 
(piemēram, degšanas atmosf ērām un test ējamām ķīmiskām vielām, kuru 
izplūde notiek no gal īgajam izmantojumam paredz ētiem izstr ādājumiem/ie ­
rīcēm) katra f āze inhalācijas kamer ā var izturēties atšķirīgi, tāpēc katrai fāzei 
(tvaiki/gāze un aerosols) ir j āizvēlas vismaz viena indikatorviela (anal īts), 
kas parasti ir mais ījuma galven ā aktīvā viela. Ja test ējamā ķīmiskā viela ir 
maisījums, anal ītiskā koncentr ācija ir jānorāda kopējam mais ījumam, nevis 
tikai aktīvajai sast āvdaļai vai komponentam (anal ītam). Papildu inform ācija 
par faktiskaj ām koncentr ācijām ir pieejama  GD 39  (8). 
Testējamā ķīmiskā viela: da ļiņu sadalījums pēc lieluma  
24. Aerosolu da ļiņu sadalījums pēc lieluma j ānosaka vismaz divas reizes katras 
četru stundu ekspoz īcijas laikā, izmantojot kask ādes impaktoru vai alterna ­
tīvu instrumentu, piem ēram, aerodinamisko da ļiņu mērītāju. Ja var pier ādīt, 
ka ar kask ādes impaktoru vai alternat īvo instrumentu ieg ūtie rezult āti ir 
līdzvērtīgi, alternat īvo instrumentu var izmantot vis ā pētījumā. Lai ieg ūtu 
apstiprinājumu, ka galvenais iev ākšanas instruments nodrošina pietiekamu 
vākšanas efektivit āti, paralēli šim galvenajam instrumentam ir j āizmanto otra 
iekārta, piem ēram, gravimetriskais filtrs vai atsit ējs / gāzes barbotieris. 
Daļiņu lieluma anal īzē iegūtajai masas koncentr ācijas vērtībai jābūt saprā­
tīgās robežās salīdzinājumā ar filtra anal īzē iegūto masas koncentr ācijas 
vērtību (sk.  GD 39  (8)). Ja p ētījuma agrīnā posmā var pierādīt līdzvērtību, 
turpmāki apstiprinoši m ērījumi nav vajadz īgi. Dzīvnieku labtur ības nolūkos 
jāveic pasākumi, kas iesp ējami mazin ātu nepārliecinošu datu ieguvi, kuru 
dēļ var būt nepieciešams atk ārtot ekspoz īciju. Ir jānosaka da ļiņu lielums 
tādiem tvaikiem, kuru kondens āts varētu izveidot aerosolu vai kuru veidot ā 
atmosfērā tiek konstat ētas daļiņas, kas liek dom āt par jauktu f āžu iespēja­
mību (sk. 14. punktu).  
PROCED ŪRA 
Galvenais tests  
25. Katrā posmā izmanto tr īs katra dzimuma dz īvniekus vai sešus uz ņēmīgākā 
dzimuma dz īvniekus. Ja deguna ekspoz īcijai tiek pak ļauti grauz ēji, kas nav 
žurkas, maksim ālos ekspoz īcijas ilgumus var kori ģēt tā, lai iespējami mazi ­
nātu attiecīgajai sugai rakstur īgās ciešanas. S ākuma devai izmantojamo 
koncentrācijas līmeni izvēlas no četriem noteiktajiem l īmeņiem, un s ākum­
koncentrācijas līmenim jābūt tādam, kas, visticam āk, izraisīs toksicit āti 
dažiem no devu sa ņēmušajiem dz īvniekiem. Test ēšanas shēmas gāzēm, tvai­
kiem un aerosoliem (ietvertas 2.–4. papildin ājumā) paredz test ēšanu ar  CLP  
1.–4. kategorijas robežv ērtībām (9) gāzēm (100, 500, 2 500, 20 000 ppm/4 h) 
(2. papildin ājums), tvaikiem (0,5, 2, 10, 20 mg/l/4 h) (3. papildin ājums) un 
aerosoliem (0,05, 0,5, 1, 5 mg/l/4 h) (4. papildin ājums). Savuk ārt 5. katego ­
rija, kas Regul ā (EK) Nr. 1272/2008 nav ietverta (9), attiecas uz koncentr ā­
cijām, kuras p ārsniedz attiec īgās robežkoncentr ācijas. Katrai s ākumkoncen ­
trācijai piem ēro attiecīgo testēšanas shēmu. Atkar ībā no humāni nonāvēto vai 
mirušo dz īvnieku skaita test ēšanas proced ūra seko nor ādītajām bultām, līdz 
var noteikt kategoriju.  
26. Laika interv āls starp ekspoz īcijas grup ām ir atkar īgs no toksicit ātes pazīmju 
parādīšanās, ilguma un smaguma. N ākamā koncentr ācijas līmeņa iedarbībai 
dzīvnieki jāpakļauj tikai tad, kad g ūta pietiekama p ārliecība par iepriekš ējā 
testā izdzīvojušajiem dz īvniekiem. Lai nov ērotu aizkav ētu toksicit āti, ietei­
cams ievērot 3–4 dienu starplaiku starp ekspoz īcijām ar katru koncentr ācijas 
līmeni. Starplaiku var kori ģēt pēc vajadzības, piem ēram, gad ījumos, kad 
atbildes reakcijas nav p ārliecinošas.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 764
 
Pieļaujamā daudzuma tests  
27. Pieļaujamā daudzuma testu izmanto gad ījumos, kad par test ējamo ķīmisko 
vielu ir zin āms vai sagaid āms, ka tā faktiski b ūs netoksiska, t. i., t ā izraisīs 
toksisku atbildes reakciju tikai tad, ja koncentr ācija pārsniegs regulat īvo 
robežkoncentr āciju. Inform āciju par test ējamās ķīmiskās vielas toksiskumu 
var iegūt no zināšanām par cit ām līdzīgām pārbaudītām vielām vai citiem 
līdzīgiem mais ījumiem, ņemot vērā to sastāvdaļu identitāti un procentu ālo 
īpatsvaru, par kur ām ir zināms, ka tām piemīt būtisks toksiskums. Situ ācijās, 
kad nav inform ācijas par toksiskumu vai t ā ir nepietiekama, vai ar ī ir pare­
dzams, ka test ējamā ķīmiskā viela būs toksiska, ir j āveic galvenais tests 
(papildu nor ādījumi pieejami  GD 39  (8)).  
28. Saska ņā ar parasto proced ūru trīs katra dzimuma dz īvniekus vai sešus uz ņē­
mīgākā dzimuma dz īvniekus pak ļauj šādu koncentr āciju iedarb ībai: 20 000 
ppm gāzēm, 20 mg/l tvaikiem un 5 mg/l putek ļiem/miglai (ja t ās var 
sasniegt), kas b ūtu šīs testēšanas metodes pie ļaujamā daudzuma tests. 
Testējot aerosolus, galvenajam m ērķim jābūt ieelpojama lieluma da ļiņu iegū­ 
šanai (t. i., 1–4 μm MMAD ). Ar lielāko daļu testējamo ķīmisko vielu tas ir 
iespējams koncentr ācijā 2 mg/l. Testus ar aerosoliem koncentr ācijā, kas 
pārsniedz 2 mg/l, dr īkst veikt tikai tad, ja var ieg ūt ieelpojama lieluma 
daļiņas (sk.  GD 39  (8)). Saska ņā ar GHS  (16) dzīvnieku labtur ības apsvē­
rumu dēļ ir ieteicams izvair īties no testiem ar koncentr ācijām, kas pārsniedz 
robežkoncentr ācijas. Vai neveikt testus ar  GHS  5. kategoriju (16), kas nav 
paredzēta Regulā (EK) Nr. 1272/2008 (9), ir j āapsver tikai tad, ja ļoti 
iespējams, ka š ādu testu rezult āti būtu tieši noz īmīgi cilvēku veselības 
aizsardzībā, un tādā gadījumā pētījuma ziņojumā tas jāpamato. Spr ādzien­
bīstamu test ējamo ķīmisko vielu gad ījumā ir jācenšas izvair īties no apst āk­ 
ļiem, kuros var izrais īties sprādziens. Lai lieki neizmantotu dz īvniekus, 
pirms pie ļaujamā daudzuma testa ir j āveic tests bez dz īvniekiem, nodrošinot, 
ka pieļaujamā daudzuma testa kameras apst ākļi ir sasniedzami.  
NOVĒROJUMI  
29. Ekspoz īcijas perioda laik ā dzīvnieki ir regul āri klīniski jānovēro. Pēc ekspo­
zīcijas klīniskie nov ērojumi ekspoz īcijas dien ā jāveic vismaz divreiz vai 
biežāk, ja to indic ē dzīvnieku reakcija uz vielas sa ņemšanu, un vismaz 
reizi dien ā nākamās 14 dienas. Nov ērošanas perioda ilgums nav noteikts, 
bet tas ir j ānosaka atkar ībā no klīnisko paz īmju veida un iest āšanās laika, kā 
arī no atvese ļošanās perioda ilguma. Ir svar īgi, kādos laikos par ādās un 
izzūd toksicit ātes pazīmes, it seviš ķi, ja tām ir tendence aizkav ēties. Visus 
novērojumus regul āri reģistrē, par katru dz īvnieku glab ājot atseviš ķus 
pierakstus. Visi mirstošie dz īvnieki un dz īvnieki, kam v ērojamas lielu 
sāpju un/vai ilgstošu ciešanu paz īmes, dzīvnieku labtur ības nolūkos ir 
humāni jānonāvē. Veicot p ārbaudes, lai paman ītu klīniskas toksicit ātes 
pazīmes, ir jāuzmanās, lai sākotnējs savārgums un t ādas pārejošas pārmaiņas 
elpošanā, ko izrais ījusi ekspoz īcijas proced ūra, netiktu k ļūdaini uzskat ītas 
par vielas ievad īšanas ietekmi. J āņem vērā principi un krit ēriji, kas apkopoti  
Humane Endpoints Guidance Document  (7). Ja dz īvnieki ir non āvēti 
humānu apsvērumu dēļ vai atrasti miruši, iesp ējami prec īzi ir jāreģistrē 
nāves iestāšanās laiks.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 765
 
30. Novērojot dzīvniekus b ūros, ir jāpievērš uzmanība ādas un apmatojuma, acu 
un gļotādas, kā arī elpošanas, asinsrites, ve ģetatīvās un centr ālās nervu 
sistēmas, somatomotorikas un uzved ības reakciju p ārmaiņām. Ja iesp ējams, 
uzmanība jāpievērš jebkādām atšķirībām starp lok ālo un sist ēmisko ietekmi. 
Uzmanība jāpievērš novērojumiem attiec ībā uz drebu ļiem, krampjiem, sieka ­
lošanos, caureju, letar ģiju, miegu un komu. Rekt āli temperat ūras mērījumi 
var nodrošin āt papildu liec ības par reflektorisku bradipnoju vai hipotermi ­
ju/hipertermiju, kas saist īta ar vielas sa ņemšanu vai kust ību ierobežošanu.  
Ķermeņa svars  
31. Katra dz īvnieka svars ir j āreģistrē vienu reizi aklimatiz ēšanās periodā, 
ekspozīcijas dien ā pirms ekspoz īcijas (0. diena) un vismaz pirmaj ā, trešajā 
un septītajā dienā (un reizi ned ēļā pēc tam), k ā arī nāves vai eitan āzijas 
brīdī, ja tas notiek p ēc pirmās dienas. Ķermeņa svaru uzskata par ļoti 
svarīgu toksicit ātes pazīmi, tādēļ dzīvnieki, kam v ērojams notur īgs ≥ 
20 % dekrements sal īdzinājumā ar vērtībām, kuras ieg ūtas priekšizp ētē, ir 
cieši jāmonitorē. Izdzīvojušos dz īvniekus nosver un hum āni nonāvē pēcek­
spozīcijas perioda beig ās. 
Patoloģija 
32. Visiem testa dz īvniekiem, ar ī tiem, kas testa laik ā nobeigušies vai kam 
dzīvnieku labtur ības apsvērumu dēļ izdarīta eitanāzija un kas iz ņemti no 
pētījuma, ir j āveic pilna autopsija. Ja autopsiju nevar izdar īt tūlīt pēc mirušā 
dzīvnieka atkl āšanas, dz īvnieks ir j āievieto ledusskap ī (bez sasald ēšanas) 
temperatūrā, kas ir pietiekami zema, lai iesp ējami mazin ātu autolīzi. Autop ­
sija jāveic iespējami drīz, parasti dienas vai divu dienu laik ā. Visas smag ās 
patoloģiskās pārmaiņas ir jāreģistrē par katru dz īvnieku, īpašu uzman ību 
pievēršot jebkādām pārmaiņām elpošanas sist ēmā. 
33. Lai paplašin ātu pētījuma interpret ējošo vērtību, var apsv ērt, vai apriori nepa ­
redzēt papildu p ārbaudes, piem ēram, izdz īvojušo žurku plaušu svara noteik ­ 
šanu un/vai t ādas liecības par kairin ājumu, ko g ūst elpošanas sist ēmas 
mikroskopisk ā izmeklēšanā. Tāpat var izmekl ēt tādus orgānus, kas liecina 
par smag ām patolo ģiskām pārmaiņām dzīvniekos, kuri izdz īvojuši 24 vai 
vairāk stundas, un org ānus, par ko ir zin āms vai gaid āms, ka tie tiks skarti. 
Visas elpošanas sist ēmas mikroskopiska izmekl ēšana var nodrošin āt lietde­
rīgu inform āciju par test ējamajām ķīmiskajām vielām, kas rea ģē ar ūdeni, 
piemēram, skābēm un higroskopisk ām testējamām ķīmiskām vielām. 
DATI UN ZI ŅOJUMU SAGATAVOŠANA  
Dati 
34. Ir jāsniedz dati par katra dz īvnieka svaru un autopsijas atradi. Kl īnisko 
novērojumu dati j āapkopo tabul ā, par katru testa grupu nor ādot to dzīvnieku 
skaitu, kas izmantoti, to dz īvnieku skaitu, kuriem par ādījušās noteiktas toksi ­
citātes pazīmes, to dz īvnieku skaitu, kuri testa laik ā atrasti nobeigušies vai ir 
nonāvēti humānu apsvērumu dēļ, atsevišķu dzīvnieku nāves iestāšanās laiku, 
toksiskās ietekmes raksturu, norisi laik ā un atgriezeniskumu, k ā arī autop­
sijas atradi.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 766
 
Testēšanas pārskats  
35. Testēšanas pārskatā jāiekļauj šāda inform ācija: 
Testa dzīvnieki un dz īvnieku tur ēšana:  
— apraksts par apst ākļiem būros, arī dzīvnieku skaits (vai skaita mai ņa) 
katrā būrī, pakaiši, temperat ūra un relat īvais mitrums, apgaismojuma 
ilgums un inform ācija par uzturu,  
— izmantot ās sugas/līnija un pamatojums, k ādēļ ir izmantota cita suga, kas 
nav žurka,  
— dzīvnieku skaits, vecums un dzimums,  
— nejaušin āšanas metode,  
— sīkas ziņas par bar ības un ūdens kvalit āti (ieskaitot uztura veidu/avotu, 
ūdens avotu),  
— jebkāda pirmstesta sagatavošana, ieskaitot uzturu, karant īnu un slim ības 
ārstēšanu.  
Testējamā ķīmiskā viela:  
— fizikālā daba, tīrība un attiec īgos gadījumos arī fizikālķīmiskās īpašības 
(ieskaitot izomeriz āciju),  
— identifik ācijas dati un re ģistrācijas numurs Ķīmijas referat īvajā žurnālā 
(CAS), ja zināms. 
Nesējviela:  
— nesējvielas izmantošanas pamatojums un nes ējvielas izv ēles pamatojums 
(ja tā nav ūdens),  
— vēsturiski vai vienlaic īgi dati, kas pier āda, ka nes ējviela neietekm ē pētī­
juma rezult ātu. 
Inhalācijas kamera:  
— inhalācijas kameras apraksts, ieskaitot izm ērus un tilpumu,  
— dzīvnieku ekspoz īcijai un atmosf ēras ģenerēšanai izmantot ā aprīkojuma 
izcelsme un apraksts,  
— temperat ūras, mitruma, da ļiņu lieluma un faktisk ās koncentr ācijas mērī­ 
šanas apr īkojums,  
— gaisa avots, pievad ītā un aizvad ītā gaisa apstr āde un izmantot ā kondi­
cionēšanas sist ēma, 
— metodes, ko izmanto homog ēnas testa atmosf ēras nodrošin āšanas apr ī­
kojuma kalibr ēšanai,  
— spiediena starp ība (pozitīva vai negat īva), 
— ekspoz īcijas portu skaits kamer ā (deguna ekspoz īcija); dzīvnieku atra ­ 
šanās vieta sist ēmā (visa ķermeņa ekspozīcija),  
— testa atmosf ēras īslaicīga homogenit āte/stabilitāte, 
— temperat ūras un mitruma sensoru atrašan ās vieta un testa atmosf ēras 
paraugu ņemšana kamer ā, 
— gaisa caurpl ūduma rādītāji: gaisa caurpl ūdums uz vienu ekspoz īcijas 
portu (deguna ekspoz īcija) vai dz īvniekslodze/kamera (visa ķermeņa 
ekspozīcija),  
— attiecīgā gadījumā informācija par sk ābekļa un oglek ļa dioksīda mērī­ 
šanai izmantoto apr īkojumu,  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 767
 
— laiks, kas vajadz īgs, lai inhal ācijas kamer ā sasniegtu l īdzsvaru (t  95 ), 
— tilpuma nomai ņu skaits stund ā, 
— mērīšanas ierīces (attiec īgā gadījumā). 
Ekspozīcijas dati:  
— pamatojums par m ērķkoncentrācijas izvēli galvenajam p ētījumam,  
— nomin ālās koncentr ācijas (inhal ācijas kamer ā ģenerētās testējamās ķīmis­
kās vielas kop ējā masa, kas dal īta ar kamerai caurpl ūdušā gaisa tilpumu),  
— testējamās ķīmiskās vielas faktisk ās koncentr ācijas, kas iev āktas no dz īv­
nieka inhal ācijas zonas. Test ējamiem mais ījumiem, kas veido hetero ­
gēnas fizikālās formas (g āzes, tvaiki, aerosoli), katru var analiz ēt atse­
višķi, 
— visas gaisa koncentr ācijas pārskatā ir jānorāda masas vien ībās 
(piemēram, mg/l, mg/m  3 utt.) Iekav ās var uzr ādīt arī tilpuma vien ības 
(piemēram, ppm, ppb),  
— daļiņu sadalījums pēc lieluma, masas vid ējais aerodinamiskais diametrs 
(MMAD ) un ģeometrisk ā standartnovirze ( σ g ), tostarp to apr ēķināšanas 
metodes. Zi ņojumā jāietver atseviš ķu daļiņu lieluma anal īzes. 
Testēšanas apst ākļi: 
— sīka inform ācija par test ējamās ķīmiskās vielas prepar ātu, arī par visām 
procedūrām, kas izmantotas cietu vielu da ļiņu lieluma samazin āšanai vai 
testējamās ķīmiskās vielas š ķīdumu sagatavošanai. Gad ījumos, kad 
mehāniski procesi ir, iesp ējams, main ījuši testējamās ķīmiskās vielas 
sastāvu, ziņojumā jāietver tādu analīžu rezultāti, kurās verificēts testē­
jamās ķīmiskās vielas sast āvs, 
— apraksts (v ēlams, kop ā ar shēmu) par iek ārtu, ar kuru ģenerē testa atmos ­
fēru un dzīvniekus pak ļauj tās iedarbībai, 
— sīka inform ācija par izmantoto ķīmiski anal ītisko metodi un metodes 
validēšanu (ieskaitot to, cik efekt īva ir testējamās ķīmiskās vielas atg ū­ 
šana no paraugu ņemšanas vides),  
— testa koncentr āciju izvēles pamatojums.  
Rezultāti: 
— tabula ar kameras temperat ūru, mitrumu un gaisa pl ūsmu,  
— tabula ar datiem par kameras nomin ālo un faktisko koncentr āciju, 
— tabula ar datiem par da ļiņu lielumu, ieskaitot anal ītisko paraugu 
ņemšanas datus, da ļiņu sadalījumu pēc lieluma un  MMAD  un σ g aprē­ 
ķinus,  
— tabula ar datiem par katra dz īvnieka atbildes reakciju un koncentr ācijas 
līmeni (t. i., dz īvnieki, kam izpauduš ās toksicitātes pazīmes, arī mirstība; 
ietekmes veids, ietekmes smagums un ilgums),  
— pētījuma dien ās ievāktā informācija par katra dz īvnieka svaru, n āves 
datums un laiks, ja n āve iestājusies pirms paredz ētās eitanāzijas, toksi ­
citātes pazīmju parādīšanās gaita un par katru dz īvnieku nor āde, vai šīs 
pazīmes bijušas atgriezeniskas,  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 768
 
— katra dz īvnieka autopsijas atrade un histopatolo ģiskās izmekl ēšanas 
rezultāti, ja pieejami,  
— CLP  kategorijas klasifik ācija un LC  50 robežvērtība. 
Rezultātu interpret ācija un koment āri: 
— īpaši svarīgi ir aprakst īt metodes, kas izmantotas, lai nodrošin ātu, ka ir 
apmierināti šīs testa metodes krit ēriji, piem ēram, attiec ībā uz robežkon ­
centrācijām vai da ļiņu lielumu,  
— ir jāapspriež da ļiņu ieelpojam ība, ņemot vērā kopējos konstat ējumus, it 
sevišķi, ja nav izdevies nodrošin āt atbilstību daļiņu lieluma krit ērijiem,  
— pētījuma kop ējā novērtējumā ir jānorāda nomin ālās un faktisk ās koncen­
trācijas noteikšanai izmantoto metožu saska ņotība, kā arī faktiskās 
koncentrācijas attiec ība pret nomin ālo, 
— jāapspriež, k āds varētu būt nāves cēlonis un galvenais iedarb ības veids 
(sistēmisks attiec ībā pret viet ēju), 
— jāsniedz paskaidrojums, ja, pamatojoties uz ESAO  Guidance Document 
on Humane Endpoints  (7) kritērijiem, bija hum āni jānonāvē dzīvnieki, 
kas cieta s āpes vai izr ādīja smagu un ilgstošu ciešanu paz īmes. 
LITERAT ŪRA 
(1) Šā pielikuma B.2. noda ļa “Akūtā inhalācijas toksicit āte”. 
(2) Holzhütter H-G, Genschow E, Diener W, and Schlede E (2003). Dermal 
and Inhalation Acute Toxicity Class Methods: Test Procedures and Biome ­
tric Evaluations for the Globally Harmonized Classification System.  Arch. 
Toxicol.  77: 243-254.  
(3) Diener W, Kayser D and Schlede E (1997). The Inhalation Acute-Toxic- 
Class Method; Test Procedures and Biometric Evaluations.  Arch. Toxicol.  
71: 537-549.  
(4) Diener W and Schlede E (1999). Acute Toxic Class Methods: Alternatives 
to LD/LC  50 Tests.  ALTEX  1: 129-134.  
(5) Šā pielikuma B.1.b noda ļa “Akūts perorāls toksiskums – ak ūta toksiskuma 
klases metode”.  
(6) OECD (2009). Report on Biostatistical Performance Assessment of the 
Draft TG 436 Acute Toxic Class Testing Method for Acute Inhalation 
Toxicity. Environmental Health and Safety Monograph Series on Testing and Assessment No. 105, OECD, Paris. Pieejams: http://www.oecd.or ­
g/env/testguidelines.
 
(7) OECD (2000). Guidance Document on the Recognition, Assessment and 
Use of Clinical Signs as Humane Endpoints for Experimental Animals Used in Safety Evaluation. Environmental Health and Safety Monograph Series 
on Testing and Assessment No. 19. Pieejams: http://www.oecd.org/env/test ­
guidelines.
 
(8) OECD (2009). Guidance Document on Acute Inhalation Toxicity Testing. 
Environmental Health and Safety Monograph Series on Testing and Asses ­
sment No. 39, OECD, Paris. Pieejams: http://www.oecd.org/env/testguide ­
lines.  
(9) Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Regula (EK) 
Nr. 1272/2008 par vielu un mais ījumu klasific ēšanu, mar ķēšanu un iepako ­ 
šanu un ar ko groza un atce ļ Direktīvas 67/548/EEK un 1999/45/EK un 
groza Regulu (EK) Nr. 1907/2006 (OV L 353, 31.12.2008., 1. lpp.).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 769
 
(10) Šā pielikuma B.40. noda ļa “In vitro  ādas erozija: transkut ānās elektrisk ās 
pretestības (TEP) tests”.  
(11) Šā pielikuma B.40.a noda ļa “Ādas erozijas  in vitro  tests: cilv ēka ādas 
modeļa tests”.  
(12) OECD (2005). In Vitro Membrane Barrier Test Method for Skin Corrosion. 
OECD Guideline for testing of chemicals No. 435, OECD, Paris. Pieejams: http://www.oecd.org/env/testguidelines.
 
(13) Phalen RF (2009). Inhalation Studies: Foundations and Techniques. (2  nd 
Edition) Informa Healthcare, New York.  
(14) SOT (1992). Technical Committee of the Inhalation Specialty Section, 
Society of Toxicology (SOT). Recommendations for the Conduct of Acute Inhalation Limit Tests.  Fund. Appl. Toxicol.  18: 321-327.
 
(15) Pauluhn J and Thiel A (2007). A Simple Approach to Validation of 
Directed-Flow Nose-Only Inhalation Chambers. J. Appl. Toxicol. 27: 
160-167.  
(16) UN (2007), United Nations Globally Harmonized System of Classification 
and Labelling of Chemicals (GHS), ST/SG/AC.10/30, UN New York and 
Geneva. Pieejams: http://www.unece.org/trans/danger/publi/ghs/ghs_welco ­
me_e.html.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 770
 
1. papildin ājums  
DEFINĪCIJA  
Testējamā ķīmiskā viela:  jebkāda viela vai mais ījums, ko test ē, izmantojot šo 
testēšanas metodi.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 771
 
2. papildin ājums  
Katrai sākumkoncentr ācijai ievērojamā procedūra gāzēm (ppm/4 h)  
Vispārīgas piezīmes (  1 ) 
Attiecībā uz katru s ākumkoncentr āciju ir jāievēro proced ūra, kas izkl āstīta attie­
cīgajās testēšanas shēmās, kuras iek ļautas šajā papildinājumā. 
2.a papildin ājums.: Sākumkoncentr ācija ir 100 ppm.  
2.b papildin ājums.: Sākumkoncentr ācija ir 500 ppm.  
2.c papildin ājums.: Sākumkoncentr ācija ir 2 500 ppm.  
2.d papildin ājums.: Sākumkoncentr ācija ir 20 000 ppm.  
Testēšanas proced ūra seko nor ādītajām bultām atkarībā no humāni nonāvēto vai 
mirušo dz īvnieku skaita.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 772  
( 1 ) Turpmāk norādītajās tabulās ir atsauces uz Ķīmisko vielu klasific ēšanas un mar ķēšanas 
vispārēji saskaņoto sistēmu (GHS). ES ekvivalents ir Regula (EK) Nr. 1272/2008. Attie ­
cībā uz akūto inhalācijas toksicit āti Regulā (EK) Nr. 1272/2008 (9) nav paredz ēta 5. 
kategorija.
 2.a papildin ājums  
Akūtā inhalācijas toksicit āte – 
testēšanas proced ūra ar sākum koncentr āciju 100 ppm / 4 h g āzēm
 ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 773
 
2.b papildin ājums  
Akūtā inhalācijas toksicit āte – 
testēšanas proced ūra ar sākumkoncentr āciju 500 ppm/4 h g āzēm
 ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 774
 
2.c papildin ājums  
Akūtā inhalācijas toksicit āte – 
testēšanas proced ūra ar sākumkoncentr āciju 2 500 ppm/4 h g āzēm
 ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 775
 
2.d papildin ājums  
Akūtā inhalācijas toksicit āte – 
testēšanas proced ūra ar sākumkoncentr āciju 20 000 ppm/4 h g āzēm
 ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 776
 
3. papildin ājums  
Katrai sākumkoncentr ācijai ievērojamā procedūra tvaikiem (mg/l/4 h)  
Vispārīgas piezīmes (  1 ) 
Attiecībā uz katru s ākumkoncentr āciju ir jāievēro proced ūra, kas izkl āstīta attie­
cīgajās testēšanas shēmās, kuras iek ļautas šajā papildinājumā. 
3.a papildin ājums.: Sākumkoncentr ācija ir 0,5 mg/l.  
3.b papildin ājums.: Sākumkoncentr ācija ir 2 mg/l.  
3.c papildin ājums.: Sākumkoncentr ācija ir 10 mg/l.  
3.d papildin ājums.: Sākumkoncentr ācija ir 20 mg/l.  
Testēšanas proced ūra seko nor ādītajām bultām atkarībā no humāni nonāvēto vai 
mirušo dz īvnieku skaita.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 777  
( 1 ) Turpmāk norādītajās tabulās ir atsauces uz Ķīmisko vielu klasific ēšanas un mar ķēšanas 
vispārēji saskaņoto sistēmu (GHS). ES ekvivalents ir Regula (EK) Nr. 1272/2008. Attie ­
cībā uz akūto inhalācijas toksicit āti Regulā (EK) Nr. 1272/2008 (9) nav paredz ēta 5. 
kategorija.
 3.a papildin ājums  
Akūtā inhalācijas toksicit āte – 
Testēšanas proced ūra ar sākumkoncentr āciju 0,5 mg/l/4h tvaikiem
  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 778
 
3.b papildin ājums  
Akūtā inhalācijas toksicit āte – 
Testēšanas proced ūra ar sākumkoncentr āciju 2 mg/l/4 h tvaikiem
  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 779
 
3.c papildin ājums  
Akūtā inhalācijas toksicit āte – 
Testēšanas proced ūra ar sākumkoncentr āciju 10 mg/l/4 h tvaikiem
  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 780
 
3.d papildin ājums  
Akūtā inhalācijas toksicit āte – 
Testēšanas proced ūra ar sākumkoncentr āciju 20 mg/l/4 h tvaikiem
  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 781
 
4. papildin ājums  
Katrai sākumkoncentr ācijai ievērojamā procedūra aerosoliem (mg/l/4 h)  
Vispārīgas piezīmes (  1 ) 
Attiecībā uz katru s ākumkoncentr āciju ir jāievēro proced ūra, kas izkl āstīta attie­
cīgajās testēšanas shēmās, kuras iek ļautas šajā papildinājumā. 
4.a papildin ājums: Sākumkoncentr ācija ir 0,05 mg/l.  
4.b papildin ājums: Sākumkoncentr ācija ir 0,5 mg/l.  
4.c papildin ājums: Sākumkoncentr ācija ir 1 mg/l.  
4.d papildin ājums: Sākumkoncentr ācija ir 5 mg/l.  
Testēšanas proced ūra seko nor ādītajām bultām atkarībā no humāni nonāvēto vai 
mirušo dz īvnieku skaita.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 782  
( 1 ) Turpmāk norādītajās tabulās ir atsauces uz Ķīmisko vielu klasific ēšanas un mar ķēšanas 
vispārēji saskaņoto sistēmu ( GHS ). ES ekvivalents ir Regula (EK) Nr. 1272/2008. Attie ­
cībā uz akūto inhalācijas toksicit āti Regulā (EK) Nr. 1272/2008 (9) nav paredz ēta 5. 
kategorija.
 4.a papildin ājums  
Akūtā inhalācijas toksicit āte – 
Testēšanas proced ūra ar sākumkoncentr āciju 0.05 mg/L/4 h tvaikiem
  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 783
 
4.b papildin ājums  
Akūtā inhalācijas toksicit āte – 
testēšanas proced ūra ar sākumkoncentr āciju 0,5 mg/l/4 h aerosoliem
  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 784
 
4.c papildin ājums  
Akūtā inhalācijas toksicit āte – 
Testēšanas proced ūra ar sākumkoncentr āciju 1 mg/l/4 h aerosoliem
  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 785
 
4.d papildin ājums  
Akūtā inhalācijas toksicit āte – 
Testēšanas proced ūra ar sākumkoncentr āciju 5 mg/l/4 h aerosoliem
  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 786
 
C DAĻA: METODES EKOTOKSICIT ĀTES NOTEIKŠANAI  
SATURS 
C.1. AK ŪTĀ TOKSICIT ĀTE ZIVĪM 
C.2. AK ŪTĀ TOKSICIT ĀTE DAFNIJ ĀM 
C.3. SALD ŪDENS A ĻĢU UN CI ĀNBAKTĒRIJU (ZILA ĻĢU) 
AUGŠANAS INHIB ĒŠANAS TESTS 
C.4. “VIEGLAS” BIOLO ĢISKĀS NOĀRDĪŠANĀS SPĒJAS 
NOTEIKŠANA 
I DAĻA. VISP ĀRĪGI APSV ĒRUMI 
II DAĻA. IOO ATKR ĀSOŠANĀS TESTS (C.4.-A metode) 
III DAĻA. MODIFIC ĒTĀ ESAO SKR ĪNINGA METODE (C.4.-B metode) 
IV DAĻA. CO  2 IZDALĪŠANĀS TESTS (C.4.-C metode) 
V DAĻA. MANOMETRISK Ā RESPIROMETRIJA (C.4.-D metode) 
VI DAĻA. SLĒGTO PUDE ĻU METODE (C.4.-E metode) 
VII DAĻA. MITI  METODE (C.4.-F metode) 
C.5. DEGRAD ĀCIJA – BIO ĶĪMISKAIS SK ĀBEKĻA PATĒRIŅŠ 
C.6. DEGRAD ĀCIJA – ĶĪMISKAIS SK ĀBEKĻA PATĒRIŅŠ 
C.7. NO ĀRDĪŠANĀS – ABIOTISKA NO ĀRDĪŠANĀS: HIDROL ĪZE 
ATKARĪBĀ NO pH 
C.8. TOKSICIT ĀTES NOTEIKŠANA SLIEK ĀM 
C.9. BIODEGRAD ĀCIJA – C ĀNA-VELLENA TESTS 
C.10. AEROB ĀS NOTEK ŪDEŅU ATT ĪRĪŠANAS IMIT ĀCIJAS 
TESTS. C.10.-A. AKT ĪVO DŪŅU BLOKI – C.10.-B. 
BIOPLĒVES 
C.11. BIODEGRAD ĀCIJA – AKT ĪVO DŪŅU RESPIR ĀCIJAS INHI ­
BĪCIJAS TESTS 
C.12. BIODEGRAD ĀCIJA – MODIFIC ĒTS SCAS TESTS 
C.13. BIOKONCENTR ĀCIJA – ZIVJU ANAL ĪZE CAURPL ŪDES 
APSTĀKĻOS 
C.14. ZIVJU MAZU ĻU AUGŠANAS TESTS 
C.15. ĪSTERMIŅA TOKSICIT ĀTES TESTS ZIV ĪM EMBRIJA UN 
DZELTENUMMAISA ATT ĪSTĪBAS POSMOS 
C.16. M ĀJAS BITES – AK ŪTAS ORĀLĀS TOKSICIT ĀTES TESTS 
C.17. M ĀJAS BITES – AK ŪTAS KONTAKTA TOKSICIT ĀTES 
TESTS 
C.18. ADSORBCIJA/DESORBCIJA AR KRAT ĪŠANAS METODI  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 787
 
C.19. ADSORBCIJAS KOEFICIENTA ( K OC ) NOTEIKŠANA UZ 
AUGSNES UN UZ KANALIZ ĀCIJAS NOS ĒDUMIEM AR 
AUGSTAS IZŠ ĶIRŠANAS Š ĶIDRUMA HROMATOGR ĀFIJU 
(HPLC ) 
C.20.  DAPHNIA MAGNA  VAIROŠAN ĀS TESTS 
C.21. AUGSNES MIKROORGANISMI – SL ĀPEKĻA TRANSFOR ­
MĀCIJAS TESTS 
C.22. AUGSNES MIKROORGANISMI – OGLEK ĻA TRANSFOR ­
MĀCIJAS TESTS 
C.23. AEROB Ā UN ANAEROB Ā TRANSFORM ĀCIJA AUGSN Ē 
C.24. AEROB Ā UN ANAEROB Ā TRANSFORM ĀCIJA ŪDENS 
NOSĒDUMU SIST ĒMĀS 
C.25. AEROB Ā MINERALIZ ĀCIJA VIRSZEMES ŪDENĪ – BIOLO ­ 
ĢISKĀS NOĀRDĪŠANĀS IMITĀCIJAS TESTS 
C.26.  LEMNA  SP. AUGŠANAS INHIB ĒŠANAS TESTS  
▼M4 
C.27. TOKSICIT ĀTES TESTS AR NOS ĒDUMU UN ŪDENS HIRO ­
NOMĪDIEM, IZMANTOJOT PIES ĀTINĀTUS NOS ĒDUMUS 
C.28. TOKSICIT ĀTES TESTS AR NOS ĒDUMU UN ŪDENS HIRO ­
NOMĪDIEM, IZMANTOJOT PIES ĀTINĀTU ŪDENI 
C.29. VIEGLAS BIONO ĀRDĪŠANĀS SPĒJA – CO  2 HERMĒTISKI 
NOSLĒGTOS TRAUKOS (BR ĪVĀ TILPUMA TESTS) 
C.30. BIOAKUMUL ĀCIJA SAUSZEMES MAZSART ĀRPOS 
(OLIGOCHAETA ) ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 788
 
C.1. AKŪTĀ TOKSICIT ĀTE ZIVĪM 
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Šā testa nol ūks ir noteikt vielas ak ūto letālo toksicit āti zivīm saldū­
denī. Iespēju robežās ir jānodrošinās ar datiem par testa vielas 
šķīdību ūdenī, tvaika spiedienu, ķīmisko notur īgumu, disoci ācijas 
konstantēm un biosadal īšanos, kas var pal īdzēt izvēlēties vispiem ē­
rotāko (statisko, pusstatisko vai caurpl ūdes) testa metodi un pan ākt 
pietiekami nemain īgu testa vielas koncentr āciju testu laik ā. 
Cita inform ācija (piem ēram, strukt ūrformula, t īrības pakāpe, galveno 
piemaisījumu īpašības un procentu ālais īpatsvars, piedevu daudzums 
un sadalījuma koeficients sist ēmā n-oktanols/ ūdens) jāņem vērā, 
plānojot testus un analiz ējot iegūtos rezult ātus. 
1.2. DEFIN ĪCIJAS UN M ĒRVIENVIEN ĪBAS  
Akūtā toksicitāte ir redzam ā kaitīgā ietekme, kas izrais īta organism ā 
pēc vielas īslaicīgas (dažu dienu) iedarb ības. Šajā testā akūtā toksi­
citāte ir izteikta k ā vidējā letālā koncentr ācija (LC  50 ), kas atbilst t ādai 
vielas koncentr ācijai ūdenī, kura nor ādītajā ilgstošas iedarb ības laikā 
izraisa 50 % zivju n āvi testa grup ā. 
Visas testa vielas koncentr ācijas ir izteiktas k ā svars tilpuma 
vienībā (miligrami litr ā). Tās var izteikt ar ī kā svaru uz svara 
vienību (mg.kg  -1 ). 
1.3. STANDARTVIELAS  
Standartvielas izmantošana ļauj pārliecināties, ka p ārbaudāmās sugas 
reakcija laboratorijas testa apst ākļos nav būtiski main ījusies.  
Šim testam standartvielas v ēl nav noteiktas.  
1.4. TESTA METODES PRINCIPS  
Pieļaujamības testu var izdar īt ar koncentr āciju 100 mg litr ā, lai 
parādītu, ka LC  50 ir lielāks par min ēto koncentr āciju. 
Uz zivīm 96 stundas iedarbojas ar testa vielu, kas pievienota ūdenim 
koncentrāciju diapazon ā. Vismaz ik p ēc 24 stund ām reģistrē zivju 
mirstību un, ja iesp ējams, apr ēķina koncentr āciju, kas izraisa 50 % 
zivju nāvi (LC  50 ) katrā novērošanas termi ņā. 
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Kvalitātes kritērijus piem ēro pieļaujamības testam, k ā arī visai testa 
metodei.  
Kontroles grupas mirst ība testa beig ās nedrīkst pārsniegt 10 % (vai 
vienu zivi, ja izmanto maz āk par desmit ziv īm). 
Izšķīdušā skābekļa koncentr ācijai visu laiku j ābūt lielākai par 60 % 
no gaisa pies ātinājuma koncentr ācijas. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 789
 
Testa vielas koncentr ācijas visā testa laik ā saglabā 80 % robež ās no 
sākuma koncentr ācijas.  
Vielām, kas viegli š ķīst testa vid ē, veidojot stabilus š ķīdumus, t. i., 
tādus, kas nek ādā jūtamā veidā neiztvaiko, neno ārdās, nehidroliz ējas 
vai neadsorb ējas, sākuma koncentr āciju var uzskat īt par vien ādu ar 
nominālo koncentr āciju. Jāsniedz dati, ka koncentr ācija ir saglab āta 
visā testa laik ā un ka kvalit ātes kritēriji ir izpild īti. 
Vielām, kas:  
i) slikti š ķīst testa vid ē; 
ii) spēj veidot stabilas emulsijas vai dispersijas vai  
iii) nav stabilas ūdens šķīdumos,  
par sākuma koncentr āciju pieņem šķīdumā izmērīto koncentr āciju 
(vai, ja tas tehniski ir iesp ējams, ūdens kolonn ā izmērīto koncentr ā­
ciju) testa s ākumā. Koncentr āciju nosaka p ēc līdzsvara sasniegšanas 
laika posma, bet pirms testa zivju ielaišanas.  
Katrā no šiem gad ījumiem testa laik ā jāizdara turpm āki mērījumi, lai 
apstiprinātu faktisk ās iedarbīgās koncentr ācijas vai atbilst ību kvali­
tātes kritērijiem.  
pH nedrīkst atšķirties vair āk par 1 vien ību. 
1.6. TESTA METODES APRAKSTS  
Var izmantot tr īs dažādas proced ūras. 
Statiskais tests:  
toksicitātes tests, kur ā nav testa š ķīduma plūsmas. (Šķīdumi paliek 
nemainīti visā testa laik ā.) 
Pusstatiskais tests:  
testa laik ā šķīduma plūsma netiek nodrošin āta, bet ilg ākā laika 
posmā (piemēram, pēc 24 stund ām) testa š ķīdumu periodiski 
apmaina.  
Tests caurpl ūdes apstākļos: 
toksicitāti nosaka testa kamer ās, kurās pastāvīgi atjauno ūdeni, un 
testa vielu pievieno ūdenim, ar kuru atjauno testa vidi.  
1.6.1.  Rea ģenti 
1.6.1.1.  Testa vielu š ķīdumi  
Vajadzīgās koncentr ācijas izejas standartš ķīdumus gatavo, izš ķīdinot 
vielu dejoniz ētā ūdenī vai ūdenī, kas ieg ūts saska ņā ar 
1.6.1.2. punktu.  
Testam vajadz īgo koncentr āciju iegūst, atšķaidot izejas standartš ķī­
dumu. Ja p ārbauda liel āku koncentr āciju, vielu var izš ķīdināt tieši 
ūdenī, ko lieto atš ķaidīšanai.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 790
 
Vielas parasti j āpārbauda tikai l īdz šķīdības robežai. Attiec ībā uz 
dažām vielām (piemēram, viel ām, kam ir maza š ķīdība ūdenī vai 
liels P  ow , vai tām, kas ūdenī veido dr īzāk stabilu dispersiju nek ā 
īstu šķīdumu) ir pie ņemams testa koncentr āciju palielin āt virs vielas 
šķīdības robežas, lai nodrošin ātu, ka ir ieg ūta maksim ālās šķīdības 
koncentrācija/maksim ālā stabilā koncentr ācija. Tom ēr ir svarīgi, lai 
minētā koncentr ācija citādi neizjauktu testa sist ēmu (piem ēram, 
vielas plēve uz ūdens virsmas, kas kav ē ūdens pies ātināšanu ar 
skābekli, utt.).  
Kā palīglīdzekli ūdenī slikti šķīstošu vielu izejas standartš ķīdumu 
pagatavošanai vai min ēto vielu disper ģēšanai testa vid ē var izmantot 
dispersiju ar ultraska ņu, organiskos š ķīdinātājus, emulgatorus vai 
disperģētājus. Ja izmanto t ādas palīgvielas, vis ām testa koncentr ā­
cijām jāsatur viens un tas pats pal īgvielas daudzums, un papildu 
kontroles zivs ir j āpakļauj tādai pašai pal īgvielas koncentr ācijai, 
kādu izmanto testa s ērijā. Palīgvielu koncentr ācijai jābūt iespējami 
mazai, un nek ādā ziņā tā nedrīkst pārsniegt 100 mg litr ā testa vides.  
Tests jāveic bez pH korekcijas. Ja nov ēro krasas pH izmai ņas, testu 
ieteicams atk ārtot, veicot pH korekciju, un rezult āti jāprotokolē. Šajā 
gadījumā izejas standartš ķīduma pH kori ģē līdz pH līmenim, k āds ir 
ūdenim, ko izmanto atš ķaidīšanai, ja nav īpašu iemeslu r īkoties 
citādi. Šim nol ūkam vēlams izmantot HCl un NaOH. pH l īmenis 
jākoriģē tā, lai būtiski neietekm ētu testa vielas koncentr āciju izejas 
standartšķīdumā. Ja šāda korekcija izraisa ķīmisku reakciju vai testa 
vielas nogulsn ēšanos, tas j āreģistrē. 
1.6.1.2.  Ūdens atšķaidīšanai un zivju tur ēšanai  
Var izmantot dzeramo ūdeni (kas nesatur hloru, smagos met ālus vai 
citas nevēlamas vielas b īstamā koncentr ācijā), labas kvalit ātes dabīgo 
ūdeni vai “atjaunotu” ūdeni (skat īt 1. papildin ājumu). Ieteicams 
izmantot ūdeni, kura kop ējā cietība ir 10 l īdz 250 mg/l (p ēc 
CaCO  3 ) un pH l īmenis 6,0–8,5.  
1.6.2.  Apr īkojums  
Visam apr īkojumam j ābūt no ķīmiski inerta materi āla. 
— autom ātiskā atšķaidīšanas iek ārta (caurpl ūdes testam),  
— skābekļa mērītājs, 
— iekārta ūdens cietības noteikšanai,  
— piemērota temperat ūras regulēšanas ierīce, 
— pH metrs.  
1.6.3.  Testa zivis  
Zivis nedr īkst būt slimas vai ar izteikt ām kroplības pazīmēm. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 791
 
Izmantojam ā suga jāizvēlas, pamatojoties uz praktiskiem krit ērijiem, 
tādiem kā viegla pieejam ība visu gadu, tur ēšanas vieglums, ērtums 
testēšanai, relat īvā jutība pret ķīmiskām vielām un ekonomiskie, 
bioloģiskie vai ekolo ģiskie faktori, kas uz to attiecas. Izv ēloties 
zivju sugu, ir j āņem vērā arī iegūto datu sal īdzināmība un esoš ā 
starptautisk ā saskaņošana (1. atsauce).  
Šā testa veikšanai ieteicamo zivju sugu saraksts ir nor ādīts 2. papil ­
dinājumā; ieteicam ākās sugas ir  Danio  zebras zivs un varav īksnes 
forele.  
1.6.3.1.  Turēšanas apst ākļi 
Ieteicams izmantot l īdzīga garuma un vecuma zivis no viena s ūtī­
juma. Vismaz 12 dienas zivis tur šeit nor ādītajos apst ākļos: 
Zivju daudzums:  
atkarībā no izmantot ās sistēmas (recirkul ācija vai caurpl ūde) un zivju 
sugas.  
Ūdens:  
skatīt 1.6.1.2. punktu.  
Apgaismojums:  
ikdienas apgaismojums 12 l īdz 16 stundas.  
Skābekļa koncentr ācija ūdenī: 
vismaz 80 % no gaisa pies ātinājuma koncentr ācijas.  
Barošana:  
trīsreiz ned ēļā vai katru dienu, to p ārtrauc 24 stundas pirms testa.  
1.6.3.2.  Mirst ība 
Beidzoties 48 stundu pierašanas laikam, re ģistrē mirstību, ievērojot 
šādus kritērijus:  
— lielāka par 10 % no popul ācijas septi ņās dienās – 
izbrāķē visu partiju,  
— 5 līdz 10 % no popul ācijas –  
turēšanas laiku turpina septi ņas papildu dienas.  
Ja turpmāk mirstības gadījumus nenov ēro, partija der izm ēģinā­
jumiem, pret ējā gadījumā to izbrāķē, 
— mazāk par 5 % no popul ācijas –  
partiju pie ņem. 
1.6.4.  Piel āgošanās 
Vismaz septi ņas dienas pirms testa visas zivis j ātur tādas pašas 
kvalitātes un temperat ūras ūdenī, kādu izmantos p ārbaudes laik ā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 792
 
1.6.5.  Testa proced ūra 
Pirms testa uzs ākšanas var veikt priekšizm ēģinājumu, lai noskai ­
drotu, kāds koncentr ācijas diapazons b ūtu izmantojams testa laik ā. 
Papildus testa s ērijai izdara vienu kontroles izm ēģinājumu bez testa 
vielas un attiec īgā gadījumā vienu kontroles izm ēģinājumu ar pal īg­
vielu.  
Atkarībā no testa vielas fizik ālajām un ķīmiskajām īpašībām attiecīgi 
izvēlas statisko, pusstatisko vai caurpl ūdes modeli, lai atbilstu kvali ­
tātes kritērijiem.  
Zivis pak ļauj vielas iedarb ībai, ievērojot šādus nosac ījumus:  
— ilgums – 96 stundas,  
— dzīvnieku skaits – vismaz septi ņi uz katru vielas koncentr āciju, 
— rezervu āri – kuru tilpums atbilst ieteiktajam zivju skaitam,  
— zivju daudzums – maksim ālais ieteicamais zivju daudzums stati ­
skos un pusstatiskos testos ir 1g litr ā; caurplūdes sistēmās ir 
pieņemams liel āks zivju daudzums,  
— testa koncentr ācija – vismaz piecas koncentr ācijas, kas atš ķiras ar 
nemainīgu koeficientu, ne liel āku par 2,2, un kas cik iesp ējams 
ietver diapazonu no 0 l īdz 100 % mirst ībai, 
— ūdens – skat īt 1.6.1.2. punktu,  
— apgaismojums – ikdienas apgaismojums 12 l īdz 16 stundas,  
— temperat ūra – atkar ībā no zivju sugas (2. papildin ājums), bet 
kuras svārstības testa laik ā nepārsniedz ±1  o C, 
— skābekļa koncentr ācija ūdenī – vismaz 60 % no gaisa pies ātinā­
juma koncentr ācijas izvēlētajā temperat ūrā, 
— barošana – nebaro.  
Zivis pirmoreiz apskata p ēc 2–4 stund ām un vēlāk vismaz ik p ēc 24 
stundām. Uzskata, ka zivs ir nedz īva, ja, pieskaroties t ās astei, tā 
neizrāda nekādu reakciju un elpošanas kust ības. Paman ītas nedzīvas 
zivis izņem un re ģistrē to nāvi. Reģistrē arī citas redzamas anom ā­
lijas (piem ēram, līdzsvara zudumu, peld ēšanas, elpošanas, pigment ā­
cijas izmai ņas u. tml.).  
Katru dienu veic pH, ūdenī izšķīdušā skābekļa un temperat ūras mērī­
jumus.  
Pieļaujamības tests  
Izmantojot šaj ā testa metod ē aprakstītās procedūras, pieļaujamības 
testu var izdar īt ar koncentr āciju 100 mg litr ā, lai par ādītu, ka 
LC 50 ir lielāks par min ēto koncentr āciju. 
Ja vielas īpašības ir tādas, ka koncentr āciju 100 mg litr ā ūdens nevar 
iegūt, pieļaujamības tests j āveic pie koncentr ācijas, kas ir vien āda ar 
vielas šķīdību (vai pie maksim ālās koncentr ācijas, kur ā veidojas 
stabila dispersija) izmantotaj ā vidē (skatīt arī 1.6.1.1. punktu).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 793
 
Pieļaujamības tests j āveic, izmantojot 7 l īdz 10 zivis, ar t ādu pašu 
kontroles zivju skaitu. (Binomi ālā teorija nosaka, ka, izmantojot 10 
zivis, pie nulles mirst ības ir 99,9 % ticam ība, ka LC  50 ir lielāks par 
pieļaujamības testā izmantoto koncentr āciju. Izmantojot 7, 8 vai 9 
zivis, nulles mirst ība sniedz vismaz 99 % ticam ību, ka LC  50 ir lielāks 
par izmantoto koncentr āciju.)  
Ja mirstība pastāv, ir jāizdara pilns p ētījums. Ja ir nov ērotas suble ­
tālas ietekmes, t ās ir jāreģistrē. 
2. DATI UN TO IZV ĒRTĒŠANA  
Par katru laika posmu, kad ir re ģistrēti novērojumi (24, 48, 72 un 96 
stundas), mirst ību, kas izteikta procentos katr ā ieteicamaj ā iedarbības 
laika posm ā, atliek pret koncentr āciju logaritmiskaj ā/varbūtības 
diagramm ā. 
Ja ir iespējams, izmantojot standarta proced ūras, katram nov ērošanas 
laikam ir j ānovērtē LC  50 un ticamības robežas (p = 0,05); šie lielumi 
jānoapaļo līdz vienam vai, liel ākais, līdz diviem noz īmīgiem cipa ­
riem (noapa ļošanas līdz diviem cipariem piem ēri: 173,5 noapa ļo līdz 
170; 0,127 noapa ļo līdz 0,13; 1,21 noapa ļo līdz 1,2).  
Ja koncentr ācijas/atbildes reakcijas procentu l īkne ir pārāk stāva, lai 
aprēķinātu LC  50 vērtību, pietiek ar t ās grafiski ieg ūto aptuveno 
vērtību. 
Ja divas sec īgas koncentr ācijas, kas viena no otras atš ķiras 2,2 reizes, 
izraisa tikai 0 un 100 % mirst ību, ar to pietiek, lai nor ādītu diapa­
zonu, kur ā ietilpst LC  50 . 
Ja ir novērots, ka nevar nodrošin āt testa vielas stabilit āti vai vienda ­
bīgumu, tas j āreģistrē un jāievēro piesardz ība, interpret ējot rezultātus. 
3. ZI ŅOJUMA SAGATAVOŠANA  
Testa ziņojumā, ja iespējams, jānorāda šāda inform ācija: 
— dati par testa ziv īm (zinātniskais nosaukums, l īnija, pieg ādātājs, 
pirmapstr āde, izmēri un skaits katrai testa koncentr ācijai),  
— norāde, kur ņem ūdeni atšķaidīšanai, un t ā galvenās ķīmiskās 
īpašības (pH, ciet ība, temperat ūra), 
— ja viela slikti š ķīst ūdenī, izejas standartš ķīduma un test ā izman­
toto šķīdumu sagatavošanas pa ņēmiens,  
— palīgvielu koncentr ācija, 
— izmantoto koncentr āciju saraksts un jebkuri pieejamie dati par 
testa vielas stabilit āti pārbaudāmajā koncentr ācijā, 
— ja veic ķīmiskās analīzes, izmantot ās metodes un rezult āti, 
— pieļaujamības testa rezult āti, ja tāds izdarīts, 
— izvēlētās testa proced ūras pamatojums un apraksts (piem ēram, 
statiskā vai pusstatisk ā metode, doz ēšanas ātrums, caurpl ūdes 
ātrums, aer ācijas nodrošin ājums, zivju daudzums utt.),  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 794
 
— aprīkojuma apraksts,  
— apgaismojuma rež īms, 
— skābekļa koncentr ācija ūdenī, testā izmantoto š ķīdumu pH v ērtība 
un temperat ūra ik pēc 24 stund ām, 
— kvalit ātes kritēriju izpildes pier ādījums,  
— tabula, kur ā parādīta kumulat īvā mirstība katrā koncentr ācijā un 
kontroles grup ā (un kontroles grup ā ar palīgvielu, ja t ā vajadzīga) 
katrā no ieteiktajiem nov ērošanas laikiem,  
— testa beig ās iegūtās koncentr ācijas/atbildes reakcijas l īknes grafi ­
skais attēls, 
— LC  50 katrā ieteiktajā novērošanas termi ņā (norādot 95 % tica ­
mības robežas), ja iesp ējams,  
— statistikas metodes LC  50 noteikšanai,  
— rezult āti, kas ieg ūti ar standartvielu, ja t ādu izmanto,  
— lielākā testa koncentr ācija, kas neizraisa mirst ību testa laik ā, 
— mazākā testa koncentr ācija, kas izraisa 100 % mirst ību testa 
laikā. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) OECD, Paris, 1981, Test Guideline 203, Decision of the 
Council C(81) 30 final and updates.  
(2) AFNOR – Determination of the acute toxicity of a substance to 
Brachydanio rerio –Static and Flow Through methods -NFT 90-303 June 1985.
 
(3) AFNOR – Determination of the acute toxicity of a substance to 
Salmo gairdneri –Static and Flow – Through methods -NFT 
90-305 June 1985.  
(4) ISO 7346/1,/2 and/3 – Water Quality – Determination of the 
acute lethal toxicity of substances to a fresh water fish (Brac ­
hydanio rerio Hamilton-Buchanan -Teleostei, Cyprinidae). Part 
1: Static method. Part 2: Semi-static method. Part 3: Flow- through method.
 
(5) Eidgenössisches Department des Innern, Schweiz: Richtlinien 
fur Probenahme und Normung von Wasseruntersuchungsmet ­
hoden – Part II 1974.  
(6) DIN Testverfahren mit Wasserorganismen, 38 412 (11) und 1 
(15).  
(7) JIS K 0102, Acute toxicity test for fish.  
(8) NEN 6506- Water -Bepaling van de akute toxiciteit met behulp 
van Poecilia reticulata, 1980.  
(9) Environmental Protection Agency, Methods for the acute toxi ­
city tests with fish, macroinvertebrates and amphibians. The 
Committee on Methods for Toxicity Tests with Aquatic Orga ­
nisms, Ecological Research Series EPA-660-75-009, 1975.  
(10) Environmental Protection Agency, Environmental monitoring 
and support laboratory, Office of Research and Development, 
EPA-600/4-78-012, January 1978.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 795
 
(11) Environmental Protection Agency, Toxic Substance Control, 
Part IV, 16 March 1979.  
(12) Standard methods for the examination of water and waste ­
water, fourteen edition, APHA-AWWA-WPCF,1975.  
(13) Commission of the European Communities, Inter-laboratory 
test programme concerning the study of the ecotoxicityof a chemical substance with respect to the fish. EEC Study 
D.8368, 22 March 1979.
 
(14) Verfahrensvorschlag des Umweltbundesamtes zum akuten 
Fisch-Test. Rudolph, P. und Boje, R. Okotoxikologie, Grund ­
lagen fur die okotoxikologische Bewertung von Umweltchemi ­
kalien nach dem Chemikaliengesetz, ecomed 1986.  
(15) Litchfield, J. T. and Wilcoxon, F., A simplified method for 
evaluating dose effects experiments, J. Pharm, tExp. Therap., 1949, vol. 96, p. 99.
 
(16) Finney, D.J. Statistical Methods in Biological Assay. Griffin, 
Weycombe, U.K., 1978.  
(17) Sprague, J.B. Measurement of pollutant toxicity to fish. 
Bioassay methods for acute toxicity. Water Res., 1969, Vol. 3, p. 793–821.
 
(18) Sprague, J.B. Measurement of pollutant toxicity to fish. II 
Utilising and applying bioassay results. Water Res. 1970, 
Vol. 4, p. 3–32.  
(19) Stephan, C.E. Methods for calculating an LC  50 . In Aquatic 
Toxicology and Hazard Evaluation (edited by F.I. Mayer and J.L. Hamelink). American Society for Testing and Materials, 
ASTM STP 634, 1977, 65–84.
 
(20) Stephan, C.E., Busch, K.A., Smith, R., Burke, J. and Andrews, 
R.W. A computer program for calculating an LC  50 . US EPA.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 796
 
1. papildin ājums  
Atjaunotais ūdens  
Atšķaidīšanai piem ērots ūdens (paraugs)  
Visām ķīmiskajām vielām jābūt analītiski tīrām. 
Jāizmanto ļoti kvalitat īvs vai dejoniz ēts ūdens, kura vad ītspēja ir zem āka par 
5 μScm  -1 . 
Ūdens destil ācija aparāts nedrīkst saturēt vara deta ļas. 
Pamatšķīdumi  
CaCI  2 . 2H  2 O (kalcija hlor īda dihidrāts): 
izšķīdina ūdenī, lai kopējais tilpums b ūtu 1 litrs. 11,76 g 
MgSO  4 . 7H  2 O (magnija sulf āta heptahidr āts): 
izšķīdina ūdenī, lai kopējais tilpums b ūtu 1 litrs. 4,93 g 
NaHCO  3 (nātrija hidrog ēnkarbonāts): 
izšķīdina ūdenī, lai kopējais tilpums b ūtu 1 litrs. 2,59 g 
KCl (kālija hlorīds): 
izšķīdina ūdenī, lai kopējais tilpums b ūtu 1 litrs. 0,23 g  
Atjaunotais ūdens atšķaidīšanai  
No visiem četriem izejas standartš ķīdumiem ņem pa 25 ml, sajauc kop ā un 
pievieno ūdeni līdz 1 litram.  
Veic aerāciju, līdz skābekļa koncentr ācija ūdenī sasniedz gaisa pies ātinājuma 
līmeni.  
pH līmenim jābūt 7,8 ± 0,2.  
Vajadzības gadījumā pH līmeni kori ģē ar NaOH (n ātrija hidroks īds) vai HCI 
(sālsskābe). 
Šādi iegūto ūdeni atšķaidīšanai atst āj apmēram uz 12 stund ām, aerācija vairs nav 
vajadzīga. 
Kopējā Ca un Mg jonu koncentr ācija šķīdumā ir 2,5 mmol litr ā. Ca:Mg jonu 
attiecība ir 4:1, un Na:K jonu attiec ība ir 10:1. Š ā šķīduma kop ējā sārmainība ir 
0,8 mmol litr ā. 
Gatavojot ūdeni atšķaidīšanai, atk āpes no metodikas ir pie ļaujamas, ja t ās neie­
tekmē ūdens sastāvu vai īpašības. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 797
 
2. papildin ājums  
Ieteicamās zivju sugas  
Ieteicamās sugas Ieteicamais 
temperatūru 
diapazons (  o C) Ieteicamais kop ē­
jais testa dz īv­
nieka garums 
(cm) 
Brachydanio rerio (Teleostei, Cyprinidae)  
(Hamilton-Buchanan ) Danio zebras zivs 20 līdz 24 3,0 ± 0,5  
Pimephales promelas  (Teleostei, Cyprinidae ) 
(Rafinesque ) melnā platgalve 20 līdz 24 5,0 ± 2,5  
Cyprinus carpio  (Teleostei, Cyprinidae ) 
(Linneaus 1758 ) parastā karpa 20 līdz 24 6,0 ± 2,0  
Oryzias latipes  (Teleostei, Poeciliidae ) 
Cyprinodontidae  (Tomminck and Schlege 
1850 ) Japānas orīzija 20 līdz 24 3,0 ± 1,0  
Poecilia reticulata  (Teleostei, Poeciliidae ) 
(Peters 1859 ) gupija 20 līdz 24 3,0 ± 1,0  
Lepomis macrochirus  (Teleostei, Centrarc ­
hidae ) (Rafinesque Linneaus 1758 ) zilais 
saulesasaris 20 līdz 24 5,0 ± 2,0  
Onchorhynchus mykiss  (Teleostei, Salmo ­
nidae ) (Walbaum 1988 ) varavīksnes forele 12 līdz 17 6,0 ± 2,0  
Leuciscus idus  (Teleostei, Cyprinidae ) 
(Linneaus 1758 ) ālants, šķaunacis 20 līdz 24 6,0 ± 2,0  
Zivju ieg ūšana  
Iepriekš min ētās zivis ir viegli audz ējamas un plaši pieejamas visu gadu. T ās var 
pavairot un audz ēt zivjaudz ētavās vai laboratorij ās, kas ļauj tās pasargāt no 
slimībām un paraz ītiem, tādējādi iegūstot veselas zivis, kuru izcelsme ir zin āma. 
Šīs zivis pieejamas daudz ās pasaules viet ās. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 798
 
3. papildin ājums  
Koncentr ācijas piem ērs – mirst ības procentu ālais īpatsvars
  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 799
 
C.2. AKŪTĀ TOKSICIT ĀTE DAFNIJ ĀM 
1. METODE  
Akūtas imobiliz ācijas testēšanas metode ir ekvivalenta ESAO TG 
202 (2004) metodei.  
1.1. IEVADS  
Šajā metodē noteikts ak ūtās toksicit ātes tests ķīmisko vielu iedar ­
bības novērtēšanai uz dafnij ām. Iespēju robežās izmantotas esoš ās 
metodes (1) (2) (3).  
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Šīs metodes kontekst ā izmantoti š ādi termini:  
EC 50 : koncentr ācija, kurā noteiktā ekspozīcijas laikā tiek imobiliz ēti 
50 % dafniju. Ja tiek izmantota cita defin īcija, tā jānorāda kopā ar 
attiecīgo atsauci.  
Imobilizācija: par imobiliz ētām tiek uzskat ītas dafnijas, kas 15 
sekundes p ēc testēšanas trauka satura uzman īgas samais īšanas nesp ēj 
peldēt (pat ja t ās vēl kustina vici ņas). 
1.3. TESTA METODES PRINCIPS  
Jaunas dafnijas, kuru vecums nep ārsniedz 24 stundas test ēšanas 
sākumā, 48 stundu laik ā pakļauj testējamās vielas daž ādu koncentr ā­
ciju iedarb ībai. Imobiliz āciju nosaka p ēc 24 un 48 stund ām, salī­
dzinot ar kontroli. Rezult ātus analiz ē, lai aprēķinātu EC  50 pēc 48 
stundām (skatīt 1.2. punkt ā minētās definīcijas). EC  50 noteikšanu 
pēc 24 stund ām veic p ēc izvēles. 
1.4. INFORM ĀCIJA PAR TESTA VIELU  
Jābūt zināmai testējamās vielas š ķīdībai ūdenī un tvaika spiedienam, 
un drošai test ējamo šķīdumu anal īzes metodei vielas daudzuma 
noteikšanai ar zin āmu atgūstamību un kvantitat īvās noteikšanas 
robežu. Lietder īga ir inform ācija par vielas strukt ūru, tīrības pakāpi, 
stabilitāti ūdenī un gaism ā, P ow un vieglas biolo ģiskās noārdīšanās 
spējas testēšanas rezult ātiem (skat īt metodi C.4).  
Piezīme: norādījumi par vielu test ēšanu gad ījumos, kad šo vielu 
fizikāli ķīmisko īpašību dēļ testēšana ir sarež ģīta, atrodami (4).  
1.5. STANDARTVIELAS  
Standartvielu EC  50 testēšanu var izmantot par l īdzekli test ēšanas 
apstākļu piemērotības apstiprin āšanai. Šim nol ūkam ieteicams lietot 
toksiskās vielas, kas tika vair ākkārt izmantotas starptautisk ās salīdzi­
nāšanas test ēšanā ( 1 ) (1) (5). Standartvielas test ēšanu ieteicams veikt 
vismaz reizi m ēnesī vai vismaz divas reizes gad ā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 800  
( 1 ) Saskaņā ar šo starplaboratoriju sal īdzināšanas testu rezult ātiem un standarta ISO 6341 
Tehnisko labojumu, k ālija bihrom ātam (K  2 Cr 2 O 7 ) noteiktā EC  50 vērtība pēc 24 stund ām 
ir no 0,6 mg/l l īdz 1,7 mg/l.
 1.6. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Lai testa rezult āti būtu derīgi, jāievēro šādi kritēriji: 
— kontrol ēs, ieskaitot kontroli ar solubiliz ācijas aģentu, ne vair āk kā 
10 % no dafnij ām jābūt imobiliz ētām, 
— izšķīdušā skābekļa koncentr ācijai testa beig ās jābūt ≥ 3 mg/l 
kontroles un testa traukos.  
Piezīme: pirmajam krit ērijam ne vair āk kā 10 % no kontroles 
dafnijām jābūt novērojamai imobiliz ācijai vai cit ām slimību un stresa 
pazīmēm, piemēram, krāsas zaudēšanai un t ādai neparastai uzved ībai 
kā aizturēšanās uz ūdens virsmas.  
1.7. TESTA METODES APRAKSTS  
1.7.1.  Apr īkojums  
Testēšanas traukiem un citai aparat ūrai, kas non āk saskarē ar testē­
jamajiem š ķīdumiem, j ābūt izgatavotiem no stikla vai cita ķīmiski 
inerta materi āla. Parasti test ēšanai izmanto stikla m ēģenes un 
vārglāzes; pirms katras lietošanas test ēšanas trauki j āmazgā saskaņā 
ar laboratorijas standartproced ūrām. Testēšanas trauki j ānosedz, lai 
samazinātu ūdens zudumus iztvaikošanas d ēļ, un jānovērš putekļu 
iekļūšana šķīdumos. Gaistošas vielas j ātestē pilnīgi piepild ītos 
noslēgtos traukos, un tiem j ābūt pietiekami lieliem, lai nov ērstu 
iespēju, ka ir par maz sk ābekļa vai tas k ļūst par ierobežojošo faktoru 
(skatīt 1.6. punktu un 1.8.3. punkta pirmo da ļu). 
Papildus izmanto š ādas iekārtas: oksimetru (ar mikroelektrodu vai 
citu ierīci, kas piem ērota izšķīdušā skābekļa mērīšanai maza apjoma 
paraugos); pH-metru; piem ērotu temperat ūras regul ēšanas ier īcu; 
iekārtu kopējā organisk ā oglekļa koncentr ācijas (TOC) noteikšanai; 
iekārtu ķīmiskā skābekļa patēriņa (ĶSP –  COD ) noteikšanai, iek ārtu 
cietības noteikšanai u. c.  
1.7.2.  Testa organismi  
Priekšroka dodama dafniju sugai  Daphnia magna  Straus, tom ēr šim 
testam var izmantot citas piem ērotas  Daphnia  sugas (piem ēram, 
Daphnia pulex ). Testa s ākumā dzīvnieku vecumam j ābūt mazākam 
par 24 stund ām, bet rezult ātu izkliedes samazin āšanai noteikti ietei ­
cams, lai tie neb ūtu pirmās paaudzes p ēcnācēji. To izcelsmei j ābūt 
no veselīgas popul ācijas (t. i., nav pie ļaujamas t ādas stresa paz īmes 
kā liela mirst ība, tēviņu un efipiju kl ātbūtne, pirmās paaudzes produ ­
cēšanas kav ējums, krāsu zaudējuši dzīvnieki u. c.). Visu konkr ētam 
testam izmantoto organismu izcelsmei j ābūt no kultūrām, kas ieg ūtas 
no vienas dafniju rezerves kult ūras. Dzīvnieku rezerves kult ūra 
jāuztur tādos apstākļos (gaisma, temperat ūra, barotne), kas l īdzīgi 
testēšanas apst ākļiem. Ja dafniju kult ūras barotne, kas paredz ēta 
izmantošanai test ēšanā, atšķiras no barotnes, kas izmantota rut īnas 
dafniju kult ūrai, būtu ieteicams pirms test ēšanas paredz ēt aklimatiz ā­
cijas periodu. Šaj ā nolūkā dafnijas j āiztur atšķaidīšanai izmantoja ­
majā ūdenī testēšanas temperat ūrā vismaz 48 stundas pirms test ē­ 
šanas sākuma.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 801
 
1.7.3.  Ūdens atšķaidīšanai un zivju tur ēšanai  
Dabīgs ūdens (virszemes vai grunts ūdens), rekonstitu ēts ūdens vai 
ūdensvada ūdens, no kura att īrīts hlors, ir izmantojams tur ēšanai un 
atšķaidīšanai, ja dafnijas taj ā bez stresa paz īmēm izdzīvo kultiv ē­ 
šanas, aklimatiz ācijas un test ēšanas laik ā. Jebkurš ūdens, kas atbilst 
atšķaidīšanas ūdenim 1. papildin ājumā noteiktajiem ķīmiskajiem 
raksturlielumiem, ir piem ērots testēšanai. Šim ūdenim jābūt pastā­
vīgai kvalit ātei testēšanas laik ā. Rekonstitu ētu ūdeni var sagatavot, 
pievienojot noteiktos atz ītas analītiskās tīrības klases rea ģentu dau­
dzumus dejoniz ētam vai destil ētam ūdenim. Rekonstitu ēta ūdens 
piemēri ir min ēti (1) (6) un 2. papildin ājumā. Jāņem vērā, ka 
barotnes, kas satur hel ātveidotājus, piem ēram, 2. papildin ājumā 
minētās M4 un M7 barotnes, nav piem ērotas met ālus saturošu 
vielu test ēšanai. Vides reakcijai pH j ābūt diapazon ā no 6 l īdz 
9. Cietība no 140 un 250 mg/l (izsakot CaCO  3 ) ir ieteicama, izman ­
tojot Daphnia magna , zemāka cietība var būt piemērota arī citām 
Daphnia  sugām. Atšķaidīšanas ūdeni var aer ēt pirms izmantošanas 
testēšanai tā, lai izšķīdušā skābekļa koncentr ācija atbilstu pies ātinā­
juma stāvoklim.  
Ja lieto dab īgu ūdeni, kvalit ātes parametrs j āmēra vismaz divas reizes 
gadā vai katru reizi, kad ir aizdomas, ka kvalit ātes rādītāji ir ievēro­
jami main īgi (skatīt iepriekš ējo daļu un 1. papildin ājumu). Jānosaka 
arī smagie met āli (piemēram, Cu, Pb, Zn, Hg, Cd, Ni). Ja izmanto 
ūdensvada ūdeni, no kura att īrīts hlors, v ēlams katru dienu veikt 
hlora anal īzi. Ja atšķaidīšanas ūdens ir virszemes ūdens vai grunts ū­
dens, jāmēra tā vadītspēja un jānosaka kop ējais organisk ā oglekļa 
saturs ( TOC ), vai ķīmiskais sk ābekļa patēriņš (ĶSP). 
1.7.4.  Test ējamie šķīdumi  
Vajadzīgās koncentr ācijas test ējamos šķīdumus parasti pagatavo, 
atšķaidot rezerves š ķīdumu. Rezerves š ķīdumus ieteicams gatavot, 
izšķīdinot test ējamo vielu atš ķaidīšanai paredz ētajā ūdenī. Ciktāl 
tas iespējams, jāizvairās no šķīdinātāju, emulgatoru vai disper ģētāju 
pielietošanas. Tom ēr noteiktos gad ījumos šīs vielas var izr ādīties 
nepieciešamas, lai ieg ūtu attiecīgas koncentr ācijas rezerves š ķīdumu. 
Norādījumi par piem ērotiem šķīdinātājiem, emulgatoriem un disper ­ 
ģētājiem ir min ēti (4). Test ējamās vielas daudzums test ējamos 
šķīdumos nedr īkst pārsniegt šķīdības robežu atš ķaidīšanas ūdenī. 
Tests jāveic bez pH korekcijas. Ja pH nepaliek 6–9 diapazon ā, tad 
jāveic vēl viens tests, rezerves š ķīduma pH kori ģējot līdz atšķaidī­ 
šanas ūdens reakcijas l īmenim pirms test ējamās vielas pievienošanas. 
pH koriģēšana jāveic tādā veidā, lai ievērojami nemain ītos rezerves 
šķīduma koncentr ācija un lai nenotiktu nek ādas ķīmiskās reakcijas ar 
testējamo vielu, vai lai t ā neizgulsn ētos. Korekcijai v ēlams izmantot 
HCl un NaOH.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 802
 
1.8. PROCED ŪRA 
1.8.1.  Ekspoz īcijas apst ākļi 
1.8.1.1.  Testa grupas un kontroles  
Testēšanas traukos iepilda attiec īgos atšķaidīšanas ūdens un test ē­
jamās vielas šķīdumu daudzumus. Gaisa/ ūdens attiec ībai traukā testē­
jamajā un kontroles grup ā jābūt vienādai. Pēc tam test ēšanas traukos 
ievieto dafnijas. Katrai test ējamajai koncentr ācijai un kontrolei j āiz­
manto vismaz 20 dafnijas, kuras ieteicams iedal īt četrās grupās pa 
pieciem īpatņiem katrā. Katrai dafnijai j āparedz vismaz 2 ml test ē­
jamā šķīduma (t. i., 10 ml piec ām dafnijām katrā testēšanas trauk ā). 
Testu var veikt, izmantojot pusstatisko atjaunošanu vai caurpl ūdes 
sistēmu, ja test ējamās vielas koncentr ācija nav stabila.  
Papildus apstr ādājamai sērijai jābūt vienai atš ķaidāmā ūdens 
kontroles s ērijai, kā arī, ja tas piem ērojams, vienai kontroles s ērijai 
ar solubiliz ācijas aģentu.  
1.8.1.2.  Testējamās koncentr ācijas  
Var veikt diapazona noteikšanas testu, lai noteiktu pašam testam 
paredzēto koncentr ācijas diapazonu, ja nav inform ācijas par test ē­
jamās vielas toksicit āti. Šajā nolūkā dafnijas pak ļauj ievērojami atš ķi­
rīgu testējamās vielas koncentr āciju iedarb ībai. Piecas dafnijas 
pakļauj katras test ējamās koncentr ācijas iedarb ībai 48 stundas vai 
mazāk, turklāt nav nepieciešami atk ārtojumi. Iedarb ības laiku var 
saīsināt (piemēram, līdz 24 stund ām vai maz āk), ja diapazona noteik ­ 
šanas testam paredz ētos datus var ieg ūt īsākā laikā. 
Jāizmanto vismaz piecas test ējamās koncentr ācijas. Koncentr ācijām 
jāmainās ģeometrisk ā progresij ā ar koeficientu, kas, v ēlams, nep ār­
sniedz 2,2. J āsniedz pamatojums, ja izmanto maz āk nekā piecas 
koncentrācijas. Liel ākās testa koncentr ācijas rezult ātam jābūt 
100 % imobiliz ācijai, bet zem ākās testa koncentr ācijas rezult ātam 
vajadzētu būt jebkādas novērojamas iedarb ības trūkumam.  
1.8.1.3.  Inkub ācijas apst ākļi 
Temperat ūrai jābūt no 18  o C līdz 22  o C, un katr ā atsevišķā testā tai 
jābūt nemainīgai ± 1  o C robežās. Ieteicams izmantot ciklu, kur ā 16 
stundas pavada ar apgaismojumu un 8 stundas tums ā. Testēšanu var 
veikt arī pilnīgā tumsā, īpaši gaism ā nestabilām vielām. 
Testēšanas laik ā testēšanas traukos j ānodrošina aer ācija. Testu veic, 
nekoriģējot pH. Test ēšanas laik ā dafnijas nav j ābaro.  
1.8.1.4.  Ilgums  
Testēšanas ilgums ir 48 stundas.  
1.8.2.  Nov ērojumi  
Katrs test ēšanas trauks j āpārbauda, lai konstat ētu imobiliz ētas 
dafnijas 24 un 48 stundas p ēc testēšanas sākuma (defin īciju 
skatīt 1.2. punkt ā). Bez imobilit ātes jāfiksē arī uzvedības vai izskata 
anomālijas. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 803
 
1.8.3.  Anal ītiskie mērījumi  
Izšķīdušo skābekli un pH m ēra testēšanas sākumā un beig ās 
kontroles variant ā un pie liel ākās testējamās vielas koncentr ācijas. 
Kontrolē esošajai izš ķīdinātā skābekļa koncentr ācijai jāatbilst pie ņe­
mamības kritērijam (skat īt 1.6. punktu). Parasti pH nemain ās vairāk 
par 1,5 vien ībām. Temperat ūru parasti m ēra kontroles traukos vai 
telpā; temperat ūra jāreģistrē visā testēšanas laik ā vai vismaz testa 
sākumā un beigās. 
Testējamās vielas koncentr āciju ieteicams m ērīt vismaz liel ākajai un 
mazākajai testa koncentr ācijai testa s ākumā un beigās (4). Rezult ā­
tiem ieteicams izmantot izm ērītās koncentr ācijas. Tom ēr, ja ir 
liecības, ka vis ā testēšanas laik ā testējamās vielas koncentr ācija 
visumā atbilst nomin ālajai vai izm ērītajai sākotnējai koncentr ācijai 
± 20 %, rezult ātiem var izmantot nomin ālās vai izm ērītās sākotnējās 
vērtības. 
1.9. LIMITA TESTS  
Izmantojot šaj ā metodē aprakstītās procedūras, varētu veikt limita 
testu pie 100 mg/l test ējamās vielas vai l īdz tās šķīdībai testējamajā 
šķīdumā (atkarībā no tā, kura no min ētajām koncentr ācijām ir 
zemāka), lai pier ādītu, vai EC  50 ir lielāka par šo koncentr āciju. 
Limita testu ieteicams veikt, izmantojot 20 dafnijas (t ās ieteicams 
iedalīt četrās grupās pa pieciem īpatņiem) ar t ādu pašu kontro ļu 
skaitu. Ja notiek imobiliz ācija, jāveic testēšana pilnā apmērā. Jebkāda 
anomāla uzvedība jāreģistrē. 
2. DATI  
Dati jāapkopo tabul ā, katram izm ēģinājuma variantam un kontrolei 
norādot izmantoto dafniju skaitu un katr ā atkārtojumā novēroto 
imobilizāciju. Procentos izteiktu imobiliz ēto dafniju skaitu, kas 
konstatēts pēc 24 un 48 stund ām, attēlo grafiski atkar ībā no testē­
jamās vielas koncentr ācijas. Datus analiz ē ar piemērotām statistikas 
metodēm (piemēram, probitu anal īze, u. c.), lai apr ēķinātu līkņu 
virziena koeficientus un EC  50 ar 95 % ticam ību (p = 0,05) (7) (8).  
Ja EC  50 aprēķināšanas standartmetodes ieg ūto datu apstr ādei nav 
piemērojamas, augst ākā koncentr ācija, kas neizraisa nek ādu imobili ­
zāciju, un zem ākā koncentr ācija, pie kuras notiek 100 % imobiliz ā­
cija, jāizmanto EC  50 (par kuru pie ņem šo divu koncentr āciju vidējo 
ģeometrisko v ērtību) aptuvenai noteikšanai.  
3. P ĀRSKATS  
3.1. TEST ĒŠANAS P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā jāiekļauj vismaz š āda inform ācija. 
Testējamā viela:  
— fiziskais sast āvs un attiec īgās fizikāli ķīmiskās īpašības, ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 804
 
— ķīmiskās identifik ācijas dati, ieskaitot t īrības pakāpi. 
Testa suga:  
— Daphnia  avots un suga, avota pieg ādātājs (ja zināms) un pielie ­
totie kult ūras apstākļi (ieskaitot bar ības avotu, veidu un 
daudzumu, barošanas biežumu).  
Testēšanas apst ākļi: 
— testēšanas trauku apraksts: trauku tips, š ķīduma tilpums, dafniju 
skaits vien ā testēšanas trauk ā, katras koncentr ācijas test ēšanas 
trauku (atk ārtojumu) skaits,  
— rezerves š ķīduma un test ējamo šķīdumu sagatavošanas metodes, 
ieskaitot iesp ējamu šķīdinātāja vai disper ģētāja lietošanu, test ē­ 
šanai izmantot ās koncentr ācijas,  
— inform ācija par atš ķaidīšanas ūdeni: ūdens avots un kvalit ātes 
rādītāji (pH, ciet ība, Ca/Mg attiec ība, Na/K attiec ība, bāziskums, 
vadītspēja u. c.); rekonstitu ētā ūdens sast āvs, ja izmanto š ādu 
ūdeni,  
— inkub ācijas apst ākļi: temperat ūra, gaismas intensit āte un apgai ­
smošanas periodiskums, izš ķīdušā skābekļa saturs, pH u. c.  
Rezultāti: 
— to dafniju skaits un da ļa procentos, kuras tika imobiliz ētas vai 
izrādīja jebkādus nelabv ēlīgus efektus (ieskaitot anom ālu uzve­
dību), kontrol ē un visos variantos katr ā novērojuma laik ā, kā arī 
novēroto efektu b ūtības apraksts,  
— ar standartvielu veikt ās testēšanas rezult āti un datums, ja tiek 
veikta,  
— nomin ālās testējamās koncentr ācijas un visu anal īžu rezult āti, 
nosakot test ējamās vielas koncentr āciju testēšanas traukos; j āno­
rāda arī metodes atg ūstamība un kvantitat īvās noteikšanas robeža,  
— visi test ēšanas laik ā veiktie fizik ālie un ķīmiskie temperat ūras, 
pH un izš ķīdušā skābekļa mērījumu rezult āti, 
— EC  50 pēc 48 h imobiliz ācijai ar ticam ības interv āliem un mode ļu 
grafikiem, kas tika izmantoti to apr ēķinam, devas atbildes reak ­
cijas līkņu virziena koeficients un standartnovirze; statistisk ās 
procedūras, kas izmantotas EC  50 noteikšanai (j ānorāda arī šie 
dati, kas ieg ūti pēc 24 stund ām, ja tie tika m ērīti), 
— paskaidrojums par jebk ādu atkāpi no test ēšanas metodes un par 
to, vai atk āpe ir ietekm ējusi testa rezult ātus. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) ISO 6341 (1996). Water quality – Determination of the inhibi ­
tion of the mobility of Daphnia magna Straus (Cladocera, Crustacea) – Acute toxicity test. Third edition, 1996.
 
(2) EPA OPPTS 850.1010. (1996). Ecological Effects Test Guide ­
lines – Aquatic Invertebrate Acute Toxicity Test, Freshwater 
Daphnids.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 805
 
(3) Environment Canada (1996). Biological test method. Acute 
Lethality Test Using Daphnia spp. EPS 
1/RM/11. Environment Canada, Ottawa, Ontario, Canada.  
(4) Guidance Document on Aquatic Toxicity Testing of Difficult 
Substances and Mixtures. OECD Environmental Health and Safety Publication. Series on Testing and Assessment. No. 
23. Paris 2000.
 
(5) Commission of the European Communities. Study D8369 
(1979). Inter-laboratory Test Programme concerning the study of the ecotoxicity of a chemical substance with respect to Daphnia.
 
(6) OECD Guidelines for the Testing of Chemicals. Guideline 211: 
Daphnia magna Reproduction Test, adopted September 1998.  
(7) Stephan C.E. (1977). Methods for calculating an LC  50 . In 
Aquatic Toxicology and Hazard Evaluation (edited by F.I. Mayer and J.L. Hamelink). ASTM STP 634 – American Society 
for Testing and Materials. p. 65–84.
 
(8) Finney D.J. (1978). Statistical Methods in Biological Assay. 3  rd 
ed. London. Griffin, Weycombe, UK.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 806
 
1. PAPILDIN ĀJUMS  
DAŽI ATŠ ĶAIDĪŠANAI PIEM ĒROTA ŪDENS ĶĪMISKIE 
RAKSTURLIELUMI  
Viela Koncentr ācijas 
Daļiņas < 20 mg/l 
Kopējais organiskais ogleklis < 2 mg/l 
Nejonizēts amonjaks < 1 μg/l 
Atlikušais hlors < 10 μg/l 
Fosfororganisko pestic īdu kop. saturs < 50 ng/l 
Hlororganisko pestic īdu un polhlorbifen īlu kop. saturs < 50 ng/l 
Kopējais organisk ā hlora saturs < 25 ng/l  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 807
 
2. PAPILDIN ĀJUMS  
PIEMĒROTA REKONSTITU ĒTĀ TESTĒŠANAS ŪDENS PIEM ĒRI 
ISO testa ūdens (1)  
Rezerves š ķīdumi (atseviš ķu vielu) Gatavojot rekonstitu ēto ūdeni, 
1 l ūdens jāpievieno š āds 
rezerves š ķīdumu tilpums (*) Viela Daudzums, kas pievienots 
1 l ūdens (*)  
Kalcija hlor īds 
CaCl  2 , 2H  2 O 11,76 g 25 ml 
Magnija sulf āts 
MgSO  4 , 7H  2 O 4,93 g 25 ml 
Nātrija bikarbon āts 
NaHCO  3 2,59 g 25 ml 
Kālija hlorīds 
KCl 0,23 g 25 ml  
(*) Piem ērotas tīrības ūdens, piem ēram, dejoniz ēts, destilēts vai ar apgriezto osmozi ieg ūtā 
ūdenī, kura vēlamā vadītspēja nepārsniedz 10 μS.cm  -1 . 
Elendta M7 un M4 barotne  
Aklimatiz ācija Elendta M7 un M4 barotn ē 
Dažām laboratorij ām bija gr ūtības, dafnijas p ārnesot tieši M4 un M7 barotn ē. 
Tomēr zināmā mērā sekmīga var būt pakāpeniska aklimatiz ācija, t. i., p ārnesot no 
dabīgās vides vispirms 30 %, p ēc tam 60 % un visbeidzot 100 % Elendta 
barotnē. Aklimatiz ācija var ilgt l īdz pat vienam m ēnesim.  
Sagatavošana  
Mikroelementi  
Vispirms piem ērotas tīrības ūdenī, t. i., dejoniz ētā, destilētā vai ar apgriezto 
osmozi ieg ūtā ūdenī pagatavo atseviš ķu pēdu elementu atseviš ķus izejas 
šķīdumus (I). No šiem daž ādajiem izejas š ķīdumiem (I) pagatavo vienu izejas 
šķīdumu (II), kas satur visus p ēdu elementus (apvienoto š ķīdumu), t. i.:  
Rezerves š ķīdums(I) (atseviš ķu 
vielu šķīdums) Daudzums, kas pievie ­
nots ūdenim (mg/l) Koncentrācija (attiec ībā 
pret M4 barotni) Lai pagatavotu apvienoto izejas š ķīdumu II, 
ūdenim pievieno š ādu daudzumu izejas š ķīduma I 
(ml/l) 
M4 M7  
H 3 BO 3 57 190 20 000 reizes 1,0 0,25 
MnCl  2 .4H  2 O 7 210 20 000 reizes 1,0 0,25 
LiCl 6 120 20 000 reizes 1,0 0,25  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 808
 
Rezerves š ķīdums(I) (atseviš ķu 
vielu šķīdums) Daudzums, kas pievie ­
nots ūdenim (mg/l) Koncentrācija (attiec ībā 
pret M4 barotni) Lai pagatavotu apvienoto izejas š ķīdumu II, 
ūdenim pievieno š ādu daudzumu izejas š ķīduma I 
(ml/l) 
M4 M7  
RbCl 1 420 20 000 reizes 1,0 0,25 
SrCl  2 ·6H 2 OSrCl  2 .6H  2 O 3 040 20 000 reizes 1,0 0,25 
NaBr 320 20 000 reizes 1,0 0,25  
4 ·Na 2 MoO  4 ·2H 2 O­
MoO  4 .2H  2 O 1 230 20 000 reizes 1,0 0,25 
CuCl  2 ·2H 2 OCuCl  2 .2H  2 O 335 20 000 reizes 1,0 0,25 
ZnCl  2 260 20 000 reizes 1,0 1,0 
CoCl  2 .6H  2 O 200 20 000 reizes 1,0 1,0 
KI 65 20 000 reizes 1,0 1,0 
Na 2 SeO  3 43,8 20 000 reizes 1,0 1,0 
NH  4 VO  3 11,5 20 000 reizes 1,0 1,0 
Na 2 EDTA· 2H  2 OED-  
2 OEDTA.2H  2 O 5 000 2 000 reizes — — 
FeSO  4 ·7H 2 OFeSO  4 .7H  2 O 1 991 2 000 reizes — — 
Na 2 EDTA un FeSO  4 šķīdumus pagatavo atseviš ķi, apvieno un t ūlīt ievieto autokl āvā. 
Tā iegūst: 
2 l Fe-EDTA š ķīdums 1 000 20,0 5,0  
M4 un M7 barotnes  
M4 un M7 vidi pagatavo, izmantojot rezerves š ķīdumu II, bar ības makroele ­
mentus un vitam īnus, šādi: 
Ūdenim pievienotais 
daudzums (mg/l) Koncentrācija (attiec ībā 
pret M4 vidi) Rezerves š ķīduma II daudzums, kas pievienots, 
gatavojot barotni (ml/l) 
M4 M7  
Rezerves š ķīdums II 
(mikroelementu mais ījums) 20 reizes 50 50 
Barības makroelementu 
rezerves š ķīdumi (atseviš ­ 
ķas vielas) 
CaCl  2 · 2H  2 0 293 800 1 000 reizes 1,0 1,0 
MgSO  4 · 7H  2 O 246 600 2 000 reizes 0,5 0,5 
KCl 58 000 10 000 reizes 0,1 0,1 
NaHCO  3 64 800 1 000 reizes 1,0 1,0 
Na 2 SiO  3 · 9H  2 O 50 000 5 000 reizes 0,2 0,2 
NaNO  3 2 740 10 000 reizes 0,1 0,1 
KH  2 PO 4 1 430 10 000 reizes 0,1 0,1 
K 2 HPO  4 1 840 10 000 reizes 0,1 0,1  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 809
 
Ūdenim pievienotais 
daudzums (mg/l) Koncentrācija (attiec ībā 
pret M4 vidi) Rezerves š ķīduma II daudzums, kas pievienots, 
gatavojot barotni (ml/l) 
M4 M7  
Kombinētais vitam īnu 
pamatšķīdums — 10 000 reizes 0,1 0,1 
Vitamīnu maisījuma rezerves š ķīdumu gatavo, pievienojot š ādus trīs veidu vitam īnus 1 l ūdens: 
Tiamīna hidrohlor īds 750 10 000 
Ciānkobalam īns (B  12 ) 10 10 000 
Biotīns 7,5 10 000  
Vitamīnu maisījuma rezerves š ķīdumu glab ā sasaldētu mazās alikvotās. Vita­
mīnus barotnei pievieno neilgi pirms izmantošanas.  
N. B.: Lai nov ērstu sāļu izgulsn ēšanos, gatavojot barotni, rezerves š ķīdumu 
alikvotas j āpievieno pie aptuveni 500–800 ml dejoniz ēta ūdens un p ēc 
tam jāatšķaida līdz 1 litram.  
N. B.: Pirm ā publikācija par M4 barotni ir:  Elendt, B. P. (1990). Selenium 
deficiency in crustacea; an ultrastructural approach to antennal damage in Daphnia magna Straus. Protoplasma, 154, p. 25–33.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 810
 
C.3. SALD ŪDENS A ĻĢU UN CI ĀNBAKTĒRIJU (ZILA ĻĢU) 
AUGŠANAS INHIB ĒŠANAS TESTS  
1. METODE  
Šī metode ir ekvivalenta OECD TG 201 (2006).  
1.1. IEVADS  
Testēšanas metodes periodiski p ārskata un pilnveido, ņemot vērā 
zinātnes attīstību. C.3. test ēšanas metode bija j āpārstrādā, iekļaujot 
papildu sugas un izpildot noteikt ās prasības par b īstamības novērtē­
jumu un vielu klasifik āciju. Metode p ārstrādāta, ņemot vērā plašo 
praktisko pieredzi, jaun ākās zinātniskās atziņas pētījumos par 
toksisko iedarb ību uz aļģēm un izmantošanas pieredzi reglament ē­ 
šanas jom ā, kas iegūta kopš s ākotnējās pieņemšanas.  
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Šajā testēšanas metod ē ir izmantotas š ādas definīcijas un sa īsinājumi:  
Biomasa : ir popul ācijas dzīvās vielas sausais svars (sausna), kas 
izteikts noteikt ā tilpuma vien ībā; piemēram, mg a ļģu sausnas/litr ā 
testa šķīduma. Parasti “biomasa” tiek defin ēta kā masa, ta ču šajā 
testēšanas metodes aprakst ā šis vārds tiek lietots, lai apz īmētu 
masu tilpuma vien ībā. Bez tam šaj ā testā parasti m ēra biomasas 
aizstājējparametrus, t ādus kā šūnu skaitu, fluorescenci utt., un lieto ­
tais termins “biomasa” l īdz ar to attiecas ar ī uz šiem aizst ājējpara­
metru mērījumiem.  
Variācijas koeficients : ir parametra main ības bezdimensijas m ērs, 
ko nosaka k ā standartnovirzes attiec ību pret vid ējo vērtību. Šo koefi ­
cientu var izteikt ar ī procentos. Kontroles kult ūru atkārtojumu vid ējā 
īpatnējā augšanas ātruma vid ējo variācijas koeficientu apr ēķina šādi: 
1. Izmantojot konkr ētā atkārtojuma ikdienas / katras sekcijas augš ­
anas ātrumus, apr ēķina vidējā īpatnējā augšanas ātruma vari ācijas 
koeficientu procentos.  
2. Lai ieg ūtu kontroles kult ūru atkārtojumu ikdienas / katras sekcijas 
īpatnējā augšanas ātruma vid ējo variācijas koeficientu, apr ēķina 
visu 1. punkt ā noteikto v ērtību vidējo lielumu.  
EC x : ir testa barotn ē izšķīdinātās testējamās vielas koncentr ācija, kas 
noteiktajā iedarbības period ā izraisa testa organisma x % (piem ēram, 
50 %) augšanas inhib ēšanu (periodu nor āda, ja tas atš ķiras no pilna 
vai norm ālā testēšanas laika). Lai nep ārprotami nor ādītu efektīvās 
koncentrācijas EC vērtību, kas ieg ūta no augšanas ātruma vai ar ī 
iznākuma, izmanto attiec īgi simbolus “E  r C” un “E  y C”. 
Audzēšanas barotne : ir pilnvērtīga sintētiska barotne, kur ā aug testa 
aļģes, kad tās pakļauj testējamās vielas iedarb ībai. Testējamā viela 
parasti tiek izš ķīdināta barotnē. 
Augšanas ātrums (vid ējais īpatnējais augšanas ātrums) : ir 
biomasas pieauguma logaritms iedarb ības laikā. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 811
 
Zemākā novērojamās ietekmes koncentr ācija ( LOEC ): ir zemākā 
pārbaudītā koncentr ācija, kādā testējamā viela noteiktaj ā iedarbības 
laikā statistiski noz īmīgā līmenī, salīdzinot ar kontroli, samazina 
augšanu (pie p < 0,05). Tom ēr visām koncentr ācijām, kas pārsniedz  
LOEC , ir jārada tikpat kait īga vai kait īgāka iedarb ība, kā LOEC . Ja 
abus nosac ījumus izpild īt nav iesp ējams, ir rūpīgi jāizskaidro, k ā tika 
izvēlēta LOEC  (un līdz ar to ar ī NOEC ). 
Nenovērojamās ietekmes koncentr ācija ( NOEC ): ir test ējamā 
koncentrācija tieši zem  LOEC . 
Atbildes reakcijas main īgais lielums : toksiskuma r ādītājs, ko ar 
dažādu aprēķina metožu pal īdzību iegūst no jebkura m ērītā para­
metra, kas apraksta biomasu. Šaj ā metodē atbildes reakcijas main īgie 
ir augšanas ātrums un izn ākums, ko ieg ūst tieši, m ērot biomasu vai 
izmantojot k ādu no min ētajiem aizst ājējparametri.  
Īpatnējais augšanas ātrums : ir atbildes reakcijas main īgais, ko 
definē kā novērojamā parametra (šaj ā testēšanas metod ē – biomasas) 
naturālo logaritmu starp ību attiecīgā laika period ā. 
Iznākums : ir mērāmā mainīgā vērtība iedarb ības perioda beig ās, no 
kuras ir at ņemta mērāmā mainīgā vērtība iedarb ības perioda s ākumā, 
t. i., biomasas pieaugums test ēšanas laik ā. 
1.3. TESTA PIELIETOJUMS  
Šī testēšanas metode ir viegl āk izmantojama ūdenī šķīstošām vielām, 
kas testa apst ākļos, visticam āk, paliks ūdens šķīdumā. Testējot gais­
tošas, izteikti adsorb ējošas, krāsainas vielas, k ā arī tādas vielas, kas 
slikti šķīst ūdenī, vai arī vielas, kas var ietekm ēt barības vielu vai 
minerālvielu pieejam ību barotn ē, var būt nepieciešamas aprakst ītā 
procesa modifik ācijas (piem ēram, nosl ēgta sistēma, testa trauku 
kondicion ēšana). Nor ādījumi par daž ām izmantojamaj ām modifik ā­
cijām ir sniegti (2)(3) un (4).  
1.4. METODES PRINCIPS  
Šī testa m ērķis ir noteikt, k ā viela ietekm ē saldūdens mikroa ļģu 
un/vai ci ānbaktēriju augšanu. Eksponenci āli augošus testa organi ­
smus periodiski audz ētās kultūrās pakļauj testējamās vielas iedarb ībai 
laika posm ā, kas parasti ilgst 72 stundas. Lai gan tests ir diezgan 
īslaicīgs, tas ļauj izvērtēt iedarbību uz vair ākām paaudz ēm. 
Sistēmas atbildes reakcija ir daž ādu testējamās vielas koncentr āciju 
iedarbībai pakļauto aļģu kultūru sēriju (testa vien ības) augšanas 
samazināšanās. Atbildes reakciju v ērtē kā iedarbības koncentr āciju 
funkciju, sal īdzinot ar atk ārtojumu, iedarb ībai nepak ļauto kontroles 
kultūru, vidējo augšanu. Lai piln ībā izpaustos sist ēmas reakcija uz 
toksisko iedarb ību (optim ālā jutība), kult ūrām ļauj neierobežoti 
eksponenci āli augt, nodrošinot pietiekami daudz bar ības vielu un 
nepārtrauktu gaismu pietiekami ilgu laiku, lai var ētu izmērīt īpatnējā 
augšanas ātruma samazin āšanos.  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 812
 
Augšanu un augšanas inhib ēšanu skaitliski nosaka, izm ērot aļģu 
biomasu k ā laika funkciju. A ļģu biomasu defin ē kā sausnas masu 
tilpuma vien ībā, tas ir, mg a ļģu litrā testa šķīduma. Tom ēr sausnas 
masa ir gr ūti mērāma, tāpēc tiek izmantoti aizst ājējparametri. 
Visbiežāk izmantotais no šiem aizst ājējiem parametriem ir š ūnu 
skaits. Citi aizst ājējparametri ir š ūnu tilpums, fluorescence, optiskais 
blīvums, u. c. J ānosaka pārrēķināšanas koeficients attiec īgā aizstājēj­
parametra p ārvēršanai biomas ā. 
Testa mērķis ir augšanas inhib ēšana, ko izsaka k ā biomasas logarit ­
misko pieaugumu (vid ējais īpatnējais augšanas ātrums) iedarb ības 
perioda laik ā. Izmantojot test ējamajos š ķīdumos noteiktos vid ējos 
īpatnējos augšanas ātrumus, apr ēķina koncentr āciju, kas izraisa augš ­
anas ātruma konkr ēto x % inhib ēšanu (piem ēram, 50 %), un izsaka 
kā E r C x (piemēram, E  r C 50 ). 
Šīs metodes veikšanai ES noteiktajos ietvaros rezult ātu aprēķināšana 
vajadzētu būt balstītai uz vid ējo specifisko augšanas ātrumu apst āk­ 
ļiem, kas aprakst īti zemāk 2.2. sada ļā. Šajā testēšanas metod ē izman­
totais atbildes reakcijas papildu main īgais ir izn ākums, kas var b ūt 
nepieciešams, lai izpild ītu dažu valstu specifiskas reglament ējošas 
prasības. To defin ē kā biomasu iedarb ības perioda beig ās, no kura 
atņem biomasu iedarb ības perioda s ākumā. Izmantojot test ējamo 
šķīdumu sērijās noteikto izn ākumu, apr ēķina koncentr āciju, kas 
izraisa izn ākuma konkr ēto x % inhib ēšanu (piem ēram, 50 %) un 
izsaka kā E y C x (piem., E  y C 50 ). 
Turklāt zemāko novērojamās ietekmes koncentr āciju ( LOEC ) un 
koncentrāciju, pie kuras ietekme nav nov ērojama ( NOEC ), var 
noteikt statistiski.  
1.5. INFORM ĀCIJA PAR TEST ĒJAMO VIELU  
Testēšanas apst ākļu noteikšanai var b ūt noderīga inform ācija par 
testējamās vielas strukt ūrformulu, t īrības pakāpi, stabilit āti gaismā, 
stabilitāti testēšanas apst ākļos, gaismu absorb ējošajām īpašībām, 
pKa, kā arī transform ācijas pētījumu rezult ātiem, ieskaitot biolo ģi­
skās noārdīšanas spēju ūdenī. 
Jāzina pārbaudāmās vielas š ķīdība ūdenī, sadalījuma koeficients 
sistēmā oktanols/ ūdens (P  ow ) un tvaika spiediens, un j ābūt pieejamai 
validētai metodei vielas daudzuma noteikšanai p ārbaudāmajā 
šķīdumā ar zināmu atgūstamību un kvalitat īvās noteikšanas robežu.  
1.6. STANDARTVIELA  
Standartvielas, piem ēram, 3,5-dihidrofenolu, ko izmanto starptauti ­
skajās starplaboratoriju sal īdzinošās testēšanas programm ās (4), var 
lietot testēšanas proced ūras pārbaudei. Za ļaļģēm par standartvielu var 
izmantot k ālija dihrom ātu. Testēšanu ar standartviel ām vēlams veikt 
vismaz divas reizes gad ā. 
1.7. TESTA DER ĪGUMS  
Lai tests b ūtu derīgs, ir jāizpilda šādi veiktsp ējas kritēriji: ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 813
 
— Kontroles kult ūru biomasai 72 stundu laik ā ir jāpieaug eksponen ­
ciāli, vismaz 16-k ārtīgi. Tas atbilst īpatnējam augšanas ātrumam 
0,92 dien ā –1 . Biežāk izmantotaj ām sugām augšanas ātrums ir 
būtiski lielāks (skatīt I pielikumu). Šo krit ēriju var neizpild īt, ja 
izmanto sugas, kas aug l ēnāk par I pielikum ā norādītajām. Tādā 
gadījumā testēšanas laiks j āpagarina, lai ieg ūtu vismaz 16-k ārtīgu 
kontroles kult ūru pieaugumu, visu testa laiku saglab ājot ekspo ­
nenciālu augšanu. Testa laiku var sa īsināt līdz vismaz 48 
stundām, lai testa laik ā saglabātu neierobežotu eksponenci ālu 
augšanu, kam ēr ir sasniegts minim ālais pieauguma koeficients 16.  
— Katras sekcijas īpatnējo augšanas ātrumu vid ējais variācijas 
koeficients (0.–1. diena, 1.–2. diena un 2.–3. diena 72 stundu 
testam) kontroles kult ūrās (sk. “Vari ācijas koeficients” sada ļu 
1.2) nedr īkst pārsniegt 35 %. Par katras sekcijas īpatnējā augš­
anas ātruma apr ēķināšanu sk. 2.2.1 otraj ā daļā. Šis krit ērijs 
attiecas uz kontroles kult ūru atkārtojumu vari ācijas koeficientu 
vidējo vērtību. 
— Testa laik ā kontroles kult ūru atkārtojumu vid ējo īpatnējo augš­
anas ātrumu vari ācijas koeficients testos ar  Pseudokirchneriella 
subcapitata  un Desmodesmus subspicatus  nedrīkst pārsniegt 7 %. 
Mazāk analizētām sugām šai vērtībai nevajadz ētu pārsniegt 10 %.  
1.8. METODES APRAKSTS  
1.8.1.  Aparat ūra 
Traukiem un citai aparat ūrai, kas saskaras ar testa š ķīdumiem, j ābūt 
no stikla vai cita ķīmiski inerta materi āla. Priekšmeti ir r ūpīgi 
jāmazgā, lai novērstu iespējamo organisko vai neorganisko pies ārņo­
tāju ietekmi uz a ļģu augšanu vai test ēajmo šķīdumu sast āvu. 
Testēšanai izmantojamie trauki parasti ir stikla kolbas, kur ām jābūt 
pietiekami liel ām, lai nodrošin ātu kultūras tilpumu, kas nepieciešams 
mērījumiem testa laik ā, kā arī atbilstošai CO  2 masas pārnesei no 
atmosfēras (sk. 1.8.9. otro da ļu). Jāņem vērā, ka šķidruma tilpumam 
jābūt analītiskajām noteikšan ām pietiekami lielam (sk. 1.8.11 piekto 
daļu). 
Turklāt nepieciešama k āda no šīm iekārtām vai tās visas:  
— iekārta kultūras audz ēšanai: ir ieteicams izmantot skapi vai 
kameru, kur ā vajadzīgo inkub ācijas temperat ūru var uztur ēt ar 
precizitāti ± 2 °C,  
— instrumenti apgaismojuma m ērīšanai: jāuzsver, ka m ērījuma 
rezultātu ietekm ē gaismas intensit ātes mērīšanas metode un 
īpaši uztv ērēja (kolektora) tips. M ērījumus ieteicams veikt, 
izmantojot sf ērisku (4π) uztvērēju, kas rea ģē uz tiešo un atstaroto 
gaismu visos le ņķos virs m ērījuma plaknes un zem t ās, vai 2 π 
uztvērēju, kas rea ģē uz visu gaismu virs m ērījumu plaknes,  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 814
 
— iekārtas aļģu biomasas noteikšanai. Š ūnu skaitu, kas ir biež āk 
izmantotais a ļģu biomasas aizst ājējparametrs, var noteikt, izman ­
tojot daļiņu elektronisko skait ītāju, mikroskopu ar skait īšanas 
kameru vai ar ī plūsmas citometru. Citus biomasas aizst ājējpara­
metrus var m ērīt, izmantojot pl ūsmas citometru, fluorimetru, 
spektrofotometru vai kolorimetru. Apr ēķinos ieteicams izmantot 
pārrēķināšanas koeficientu š ūnu skaita p ārvēršanai sausnas mas ā. 
Lai ar spektrofotometru ieg ūtu derīgus mērījumus pie zemas 
biomasas koncentr ācijas, var b ūt nepieciešams izmantot kivetes 
ar optisko ce ļu vismaz 4 cm.  
1.8.2.  Testa organismi  
Var izmantot vair ākas brīvi dzīvojošu mikroa ļģu un zila ļģu sugas. 
1. pielikum ā uzskaitītie celmi ir pier ādījuši savu piem ērotību izman ­
tošanai šaj ā testēšanas metod ē izklāstītajai proced ūrai. 
Izmantojot citas sugas, j ānorāda celms un/vai izcelsme. Ir j āapsti­
prina, ka izv ēlēto testa a ļģu eksponenci ālo augšanu, saglab ājot 
noteiktos apst ākļus, ir iesp ējams nodrošin āt visu testa laiku.  
1.8.3.  Audz ēšanas barotne  
Ieteicams izmantot divas alternat īvas barotnes:  OECD  un AAP  
barotnes. Šo barot ņu sastāvs norādīts 2. pielikum ā. Jāievēro, ka 
sākotnējais pH un buferietilp ība (spēja uzturēt nemain īgu pH) 
abām barotn ēm ir atšķirīga. Tāpēc testēšanas rezult āti atkarībā no 
izmantotās barotnes var b ūt dažādi, īpaši analiz ējot vielas, kas joni ­
zējas. 
Barotnes var b ūt nepieciešams modific ēt noteiktiem m ērķiem, 
piemēram, analiz ējot metālus vai hel ātus veidojošas vielas, vai ar ī 
veicot test ēšanu pie daž ādām pH vērtībām. Modific ētas barotnes 
izmantošana ir s īki jāapraksta un j āpamato (2)(3).  
1.8.4.  Biomasas s ākotnējā koncentr ācija 
Testa kult ūru sākotnējai biomasai ir j ābūt vienādai visās testa 
kultūrās un pietiekami mazai, lai kult ūra visu inkub ācijas periodu 
varētu augt eksponenci āli, neiztērējot barības vielas. S ākotnējā 
biomasa nedr īkst pārsniegt 0,5 mg/l sausnas masas. Š īs ir ieteikt ās 
sākotnējās šūnu koncentr ācijas:  
Pseudokirchneriella subcapitata:  5 × 10  3 -10 4 šūnas/ml  
Desmodesmus subspicatus  2–5 × 10  3 šūnas/ml  
Navicula pelliculosa  10  4 šūnas/ml  
Anabaena flos-aquae  10  4 šūnas/ml  
Synechococcus leopoliensis  5 × 10  4 -10 5 šūnas/ml  
1.8.5.  Test ējamās vielas koncentr ācija 
Koncentrāciju interv ālu, kurā iespējama iedarb ība, var noteikt, ņemot 
vērā intervāla noteikšanas testu rezult ātus. Galīgajam definit īvajam 
testam ir j āizvēlas vismaz piecas koncentr ācijas, kas veido ģeome­
trisko progresiju ar k āpinātāju, kas nep ārsniedz 3,2. Test ējamajām 
vielām ar lēzenu koncentr ācijas atbildes reakcijas l īkni, iespējams, 
ir jāizmanto liel ākas kāpinātāja vērtības. Koncentr āciju sērijām būtu 
jānodrošina 5–75 % a ļģu augšanas ātruma inhib ēšana. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 815
 
1.8.6.  Atk ārtojumi un kontroles  
Testēšanas plānā jāparedz trīs atkārtojumi katram test ējamās koncen­
trācijas variantam. Ja  NOEC  noteikt nav nepieciešams, test ēšanas 
plānu var main īt, palielinot koncentr āciju skaitu un samazinot katras 
koncentrācijas atkārtojumu skaitu. Kontrolei nepieciešami vismaz tr īs 
atkārtojumi, bet ide āli to skaitam ir j ābūt divas reizes liel ākam par 
katra test ējamās koncentr ācijas varianta atk ārtojumu skaitu.  
Testējamās vielas koncentr ācijas anal ītiskai noteikšanai var sagatavot 
atsevišķus testējamos šķīdumus (sk. 1.8.11. ceturto un sesto da ļu). 
Ja testējamās vielas š ķīdināšanai izmanto š ķīdinātāju, testēšanas 
plānā jāiekļauj papildu kontroles, kas satur š ķīdinātāju tādā pašā 
koncentrācijā, kādā tas izmantots testa kult ūrām. 
1.8.7.  Inokul ācijas kult ūras sagatavošana  
Lai pielāgotu testa a ļģes testēšanas apst ākļiem un nodrošin ātu, ka 
testējamo šķīdumu inokul ācijai izmantot ās aļģes atrodas eksponen ­
ciālās augšanas f āzē, 2–4 dienas pirms testa s ākuma sagatavo inoku ­
lācijas kult ūru. Aļģu biomasa ir j ākoriģē, lai līdz testa s ākumam 
inokulācijas kult ūrā dominētu eksponenci ālā augšana. Inokul ācijas 
kultūru inkubē tādos pašos apst ākļos kā testa kult ūras. Lai p ārlieci­
nātos, ka testa celms kultiv ēšanas apst ākļos aug norm āli, nosaka 
inokulācijas kult ūras biomasas pieaugumu. A ļģu kultūru audzēšanas 
piemērs izklāstīts 3. pielikum ā. Lai nov ērstu šūnu sinhronu dal īšanos 
testa laikā, inokulācijas kult ūra, iespējams, būs jāpārsēj atkārtoti.  
1.8.8.  Testa š ķīdumu sagatavošana  
Visos test ējamajos š ķīdumos j ābūt vienādai barotnes 
koncentrācijai un testa a ļģu sākotnējai biomasai. Izv ēlētās koncentr ā­
cijas testa š ķīdumus parasti sagatavo, samaisot test ējamās vielas 
izejas šķīdumu ar barotni un inokul ācijas kult ūru. Izejas š ķīdumu 
parasti sagatavo, izš ķīdinot vielu testa vid ē. 
Lai testa videi pievienotu vielas ar zemu š ķīdību ūdenī, kā nesējus 
var izmantot š ķīdinātājus, piem ēram, acetonu, t-butilspirtu un dime ­
tilformam īdu (1)(2). Š ķīdinātāja koncentr ācija nedr īkst pārsniegt 
100 μl/l, un vis ām testa s ērijas kultūrām (ieskaitot kontroles) š ķīdi­
nātājs jāpievieno vien ādā koncentr ācijā. 
1.8.9.  Inkub ācija 
Testa traukus nosl ēdz ar gaisu caurlaid īgiem aizb āžņiem. Traukus 
sakrata un ievieto kultiv ēšanas apar ātā. Testa laik ā aļģes nepiecie ­ 
šams tur ēt suspensijas st āvoklī un veicin āt CO  2 pārnesi. Šim 
nolūkam izmanto past āvīgu kratīšanu vai mais īšanu. Kult ūras ir 
audzē temperat ūrā no 21 līdz 24 °C, ko uztur ar ± 2 °C precizit āti. 
Sugām, kas nav min ētās 1. pielikum ā, piemēram, tropiskaj ām sugām, 
var būt piemērotas augst ākas temperat ūras ar nosac ījumu, ka iesp ē­
jams izpild īt derīguma krit ērijus. Kolbas ir ieteicams izvietot nejauš ā 
secībā un katru dienu main īt to stāvokli inkubator ā. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 816
 
Kontroles barotnes pH testa laik ā nedrīkst palielin āties vairāk par 1,5 
vienībām. Lai ieg ūtu reproduc ējamus un prec īzi definētus rezult ātus 
metāliem un savienojumiem, kas testa pH atbilstoš ā ūdeņraža jonu 
koncentrācijā daļēji jonizējas, var b ūt jāierobežo pH izmai ņas. 
Tehniski iesp ējams pan ākt par 0,5 pH vien ībām mazākas izmai ņas, 
kas sasniedzams, nodrošinot adekv ātu CO  2 masas pārnesi no apk ār­
tējā gaisa testa š ķīdumā, piemēram, palielinot krat īšanas ātrumu. 
Tāpat, samazinot s ākotnējo biomasu vai ar ī testa ilgumu, var sama ­
zināt kultūras CO  2 vajadzību. 
Virsmai, uz kuras tiek inkub ētas kultūras, jāsaņem pastāvīgs, vien­
dabīgi fluoresc ējošs, piem ēram, “vēsi baltās” vai “dienasgaismas” 
tipa apgaismojums. A ļģu un ciānbaktēriju gaismas pras ības ir atš ķi­
rīgas. Gaismas intensit āte ir jāizvēlas atbilstoši izmantotajam testa 
organismam. Ieteicamaj ām zaļaļģu sugām gaismas intensit āte 
šķīdumu līmenī ir jāizvēlas interv ālā 60–120 μE·m  –2 ·s –1 , ar atbil ­
stošu uztv ērēju mērot pie fotosint ētiski efekt īvo viļņu garuma, t. i., 
400–700 nm. Dažas sugas, īpaši Anabaena flos-aquae , labi aug 
zemākas intensit ātes gaism ā un var tikt boj ātas, ja gaismas intensit āte 
ir augsta. Š ādām sugām vidējā gaismas intensit āte ir jāizvēlas inter­
vālā 40–60 μE·m  –2 ·s –1 . (Apgaismojuma m ērīšanas instrumentiem, 
kas ir kalibr ēti luksos, ekvivalents 4 440–8 880 lx aukst ās baltās 
gaismas interv āls aptuveni atbilst ieteiktajai gaismas intensit ātei 
60–120 μE·m  –2 ·s –1 ). Gaismas intensit āte no vid ējās gaismas intensi ­
tātes virs inkub ācijas virsmas nedr īkst atšķirties vair āk par ± 15 %.  
1.8.10.  Testa ilgums  
Tests parasti ilgst 72 stundas. Tom ēr var izmantot īslaicīgākus vai 
ilglaicīgākus testus ar nosac ījumu, ka tiek iev ēroti 1.7. sada ļā minētie 
derīguma krit ēriji. 
1.8.11.  Mērījumi un noteikšanas anal īzes 
Aļģu biomasa katr ā kolbā testēšanas laik ā jānosaka vismaz vienu 
reizi dien ā. Ja mērījumus veic, izmantojot ar pipeti no testa š ķīduma 
ņemtus nelielus tilpumus, tos nedr īkst aizstāt. 
Biomasu m ēra, skaitot š ūnas ar mikroskopu vai izmantojot da ļiņu 
elektronisko skait ītāju (pēc šūnu skaita un/vai biolo ģiskā tilpuma). 
Citas metodes, piem ēram, plūsmas citometriju,  in vitro  vai in vivo  
hlorofila fluorescences (6)(7) vai optisk ā blīvuma mērījumi ir izman ­
tojami ar nosac ījumu, ka var demonstr ēt testēšanas apst ākļos iegū­
stamās biomasas pietiekami ciešu korel āciju ar šādu alternat īvu para­
metru.  
Testa sākumā un beigās jānosaka šķīdumu pH.  
Ja izmantoto koncentr āciju diapazon ā pieejama anal ītiska proced ūra 
testējamās vielas noteikšanai, testa š ķīdumi jāanalizē, lai apstiprin ātu 
sākotnējās koncentr ācijas un iedarb ības koncentr āciju saglab āšanos 
visā testēšanas laik ā. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 817
 
Ja sagaid ās, ka iedarb ības koncentr āciju nomin ālās vērtības testē­ 
šanas laik ā mainīsies ne vair āk par 20 %, iesp ējams, ka pietiks 
noteikt test ējamās vielas koncentr āciju zemas un augstas koncentr ā­
cijas variantos testa s ākumā un beig ās, kā arī koncentr āciju, kas 
aptuveni atbilst EC  50 . Ja koncentr ācijas, visticam āk, nesaglab āsies 
80–120 % robež ās no nomin ālās koncentr ācijas, ieteicams analiz ēt 
visas pārbaudāmās koncentr ācijas testa s ākumā un beig ās. Lai 
precīzāk noteiktu gaistošu, nestabilu vai izteikti adsorb ējošu testē­
jamo vielu zudumus, iedarb ības laikā ar 24 stundu interv ālu laikā 
ieteicams ņemt analīzēm papildu test ējamās vielas paraugus. Š īm 
vielām būs nepieciešami papildu atk ārtojumi. Visos gad ījumos test ē­
jamās vielas koncentr ācijas ir jānosaka tikai no viena katras p ārbau­
dāmās koncentr ācijas atkārtojuma (vai ar ī vairākos vienā atkārtojumā 
apvienotos traukos).  
Iedarbības koncentr āciju anal īzei testa laik ā īpaši sagatavot ās 
barotnes j āapstrādā identiski test ā izmantotaj ām, t. i., t ās jāinokulē 
ar aļģēm un jāinkubē identiskos apst ākļos. Ja jānosaka izš ķīdušās 
testējamās vielas koncentr ācija, iesp ējams, ka a ļģes jāatdala no 
barotnes. Atdal īšanu ieteicams veikt centrif ūgā pie relat īvi neliela 
centrbēdzes spēka, kas ir pietiekams a ļģu izgulsn ēšanai.  
Konstatējot, ka test ējamās vielas koncentr ācija visa testa laik ā ir 
saglabājusies ± 20 % no nomin ālās vai noteikt ās sākotnējās koncen­
trācijas, rezult ātu analīzei var izmantot nomin ālās vai noteikt ās sākot­
nējās vērtības. Ja novirze no nomin ālās vai arī noteiktās sākotnējās 
koncentrācijas pārsniedz ± 20 %, rezult ātu analīzei jāizmanto vid ējā 
ģeometrisk ā koncentr ācija iedarb ības laikā, vai arī modeļi, kas 
apraksta p ārbaudāmās vielas koncentr ācijas samazin āšanos (3)(8).  
Aļģu augšanas inhib ēšanas tests ir dinamisk āka testa sist ēma nekā 
lielākā daļa citu īslaicīgo testu, ko izmanto toksiskuma noteikšanai 
ūdens vidē. Līdz ar to faktisk ās koncentr ācijas var b ūt grūti nosa­
kāmas, īpaši adsorb ējošām vielām zemās koncentr ācijās. Šādos gadī­
jumos vielas izzušana no š ķīduma, adsorb ējoties uz pieaugoš ās aļģu 
biomasas nenoz īmē, ka tās testa sist ēmā vairs nav. Analiz ējot testē­ 
šanas rezult ātus jāpārbauda, vai l īdz ar test ējamās vielas koncentr ā­
cijas samazin āšanos testa laik ā samazinās arī augšanas inhib ēšana. Ja 
tā notiek, var apsv ērt iespējas izmantot piem ērotu modeli test ējamās 
vielas koncentr ācijas samazin āšanās (8) aprakst īšanai. Ja n ē, rezultātu 
analīzei var izmantot s ākotnējās (nominālās vai izm ērītās) koncentr ā­
cijas.  
1.8.12.  Citi nov ērojumi  
Lai pārliecinātos par inokul ējamās kultūras norm ālu un vesel īgu 
izskatu, k ā arī konstatētu visas a ļģu anomālijas (ko var izrais īt testē­
jamās vielas iedarb ība), testa beig ās jāveic mikroskopiski izmekl ē­
jumi. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 818
 
1.8.13.  Robežv ērtību tests  
Dažos gad ījumos, piem ēram, ja iepriekš ējais tests nor āda, ka test ē­
jamās vielas koncentr ācijām līdz 100 mg·l  –1 vai arī līdz šķīdības 
robežai testa vid ē (atkarībā no tā, kura no v ērtībām ir maz āka) nav 
toksiskas iedarb ības, var veikt robežv ērtību testu, kur ā salīdzina reak ­
ciju kontroles grup ā un vienā apstrādes varianta grup ā (100 mg·l  –1 
vai koncentr ācijā, kas atbilst š ķīdības robežai). To ieteicams papil ­
dināt ar iedarb ības koncentr ācijas anal īzi. Uz robežv ērtības testu 
attiecas visi iepriekš aprakst ītie testa nosac ījumi un der īguma krit ē­
riji, izņemot to, ka nepieciešami vismaz seši katra apstr ādes varianta 
atkārtojumi. Reakcijas main īgos kontroles grup ā un apstr ādes grupā 
var analiz ēt, izmantojot statistisku testu vid ējo vērtību salīdzināšanai, 
piemēram, Stjūdenta t-testu. Ja abu grupu dispersija nav vien āda, 
jāveic nevien ādām dispersij ām pielāgots t-tests.  
1.8.14.  Modifik ācijas stripri kr āsainām vielām 
Iradiācijai (vieglas intensit ātes) vajadz ētu būt augstākai diapazona 
beigās, kā aprakstīts šajā testēšanas metod ē: 120μE m-2 s-1 vai 
augstāk. 
Gaismas ce ļam vajadz ētu būt īsākam pie testa š ķīduma tilpuma 
samazināšanas (diapazon ā 5–25 ml).  
Pietiekamu sakrat īšanu (piem ēram, mērenu sakrat īšanu) vajadz ētu 
veikt, lai ieg ūtu augstas iedarb ības biežumu uz a ļģēm un augstu 
irridāciju uz kult ūras virsmu.  
2. DATI  
2.1. AUGŠANAS GRAFIKI  
Biomasu testa traukos var izteikt m ērījumam izmantot ā aizstājējpa­
rametra vien ībās (piemēram, šūnu skaits, fluorescence).  
Lai konstru ētu augšanas grafikus, tabulas veid ā apkopo datus par 
biomasas koncentr ācijām testa kult ūrās un kontrol ēs un test ējamās 
vielas koncentr ācijām un mērījumu termi ņiem, ko re ģistrē ar preci­
zitāti vismaz l īdz veselām stundām. Šajā pirmajā posmā var izmantot 
gan logaritmisko, gan line āro mērogu, taču logaritmisko skalu 
izmantot ir oblig āti, un tā kopumā labāk attēlo augšanas izmai ņas 
testēšanas laik ā. Jāņem vērā, ka eksponenci ālo augšanu logaritmisko 
koordinātu sistēmā attēlo ar taisnu l īniju, un l īnijas virziena koefi ­
cients (slīpums) raksturo īpatnējo augšanas ātrumu.  
Izmantojot grafikus, p ārbauda, vai kontroles kult ūras testa laik ā aug 
eksponenci āli un paredzamaj ā ātrumā. Kritiski izv ērtē visus datu 
punktus un grafiku veidu, k ā arī pārbauda izejas datus un proced ūras, 
vai tajos nav k ļūdu. Īpašu uzman ību pievērš visiem datiem, kas, k ā 
šķiet, atšķiras par sistem ātisku kļūdu. Ja dati nor āda uz kļūdām 
procedūrā un tās ir/vai var tikt uzskat ītas par ļoti ticamām, attiecīgo 
datu punktu atz īmē kā izkrītošu un neiek ļauj turpm ākajā statistiskaj ā 
analīzē. (Ja aļģu koncentr ācija vienā no diviem vai trim varianta 
atkārtojumu traukiem atbilst nullei, tas, iesp ējams, nor āda, ka trauki 
nav pareizi inokul ēti vai pietiekami t īri). Iemesli, k āpēc datu punkts 
tika atzīts par izkr ītošu, ir skaidri j ānorāda testēšanas pārskatā. Pieņe­
mamie iemesli ir tikai (reti) k ļūdas proced ūrā un nevis vienk ārši 
zema precizit āte. Statistisk ās procedūras izkritušo v ērtību identific ē­ 
šanai šī tipa probl ēmām ir izmantojamas ierobežoti, un t ās nevar 
aizstāt eksperta v ērtējumu. Izkrituš ās vērtības (atbilstoši identific ētas) 
ieteicams atst āt starp grafikos vai tabul ās attēlotajiem datu punktiem.  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 819
 
2.2. ATBILDES REAKCIJAS MAIN ĪGIE 
Šī testa mērķis ir noteikt, k ā testējamā viela ietekm ē aļģu augšanu. 
Šajā testēšanas metod ē aprakstīti divi atbildes reakcijas main īgie, jo 
dalībvalstīm ir atšķirīga to izvēle un daž ādas ar reglament āciju sais­
tītās vajadzības. Lai testa rezult āti tiktu atz īti visās dalībvalstīs, efekti 
ir jāizvērtē, izmantojot abus reakcijas main īgos (a) un (b), kas aprak ­
stīti turpmāk. 
(a) Vidējais īpatnējais augšanas ātrums: šo reakcijas main īgo aprē­ 
ķina, pēc testa laik ā konstatētā biomasas logaritmisk ā pieau­
guma, ko izsaka vieni dienai.  
(b) Iznākums: šis reakcijas main īgais ir biomasa testa beig ās, no 
kuras atņem biomasu testa s ākumā. 
Šīs metodes veikšanai ES noteiktajos ietvaros, rezult ātu aprēķinā­ 
šanai vajadz ētu būt balstītai uz vid ējo specifisko augšanas ātrumu 
apstākļiem, kas aprakst īti zemāk. Jāatzīmē, ka toksisk ās iedarbības 
aprēķinu rezult āts ir atkar īgs no izmantot ā atbildes reakcijas main īgā, 
kas nav sal īdzināmi, un šīs atšķirības jāņem vērā, izmantojot testa 
rezultātus. Ņemot vērā katras pieejas matem ātisko bāzi un stingri 
ievērojot šajā metodē noteiktos test ēšanas apst ākļus, uz vid ējo īpat­
nējo augšanas ātrumu (E  r C x ) balstītās EC  x vērtības kopum ā būs 
augstākas par rezult ātiem, kas apr ēķināti pēc iznākuma (E  y C x ). To 
nevar interpret ēt kā abu atbildes reakcijas main īgo jutības atšķirības, 
jo šīs vērtības ir matem ātiski dažādas. Vidējā īpatnējā augšanas 
ātruma koncepcija ir balst īta uz aļģu vispārējā eksponenci ālās augš­
anas mode ļa neierobežot ās kultūrās, kurās toksisko iedarb ību vērtē, 
ņemot vērā ietekmi uz augšanas ātrumu, neatkar īgi no kontroles 
kultūras absol ūtā īpatnējā augšanas ātruma, koncentr ācijas un 
atbildes reakcijas grafika sl īpuma vai test ēšanas ilguma. Pret ēji tam 
uz iznākumu balst ītie rezultāti ir atkar īgi no visiem šiem main īga­
jiem. E  y C x ir atkarīgs no katr ā testā izmantoto a ļģu sugu īpatnējā 
augšanas ātruma un maksim ālā īpatnējā augšanas ātruma, kas 
dažādām sugām un pat atš ķirīgiem aļģu celmiem var b ūt dažāds. 
Šo reakcijas main īgo nevar izmantot, lai sal īdzinātu dažādu aļģu 
sugu vai pat atš ķirīgu celmu jut ību pret toksiskaj ām vielām. Lai 
gan vidējā īpatnējā augšanas ātruma izmantošanai toksisk ās iedar­
bības novērtēšanā no zinātniskā viedokļa būtu dodama priekšroka, 
dažās valstīs spēkā esošo reglament ējošo pras ību izpildei šaj ā testa 
metodē ir iekļauts arī uz iznākumu balst īts toksisk ās iedarbības 
novērtējums.  
2.2.1.  Vid ējais augšanas ātrums  
Katram kontroles un apstr ādes varianta traukam vid ējo īpatnējo augš­
anas ātrumu noteiktam periodam apr ēķina kā biomasas logaritmisko 
pieaugumu saska ņā ar vienādojumu:  
μ iÄj ¼ ln X j – ln X i 
t j – t i ðdiena–1Þ 
kur: 
μ i–j - ir vidējais īpatnējais augšanas ātrums no laika  i līdz j; 
X i - ir biomasa laik ā i; 
X j - ir biomasa laik ā j. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 820
 
Katrā apstrādes varianta grup ā un kontroles grup ā aprēķina vidējo 
augšanas ātrumu un t ā dispersiju.  
Aprēķina vidējo īpatnējo augšanas ātrumu vis ā testa laik ā (parasti 
0–3 dien ās), par s ākuma vērtību izmantojot nomin āli inokul ēto 
biomasu, nevis noteikto s ākuma vērtību, jo šādā veidā parasti var 
sasniegt liel āku precizit āti. Ja biomasas m ērīšanā izmantot ās iekārtas 
ļauj pietiekami prec īzi noteikt zemu inokul ētās kultūras biomasu 
(piemēram, plūsmas citometrs), tad var izmantot noteikto s ākotnējo 
biomasas koncentr āciju. Tāpat izvērtē katras sekcijas augšanas 
ātrums, ko apr ēķina kā katras testa dienas (0.–1. diena, 1.–2. diena 
un 2.–3. diena) īpatnējo augšanas ātrumu un p ārbauda, vai kontroles 
augšanas laiks ir past āvīgs (sk. der īguma krit ērijus 1.7. sada ļā). Par 
vidējo kopējo īpatnējo augšanas ātrumu būtiski zem āks īpatnējais 
augšanas ātrums pirmaj ā dienā var liecin āt par kult ūras atrašanos 
kavēšanās fāzē, kurā tā attīstās lēni. Lai gan kav ēšanās fāzi kontroles 
kultūrās var līdz minimumam samazin āt un praktiski nov ērst, atbil­
stoši pavairojot pirmskult ūru, kavēšanās fāze apstrādes variantu 
kultūrās var liecin āt par kultūras atvese ļošanos pēc sākotnējā toksiskā 
stresa, vai par s ākotnēji samazin ātu iedarb ību testējamās vielas 
zudumu d ēļ (ieskaitot sorbciju a ļģu biomasā). Līdz ar to, lai izv ērtētu 
testa vielas ietekmi visas iedarb ības laikā, var noteikt katras sekcijas 
augšanas ātrumu. B ūtiska atšķirība starp katras sekcijas augšanas 
ātrumu un vid ējo augšanas ātrumu nor āda uz novirzi no past āvīgas 
eksponenci ālas augšanas un liecina par nepieciešam ību sīkāk izpētīt 
augšanas l īknes.  
Augšanas ātruma inhib ēšanu procentos katram apstr ādes atkārto­
jumam apr ēķina šādi: 
%I r ¼ μ C – μ T 
μ C Ü 100 
kur: 
%I r : vidējā īpatnējā augšanas ātruma inhib ēšana procentos;  
μ C : kontroles grupas vid ējais īpatnējais augšanas ātrums (μ); 
μ T : apstrādes varianta atk ārtojumu vid ējais īpatnējais augšanas 
ātrums.  
Ja testējamo šķīdumu gatavošanai lieto š ķīdinātājus, inhib ēšanas 
procentu apr ēķināšanā jāizmanto nevis kontroles bez š ķīdinātājiem, 
bet gan kontroles ar š ķīdinātājiem.  
2.2.2.  Izn ākums  
Iznākumu apr ēķina no katra kontroles trauka un apstr ādes varianta 
trauka biomasas testa beig ās, atņemot biomasu testa s ākumā. Katrai 
testējamajai koncentr ācijai un kontrolei apr ēķina vidējo iznākumu un 
tā dispersiju. Izn ākuma inhib ēšanu procentos (%I  y ) katram atk ārto­
jumam var apr ēķināt: 
%I y ¼ ðY C – Y T Þ 
Y C Ü 100 ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 821
 
kur: 
% I  y : iznākuma inhib ēšana procentos  
Y C : iznākuma vid ējā vērtība kontroles grup ā 
Y T : apstr ādes varianta atk ārtojumu izn ākuma vērtība 
2.3. KONCENTR ĀCIJAS-ATBILDES REAKCIJAS GRAFIKS  
Inhibēšanas vērtības procentos atkar ībā no testējamās vielas koncen ­
trācijas logaritma atliek uz grafika, ne ņemot vērā punktus, kas atz īti 
par izkritušiem test ēšanas pirmaj ā posmā. Ar roku vai izmantojot 
datorizētu interpol āciju, starp datu punktiem izvelk gludu l īniju, lai 
iegūtu pirmo iespaidu par koncentr ācijas-atbildes reakcijas sakar ību, 
tad turpina, lietojot prec īzāku metodi, ieteicams, datoriz ētu statistisku 
metodi. Atkar ībā no plānotā datu izmantošanas veida, to kvalit ātes 
(precizitātes) un apjoma, k ā arī datu anal īzes instrumentu pieeja ­
mības, var pie ņemt lēmumu (un dažreiz tas ir pamatoti) p ārtraukt 
datu anal īzi šajā posmā, un no grafika vienk ārši nolasīt galvenos 
parametrus EC  50 un EC  10 (un/vai EC  20 ) (sk. arī sadaļu par veicinošu 
iedarbību turpin ājumā). Iemesli, kas attaisno statistisk ās metodes 
neizmantošanu:  
— Dati nav piem ēroti datoriz ētām metod ēm, lai ieg ūtu drošākus 
rezultātus par tiem, ko var ieg ūt ar eksperta v ērtējumu – šaj ās 
situācijās ar dažām datorprogramm ām, iespējams, pat nevar ēs 
iegūt risinājumu (iter ācijas var nekonver ģēt, u. c.).  
— Lietojot pieejam ās datora programmas, nav iesp ējams adekv āti 
izmantot datus par augšanas stimul āciju (sk. turpm āk). 
2.4. STATISTISK ĀS PROCED ŪRAS  
Mērķis – izmantojot regresijas anal īzi, iegūt kvantitat īvu koncentr ā­
cijas-atbildes reakcijas sakar ību. Lai gan p ēc atbildes reakcijas datu 
lineāras transform ēšanas iesp ējams izmantot sv ērto lineāro regresiju, 
piemēram, probit  vai logit , vai Weibull  vienībās (9), tom ēr ieteicams 
izmantot neline ārās regresijas metodes, kas lab āk apraksta neizb ē­
gamās datu kļūdas un novirzes no nesimetriskajiem sadal ījumiem. 
Tuvojoties nullei vai piln īgai inhibēšanai, šādas novirzes var palie ­
lināt analīzi apgrūtinošā transform ācija (9). J āņem vērā, ka anal īžu 
standartmetodes, kas izmanto  probit , logit  vai Weibull  pārveido­
jumus, ir paredz ētas tādu datu anal īzei, kas ir gal īgi lielumi 
(piemēram, mirst ības vai izdz īvošanas datiem), un t ās jāmodificē, 
piemērojot augšanas vai biomasas datiem, kas ir nep ārtraukti gad ī­
juma lielumi. Īpašas proced ūras EC  x vērtību noteikšanai, izmantojot 
datus, kas ir nep ārtraukti lielumi, ir aprakst ītas (10),(11) un (12). 
Nelineārās regresijas anal īze sīkāk aprakst īta 4. pielikum ā. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 822
 
Lai izskait ļotu punktu EC  x vērtības, katram analiz ējamajam reakcijas 
mainīgajam izmanto koncentr ācijas-atbildes reakcijas sakar ību. Ja 
iespējams, katrai v ērtībai jānosaka 95 % ticam ības līmeņi. Atbildes 
reakcijas datu atbilst ība regresijas modelim j āizvērtē vai nu grafiski, 
vai statistiski. Regresijas anal īze jāveic, izmantojot nevis apstr ādes 
variantu grupu vid ējos rādītājus, bet atseviš ķu atkārtojumu atbildes 
reakcijas. Ja tom ēr nelineāra grafika izmantošana ir gr ūti īstenojama 
datu lielās izkliedes d ēļ, problēmu var apiet, veicot regresiju grupas 
vidējām vērtībām, jo tā ir praktiska iesp ēja, kā samazināt iespējamo 
izkritušo v ērtību ietekmi. Ja atseviš ķie atkārtojumi nedod labu rezul ­
tātu, par šīs iespējas izmantošanu k ā par novirzi no parast ās proce­
dūrasa jānorāda testēšanas pārskatā. 
Ja pieejamie regresijas mode ļi/metodes datiem nav piem ēroti, EC  50 
vērtības un ticam ības līmeņus var ieg ūt arī, izmantojot line āro inter­
polāciju ar  bootstrapping  – statistisku metodi datu kopas p ārbaudei, 
izveidojot to pseidoatk ārtojumus p ēc gadījuma izvēles principa (13).  
Lai izvērtētu LOEC  un līdz ar to ar ī NOEC , kā arī testējamās vielas 
ietekmi uz augšanas ātrumu, izmantojot dispersijas anal īzes metodes, 
jāsalīdzina ar to apstr ādes variantu grupu vid ējās vērtības. Katras 
koncentrācijas vidējā vērtība pēc tam, izmantojot atbilstošu daudz ­
kārtīgu salīdzinājumu vai trenda testa metodes, ir j āsalīdzina ar 
kontroles vid ējo vērtību. Iespējams, būs noderīgs Dunnett  vai  
Williams  tests (14)(15)(16)(17)(18). J ānovērtē, vai ir sp ēkā pieņē­
mums par dispersijas homogenit āti. Šo izv ērtējumu var veikt grafiski 
vai arī izmantojot form ālu testu (18). Piem ēroti ir  Levene  vai Bartlett  
testi. Dispersijas nehomogenit āti dažreiz var kori ģēt ar datu logarit ­
misko transform āciju. Tom ēr, ja dispersijas heterogenit āte ir ļoti liela 
un to nav iesp ējams nov ērst ar transform āciju, būtu jālemj par t ādu 
metožu k ā Jonkheere  trenda testa izmantošanu. S īkāki norādījumi par  
NOEC  noteikšanu aprakst īti (12).  
Zinātnes jaunākās atziņas ir pamat ā ieteikumam atteikties no  NOEC  
jēdziena, tās vietā izmantojot EC  x vērtības, ko nosaka ar regresijas 
analīzi. Šim a ļģu testam nav noteikta piem ērota x vērtība. Piemēro­
tākais acīmredzot ir 10 l īdz 20 % interv āls, (atkar ībā no izvēlētā 
reakcijas main īgā), un test ēšanas pārskatā vēlams norādīt EC  10 un 
EC 20 vērtības. 
2.5. AUGŠANAS VEICIN ĀŠANA  
Dažkārt zemās koncentr ācijās novēro augšanas veicin āšanu (negat īvo 
inhibēšanu). Tā iemesls ir vai nu horm ēzes parādība (“toksisk ā 
stimulācija”), vai ar ī augšanu veicinošu faktoru pievienošana izman ­
totajai minim ālajai barotnei ar test ējamo vielu. J āņem vērā, ka neor­
ganisko bar ības vielu pievienošanai nedr īkstētu būt tiešas ietekmes 
uz attīstību, jo testa vid ē visā tā laikā ir jābūt barības vielu p ārā­
kumam. Apr ēķinot EC  50 , zemu devu stimul ācijas efektu parasti var 
neņemt vērā, ja vien t ā nav ekstr ēmi liela. Tom ēr, ja tā ir ekstrēmi 
liela vai ar ī EC  x vērtība jāaprēķina pie maziem x, var b ūt nepiecie ­ 
šamas īpašas proced ūras. Ja iesp ējams, no datu anal īzes nevajadz ētu 
izslēgt veicinošas reakcijas, un, ja ar izmantojamo grafiku veidošanas 
programmat ūru nav iesp ējams akcept ēt nelielu stimul āciju, var 
izmantot line āro interpol āciju ar  bootstrapping , lai izdar ītu secinā­
jumus par p ārējiem datiem. Ekstr ēmas stimul ācijas gadījumā, iespē­
jams, ka var b ūt jāizmanto horm ēzes modelis (19).  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 823
 
2.6. NETOKSISKA AUGŠANAS INHIB ĒŠANA  
Gaismu absorb ējošas test ējamās vielas var samazin āt augšanas 
ātrumu, jo no ēnojums samazina pieejam ās gaismas daudzumu. 
Šāda fiziskā iedarbība, modific ējot testa apst ākļus, ir jānodala no 
toksiskās iedarbības, un fizisk ā iedarbība ir jānorāda atseviš ķi. 
Norādes ir pieejamas (2) un (3).  
3. P ĀRSKATS  
3.1. TEST ĒŠANAS P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā jāiekļauj šāda inform ācija: 
Testējamā viela:  
— fizikālais stāvoklis un b ūtiskās fizikāli ķīmiskās īpašības, 
ieskaitot š ķīdību ūdeni,  
— ķīmiskās identifik ācijas dati, ieskaitot t īrību. 
Testa sugas:  
— celms, pieg ādātājs vai izcelsmes avots un izmantotie kultiv ēšanas 
apstākļi. 
Testēšanas apst ākļi: 
— testēšanas sākuma datums un ilgums,  
— testēšanas plāna apraksts: testa trauki, kult ūras tilpumi, biomasas 
blīvums testa s ākumā, 
— barotnes sast āvs, 
— testējamās koncentr ācijas un atk ārtojumi (piem ēram, atkārtojumu 
skaits, test ējamo koncentr āciju variantu skaits un izmantot ā 
ģeometrisk ā progresija),  
— testa š ķīdumu sagatavošanas apraksts, ieskaitot š ķīdinātāju 
izmantošanu, u. c.,  
— kultiv ēšanai izmantot ā aparatūra, 
— gaismas intensit āte un kvalit āte (avots, homogenit āte), 
— temperat ūra, 
— testējamās koncentr ācijas: nomin ālās testējamās koncentr ācijas un 
visi rezult āti, kas ieg ūti analīzēs ar mērķi noteikt test ējamās 
vielas koncentr āciju testa traukos. P ārskatā jānorāda testējamās 
vielas atg ūstamība un kvantitat īvās noteikšanas robeža testa 
matricā, 
— visas novirzes no š īs testēšanas metodes,  
— biomasas noteikšanas metode un noteikt ā parametra korel ācijas 
pierādījumi ar sausnas masu.  
Rezultāti: 
— pH v ērtības testa s ākumā un beig ās visos izm ēģinājuma 
variantos,  
— katras kolbas biomasa visos m ērījumu punktos un biomasas m ērī­ 
šanas metode,  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 824
 
— augšanas grafiki (biomasas izmai ņas laikā), 
— katra varianta atk ārtojumam apr ēķinātie atbildes reakcijas 
mainīgie ar vid ējām vērtībām un vari ācijas koeficientiem atk ār­
tojumos,  
— koncentr ācijas/iedarb ības sakar ības grafiskais att ēlojums,  
— atbildes reakcijas main īgo toksisk ās iedarb ības rādītāju 
piemēram, EC  50 , EC  10 , EC  20 aprēķinātās vērtības un to ticam ības 
intervāli. Ja aprēķina, arī LOEC  un NOEC  vērtības, jānorāda to 
noteikšanai izmantot ās statistisk ās metodes,  
— ja izmanto dispersijas anal īzi, nosak āmās iedarbības apjoms 
(piemēram, maz ākā būtiskā starpība), 
— jebkāda augšanas veicin āšana, kas konstat ēta kādā no variantiem,  
— citi nov ērojumi, piem ēram, aļģu morfolo ģiskās izmaiņas, 
— rezult ātu izvērtējums, nor ādot arī atkāpes no š īs testēšanas 
metodes, kur ām varētu būt ietekme uz test ēšanas rezult ātiem.  
4. LITERAT ŪRA 
(1) OECD TG 201 (2006) Freshwater Alga and Cyanobacteria, 
Growth Inhibition Test  
(2) ISO 1998: Water quality – Guidance for algal growth inhibi ­
tion tests with poorly soluble materials, volatile compounds, 
metals and waster water. ISO/DIS 14442  
(3) OECD 2000: Guidance Document on Aquatic Toxicity 
Testing of Difficult Substances and mixtures. Environmental Health and Safety Publications. Series on Testing and Asses ­
sment, no. 23.
 
(4) ISO 1998: Water quality – Sampling – Part 16: General 
Guidance for Biotesting. ISO 5667–16.  
(5) ISO 1993: Water quality – Algal growth inhibition test. ISO 
8692  
(6) Mayer, P., Cuhel, R. and Nyholm, N . (1997). A simple in vitro 
fluorescence method for biomass measurements in algal 
growth inhibition tests. Water Research 31: 2525–2531.  
(7) Slovacey, R.E. and Hanna, P. J . In vivo fluorescence deter ­
minations of phytoplancton chlorophyll, Limnology & Ocea ­
nography 22,5 (1977), pp.919–925  
(8) Simpson, S.L., Roland, M.G.E., Stauber, J.L. and Batley, G. E . 
(2003) Effect of declining toxicant concentrations on algal 
bioassay endpoints. Environ. Toxicol. Chem 22, 2073–2079.  
(9) Christensen, E.R., Nyholm, N . (1984): Ecotoxicological 
Assays with Algae: Weibull Dose-Response Curves. Env. 
Sci. Technol. 19, 713–718.  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 825
 
(10) Nyholm, N. Sørensen, P.S., Kusk, K.O. and Christensen, E. R . 
(1992): Statistical treatment of data from microbial toxicity 
tests. Environ. Toxicol. Chem. 11, 157–167.  
(11) Bruce, R.D., and Versteeg, D. J . (1992). A statistical proce ­
dure for modelling continuous toxicity data. Env. Toxicol. Chem. 11:1485–1494.
 
(12) OECD. (2004). Guidance Document on Statistical Analysis of 
Ecotoxicity Data.  
(13) Norberg-King T. J . (1988) An interpolation estimate for 
chronic toxicity: The ICp approach. National Effluent Toxicity Assessment Center Technical Report 05–88. USEPA, Duluth, 
MN.
 
(14) Dunnett, C. W . (1955) A multiple comparisons procedure for 
comparing several treatments with a control. J. Amer. Statist. Assoc. 50: 1096–1121
 
(15) Dunnett, C. W . (1964) New tables for multiple comparisons 
with a control. Biometrics 20: 482–491.  
(16) Williams, D. A . (1971) A test for differences between treat ­
ment means when several dose levels are compared with a zero dose control. Biometrics 27: 103–117.
 
(17) Williams, D. A . (1972) The comparison of several dose levels 
with a zero dose control. Biometrics 28: 510–531.  
(18) Draper, N.R. and Smith, H . (1981). Applied Regression 
Analysis, second edition. Wiley, New York.  
(19) Brain P. and Cousens R . (1989). An equation to describe 
dose-responses where there is stimulation of growth at low doses. Water Research, 29, 93–96.
 ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 826
 
1. papildin ājums  
Metodei piem ērotie celmi  
Zaļaļģes 
— Pseudokirchneriella subcapitata , (agrāk pazīstama kā Selenastrum capricor ­
nutum ), ATCC 22662, CCAP 278/4, 61.81 SAG  
— Desmodesmus subspicatus  (agrāk pazīstama kā Scenedesmus subspicatus ) 
86.81 SAG  
Diatomejas  
— Navicula pelliculosa , UTEX 664  
Zilaļģes 
— Anabaena flos-aquae , UTEX 1444, ATCC 29413, CCAP 1403/13A  
— Synechococcus leopoliensis , UTEX 625, CCAP 1405/1  
Celmu avoti  
Ieteiktie celmi ir pieejami k ā aļģu tīrkultūras no šādām kolekcij ām (alfabētiskā 
secībā): 
ATCC: American Type Culture Collection  
10801 University Boulevard  
Manassas, Virginia 20110–2209  
ASV  
CCAP, Culture Collection of Algae and Protozoa  
Institute of Freshwater Ecology,  
Windermere Laboratory  
Far Sawrey, Amblerside  
Cumbria  
LA22 0LP  
Apvienotā Karaliste  
Sammlung von Algenkulturen  
Albrecht-von-Haller-Institut  
Universität Göttingen  
Nikloausberger Weg 18  
D-37073 Göttingen  
VĀCIJA  
UTEX Culture Collection of Algae  
Section of Molecular, Cellular and Developmental Biology  
School of Biological Sciences  
the University of Texas at Austin  
Austin, Texas 78712  
ASV ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 827
 
Ieteikto sugu izskats un īpašības 
P. subcapitata D. subspicatus N. pelliculosa Anabaena flos- 
aquae S. leopoliensis  
Izskats Izliektas, 
savītas atse­
višķas šūnas Ovālas, 
parasti atse ­
višķas šūnas Nūjiņas Ov ālu šūnu 
ķēdes Nūjiņas 
Izmērs (L × W) μm 8–14 × 2–3 7–15 × 3–12 7,1 × 3,7 4,5 × 3 6 × 1 
Šūnu tilpums ( μm 3 /šūna) 40–60 (  1 ) 60–80 (  1 ) 40–50 (  1 ) 30–40 (  1 ) 2,5 (  2 ) 
Šūnas sausnas masa (mg/š ūna) 2–3 × 10  –8 3–4 × 10  –8 3–4 × 10  –8 1–2 × 10  –8 2–3 × 10  –9 
Augšanas ātrums (  3 ) (diena  –1 ) 1,5–1,7 1,2–1,5 1,4 1,1–1,4 2,0–2,4  
( 1 ) Noteikts, izmantojot da ļiņu elektronisko skait ītāju 
( 2 ) Aprēķināts, ņemot vērā izmēru 
( 3 ) Parasti nov ērojamie augšanas ātrumi  OECD  barotnē, pie gaismas intensit ātes aptuveni 70 μE·m  –2 ·s –1 un 21 °C temperat ūrā. 
Norādījumi par ieteicamo testa sugu kultiv ēšanu un uztur ēšanu  
Pseudokirchneriella subcapitata un Desmodesmus subspicatus  
Šīs zaļaļģes kopum ā ir viegli audz ējamas daž ādās barotnēs. Inform ācija par 
piemērotām barotnēm ir pieejama kult ūras kolekcij ās. Šūnas parasti att īstās atse­
višķi, un šūnu blīvumu var viegli izm ērīt ar daļiņu elektronisko skait ītāju vai 
mikroskopu.  
Anabaena flos-aquae  
Rezerves kult ūras uztur ēšanai var izmantot daž ādas barotnes. Īpaši svar īgi ir 
neļaut periodiski audz ētajai kultūrai atjaunojoties p āriet no augšanas kav ēšanās 
fāzes nākamajā augšanas f āzē, jo tas apgr ūtina kultūras ataudz ēšanu.  
Anabaena flos-aquae  veido cieši saist ītu šūnu ķēdes. Šo agreg ātu izmēri atkarībā 
no kultiv ēšanas apst ākļiem var atš ķirties. Lai biomasas noteikšan ā izmantotu 
mikroskopu vai da ļiņu elektronisko skait ītāju, šie agreg āti, iespējams, būs jāsa­
dala.  
Lai samazin ātu skaitīšanas rezult ātu mainību, ķēdes var izjaukt, apstr ādājot ar 
ultraskaņu. Ultraska ņas iedarbība, kuras ilgums p ārsniedz ķēžu izjaukšanai nepie ­
ciešamo, var izn īcināt šūnas. Visi varianti ir j āapstrādā ar ultraska ņu vienādi ilgi.  
Lai kompens ētu mainīgumu, ir j āizskaita pietiekami daudz lauci ņu uz hemocito ­
metra (vismaz 400 š ūnas). Tas uzlabo mikroskopisk ās noteikšanas ticam ību. 
Lai noteiktu kop ējo Anabaena  šūnu tilpumu, p ēc šūnu atdalīšanas ar saudz īgu 
sonifikāciju var izmantot da ļiņu elektronisko skait ītāju. Sonifik ācijas ener ģijai ir 
jābūt tādai, lai nesagrautu š ūnas. 
Lai testa trauku inokul ācijā izmantot ā aļģu suspensija b ūtu labi sajaukta un 
homogēna, maisīšanai izmanto vorteksu.  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 828
 
Testa trauki ir j ānovieto uz krat ītāja platformas, kas izdara orbit ālas vai turp/ ­
atpakaļ svārstības apm. 150 reizes min ūtē. Lai samazin ātu Anabaena  tieksmi 
veidot pikas, var veikt mais īšanu ar p ārtraukumiem. Ja ir izveidojuš ās pikas, 
jāpievērš uzman ība reprezentat īvu paraugu ieg ūšanai biomasas m ērījumiem. Lai 
izjauktu a ļģu pikas, pirms paraugu ņemšanas var b ūt nepieciešama ener ģiska 
kratīšana.  
Synechococcus leopoliensis  
Pamatkult ūras uzturēšanai var izmantot daž ādas barotnes. Inform ācija par piem ē­
rotām barotnēm ir pieejama kult ūras kolekcij ās. 
Synechococcus leopoliensis  attīstās kā atsevišķas nūjiņveida šūnas. Šūnas ir ļoti 
sīkas, kas apgr ūtina biomasas m ērījumus, skait īšanai izmantojot mikroskopu. 
Ieteicams izmantot elektroniskos da ļiņu skaitītājus, kas ir apr īkoti, lai skait ītu 
pat apmēram 1 μm lielas da ļiņas. Var izmantot ar ī in vitro  fluorometriskos 
mērījumus.  
Navicula pelliculosa  
Pamatkult ūras uzturēšanai var izmantot daž ādas barotnes. Inform ācija par piem ē­
rotām barotnēm ir pieejama kult ūras kolekcij ās. Jāievēro, ka barotnei j āpievieno 
silikāts. 
Navicula pelliculosa  noteiktos augšanas apst ākļos var veidot agreg ātus. Izdaloties 
lipīdiem, aļģu šūnas dažkārt var veidot pl ēvi uz virsmas. Šajos apst ākļos ir jāveic 
īpaši pasākumi, lai ieg ūtu reprezentat īvu paraugu, ņemot paraugus biomasas 
noteikšanai. Iesp ējams, būs nepieciešama intens īva kratīšana, piem ēram, izman ­
tojot vorteksu.  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 829
 
2. papildin ājums  
Barotnes  
Var izmantot k ādu no šīm divām barotnēm: 
OECD barotne: S ākotnējā OECD TG 201 barotne, ar ī saskaņā ar ISO 8692  
ASV. EPA barotne AAP, ar ī saskaņā ar ASTM.  
Sagatavojot š īs barotnes, j āizmanto rea ģenta vai anal ītiskās tīrības pakāpes vielas 
un dejoniz ēts ūdens.  
AAP barotnes (ASV EPA) un OECD TG 201 barotnes sast āvs 
Sastāvdaļa EPA OECD 
mg/l mM mg/l mM  
NaHCO  3 15,0 0,179 50,0 0,595 
NaNO  3 25,5 0,300 
NH  4 Cl 15,0 0,280 
MgCl  2 ·6(H  2 O) 12,16 0,0598 12,0 0,0590 
CaCl  2 ·2(H  2 O) 4,41 0,0300 18,0 0,122 
MgSO  4 ·7(H  2 O) 14,6 0,0592 15,0 0,0609 
K 2 HPO  4 1,044 0,00599 
KH  2 PO 4 1,60 0,00919 
FeCl  3 ·6(H  2 O) 0,160 0,000591 0,0640 0,000237 
Na 2 EDTA·2(H  2 O) 0,300 0,000806 0,100 0,000269 (*) 
H 3 BO 3 0,186 0,00300 0,185 0,00299 
MnCl  2 ·4(H  2 O) 0,415 0,00201 0,415 0,00210 
ZnCl  2 0,00327 0,000024 0,00300 0,0000220 
CoCl  2 ·6(H  2 O) 0,00143 0,000006 0,00150 0,00000630 
Na 2 MoO  4 ·2(H  2 O) 0,00726 0,000030 0,00700 0,0000289 
CuCl  2 .2(H  2 O) 0,000012 0,00000007 0,00001 0,00000006 
pH 7,5 8,1  
(*) EDTA mol ārā attiecība pret dzelzi nedaudz p ārsniedz stehiometrisko. T ādējādi novērš dzelzs izgulsn ēšanos, 
vienlaikus l īdz minimumam samazinot smago met ālu jonu hel ātu veidošanos.  
Testā ar diatomej ām Navicula pelliculosa  abas barotnes j āpapildina ar 
Na 2 SiO  3 ·9H  2 0, lai ieg ūtu 1,4 mg Si/l.  
Barotnes pH ieg ūst, karbon ātu sistēmai vidē līdzsvarojoties ar CO  2 parciālo 
spiedienu atmosf ēras gaisā. Aptuvena attiec ība starp pH 25 °C temperat ūrā un 
bikarbonāta molāro koncentr āciju ir:  
pH eq = 11,30 + log [HCO  3 ] ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 830
 
Ar 15 mg/l NaHCO  3 , pH  eq = 7,5 (ASV EPA barotne), un ar 50 mg/l NaHCO  3 , 
pH eq = 8,1 (OECD barotne).  
Testa barotnes elementu sast āvs 
Elements EPA OECD 
mg/l mg/l  
C 2,144 7,148 
N 4,202 3,927 
P 0,186 0,285 
K 0,469 0,459 
Na 11,044 13,704 
Ca 1,202 4,905 
Mg 2,909 2,913 
Fe 0,033 0,017 
Mn 0,115 0,115  
OECD barotnes sagatavošana  
Barības viela Koncentr ācija izejas š ķīdumā 
Izejas šķīdums Nr. 1: makroelementi  
NH  4 Cl 
MgCl  2 ·6H  2 O 
CaCl  2 ·2H  2 O 
MgSO  4 ·7H  2 O 
KH  2 PO 4 1,5 g·l  –1 
1,2 g·l  –1 
1,8 g·l  –1 
1,5 g·l  –1 
0,16 g·l  –1 
Izejas šķīdums Nr. 2: dzelzs  
FeCl  3 ·6H  2 O 
Na 2 EDTA·2H  2 O 64 mg·l  –1 
100 mg·l  –1 
Izejas šķīdums Nr. 3: mikroelementi  
H 3 BO 3 
MnCl  2 ·4H  2 O 
ZnCl  2 
CoCl  2 ·6H  2 O 
CuCl  2 ·2H  2 O 
Na 2 MoO  4 ·2H  2 O 185 mg·l  –1 
415 mg·l  –1 
3 mg·l  –1 
1,5 mg·l  –1 
0,01 mg·l  –1 
7 mg·l  –1 
Izejas šķīdums Nr. 4: bikarbon āts 
NaHCO  3 50 g·l  –1 
Na 2 SiO  3 ·9H  2 0 
Izejas šķīdumus steriliz ē, izmantojot membr ānu filtrāciju (vidējais poru diametrs 
0,2 μm) vai ar ī autoklāvā (120 °C, 15 min). Š ķīdumus glab ā tumsā 4 °C tempe ­
ratūrā. 
Izejas šķīdumus Nr. 2 un Nr. 4 neapstr ādā autoklāvā, bet steriliz ē, izmantojot 
membrānu filtrāciju. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 831
 
Barotni sagatavo, ūdenim pievienojot atbilstošu 1.–4. izejas š ķīduma tilpumu:  
Apm. 500 ml sterila ūdens pievieno:  
— 10 ml izejas š ķīduma Nr. 1  
— 1 ml izejas š ķīduma Nr. 2  
— 1 ml izejas š ķīduma Nr. 3  
— 1 ml izejas š ķīduma Nr. 4  
Ar sterilu ūdeni uzpilda l īdz 1 000 ml tilpumam  
Atvēl pietiekami daudz laika, lai barotne var ētu līdzsvaroties ar atmosf ēras CO  2 , 
ja nepieciešams, dažas stundas barbot ējot sterilu filtr ētu gaisu.  
AAP barotnes sagatavošana  
A1.1. Pa 1 ml no katra A1.2.1-A1.2.7 min ētā izejas šķīduma pievieno apm. 
900 ml dejoniz ēta vai destil ēta ūdens un tad atš ķaida līdz 1 litram.  
A1.2. Makroelementu izejas š ķīdumus gatavo, 500 ml dejoniz ēta vai destil ēta 
ūdens izšķīdinot turpm āk minētās vielas. Rea ģentus A1.2.1, A1.2.2, 
A1.2.3, un A1.2.4 var apvienot vien ā izejas šķīdumā. 
A1.2.1.  NaNO  3 – 12,750 g  
A1.2.2.  MgCl  2 ·6H  2 O – 6,082 g  
A1.2.3.  CaCl  2 ·2H  2 O – 2,205 g  
A1.2.4.  Mikroelementu izejas š ķīdums (sk. A1.3.)  
A1.2.5.  MgSO  4 ·7H  2 O – 7,350 g  
A1.2.6.  K  2 HPO  4 – 0,522 g  
A1.2.7.  NaHCO  3 – 7,500 g  
A1.2.8.  Na  2 SiO  3 ·9H  2 O (sk. A1.1 piez īmi) 
A1.1 piez īme. Izmantot tikai diatomeju sug ām: var pievienot tieši 
(204,4 mg) vai ar ī izmantojot izejas š ķīdumu, lai Si gal īgā koncentr ā­
cija barotn ē būtu 20 mg/l.  
A1.3. Mikroelementu izejas š ķīdumu sagatavo, 500 ml dejoniz ētā vai destil ētā 
ūdenī izšķīdinot:  
A1.3.1.  H  3 BO 3 – 92,760 mg  
A1.3.2.  MnCl  2 ·4H  2 O – 207,690 mg  
A1.3.3.  ZnCl  2 – 1,635 mg  
A1.3.4.  FeCl  3 ·6H  2 O – 79,880 mg  
A1.3.5.  CoCl  2 ·6H  2 O – 0,714 mg  
A1.3.6.  Na  2 MoO  4 ·2H  2 O – 3,630 mg  
A1.3.7.  CuCl  2 ·2H  2 O – 0,006 mg  
A1.3.8.  Na  2 EDTA·2H  2 O – 150,000 mg  
[etilēndiamīntetraetiķskābes dinātrija sāls] ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 832
 
A1.3.9.  Na  2 SeO  4 ·5H  2 O – 0,005 mg (sk. A1.2 piez īmi) 
A1.2 piez īme. Izmantot tikai diatomeju rezerves kult ūrām paredz ētām 
barotnēm. 
A1.4. izmantojot 0,1  N vai 1,0  N NaOH vai HCl, kori ģē pH līdz 7,5 ± 0,1.  
A1.5. Barotni filtr ē sterilā traukā caur 0,22- μm membr ānas filtru, ja izmanto 
daļiņu skaitītāju, vai 0,45- μm filtru, ja da ļiņu skaitītāju neizmanto.  
A1.6. L īdz lietošanai barotni glab ā tumsā apmēram 4 °C temperat ūrā. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 833
 
3. papildin ājums  
Aļģu kultivēšanas piem ērs 
Vispārīgas piezīmes 
Kultivēšanas mērķis šajā gadījumā ir iegūt aļģu kultūras toksisk ās iedarbības 
noteikšanai.  
Jāizmanto piem ērotas metodes, kas nodrošina, ka a ļģu kultūras nav infic ētas ar 
baktērijām. Iespējams, būs vēlamas no citiem organismiem br īvas kultūras, taču ir 
nepieciešams izveidot un izmantot a ļģu tīrkultūras. 
Visas darb ības ir jāveic sterilos apst ākļos, lai izvair ītos no pies ārņošanas ar 
baktērijām vai cit ām aļģēm. 
Iekārtas un materi āli 
Skatīt “Testa metode”: Aparat ūra. 
Aļģu kultūru iegūšanas proced ūras 
Barības vielu š ķīdumu (barot ņu) sagatavošana:  
Visi barotn ē esošo bar ības vielu s āļi tiek sagatavoti koncentr ētu izejas š ķīdumu 
veidā, ko glabā tumšā un vēsā vietā. Šos šķīdumus steriliz ē filtrējot vai autokla ­
vējot. 
Barotni sagatavo, atbilstošu izejas š ķīduma tilpumu pievienojot sterilam desti ­
lētam ūdenim tā, lai nov ērstu infic ēšanos. Lai ieg ūtu cieto barotni, pievieno 
0,8 procentus agara.  
Pamatkult ūra: 
Pamatkult ūras ir nelielas a ļģu kultūras, ko regul āri pārnes svaig ā barotnē izman­
tošanai par testa s ākotnējo materi ālu. Ja kult ūras neizmanto regul āri, tās sēj 
mēģenēs uz slīpagara. P ārsēj svaigā barotnē vismaz reizi divos m ēnešos.  
Pamatkult ūras audz ē koniskās kolbās, kas satur atbilstošo barotni (tilpums 
apmēram 100 ml). A ļģes inkubējot 20 °C temperat ūrā pastāvīgā apgaismojum ā, 
tās ir jāpārsēj katru ned ēļu. 
Pārsēšanas laik ā daļu “vecās” kultūras ar steril ām pipetēm pārnes kolb ā ar svaigu 
barotni tā, lai strauji augoš ām sugām sākotnējā koncentr ācija būtu apmēram 100 
reižu maz āka nekā vecajā kultūrā. 
Sugas augšanas ātrumu var noteikt, izmantojot augšanas grafiku. Ja tas ir zin āms, 
var noteikt bl īvumu, pie kura kult ūra ir jāpārnes uz jaunu barotni. Tas j ādara, 
pirms kult ūra sasniegusi boj āejas fāzi. 
Pirmskult ūra: 
Pirmskult ūrā jāiegūst testa kult ūru inokul ācijai piem ērots aļģu daudzums. Pirm ­
skultūru inkubē testa apst ākļos un izmanto t ās eksponenci ālās augšanas f āzē, 
parasti pēc 2–4 dienu ilgas inkub ācijas. Ja a ļģu kultūras satur deform ētas vai 
nenormālas šūnas, tās neizmanto.  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 834
 
4. papildin ājums  
Datu anal īze, izmantojot neline āro regresiju  
Vispārīgi apsvērumi  
Atbildes reakcija a ļģu un citu mikroorganismu augšanas testos – dabisk ā 
biomasas augšana, to raksturojot ar procesa ātrumu, ir nep ārtraukts vai metriskais 
mainīgais lielums, un t ā integrālis laikā, ja izmanto biomasu. Tie abi ir saist īti ar 
atbilstošo vid ējo atbildes reakciju, kas kontroles atk ārtojumos uzr āda maksim ālo 
vērtību, reaģējot testēšanas apst ākļiem, no kuriem a ļģu testā noteicošie faktori ir 
gaisma un temperat ūra. Sistēmai ir norm ālais sadal ījums vai t ā ir homog ēna, un 
biomasu var uzskat īt par nep ārtrauktu lielumu, ne ņemot vērā atsevišķās šūnas. 
Šādas sistēmas reakcijas main ība ir atkar īga tikai no eksperiment āliem faktoriem 
(ko parasti apraksta log-norm ālais vai norm ālais kļūdas sadal ījums). Tas atš ķiras 
no tipiskām bioloģiskā testa reakcij ām, ko raksturo dati, kas ir diskr ēti lielumi, 
kuriem bieži par galveno main īgo komponentu uzskata atseviš ķu organismu tole ­
ranci (kam parasti ir binomin ālais sadal ījums). Kontroles atbildes reakcijas šaj ā 
gadījumā atbilst nullei vai fona l īmenim.  
Parasti normaliz ēta vai relat īva reakcija r monotoni samazin ās no 1 (nulles inhi ­
bēšana) līdz 0 (100-procent īga inhibēšana). Ņemot vērā, ka visām reakcij ām 
piemīt ar tām saistītās kļūdas, aprēķinātā šķietami negat īvā inhibēšana izskaidro ­
jama tikai ar gad ījuma kļūdu. 
Regresijas anal īze 
Modeļi 
Regresijas anal īzes mērķis ir kvantitat īvi aprakst īt reakciju atkar ībā no koncen ­
trācijas, izmantojot matem ātisku regresijas funkciju Y = f (C) vai ar ī biežāk F 
(Z), kur Z = log C. Izmantojot apgriezto funkciju C = f  –1 (Y), var apr ēķināt EC  x , 
ieskaitot EC  50 , EC  10 un EC  20 , kā arī to 95 % ticam ības līmeņus. Vairākas 
vienkāršas matem ātiskas funkcijas labi apraksta a ļģu augšanas inhib ēšanas testos 
iegūto koncentr ācijas-reakcijas sakar ību. Šādas funkcijas ir, piem ēram, loģisti­
skais vien ādojums, nesimetriskais  Weibull  vienādojums un log-norm ālā sadalī­
juma funkcija, kas visas ir sigmo īdas līknes, kuras asimptotiski tiecas uz v ērtību 
viens, ja C → 0, un uz nulli, ja C → ∞ (bezgalību). 
Nepārtrauktu sliekš ņa funkciju mode ļu izmantošana (piem ēram, Koimana 
[Koyman ] modelis “popul ācijas augšanas inhib ēšanai”,  Kooijman et al . 1996.) 
ir nesen ieteikts vai alternat īvs asimptotiskajiem mode ļiem. Šajā modelī pieņem, 
ka nav nek ādas iedarb ības pie koncentr ācijām, kas maz ākas par noteiktu slieksni 
EC0+, ko nosaka, ekstrapol ējot reakcijas un koncentr ācijas sakar ību, un nosakot 
tās krustošan ās punktu ar koncentr āciju asi, izmantojot vienk āršu nepārtrauktu 
funkciju, kas koordin ātu sākuma punkt ā nav diferenc ējama.  
Jāņem vērā, ka analīze var būt vienkārša atlikuma kvadr ātu summas samazin ā­ 
šana (pieņemot past āvīgu dispersiju) vai ar ī svērto kvadrātu summa, ja dispersijas 
heterogenit āte ir kompens ēta. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 835
 
Procedūra 
Procedūra kopum ā ir šāda: izvēlas atbilstošu funkciju Y = f (C), ko, izmantojot 
nelineāru regresiju, piem ēro datiem. Lai no datiem ieg ūtu iespējami vairāk infor­
mācijas, ieteicams izmantot katra atseviš ķa atkārtojuma m ērījumus, nevis atk ār­
tojumu vid ējās vērtības. No otras puses, ja datu izliede ir liela, praktisk ā pieredze 
liecina, ka atk ārtojumu vid ējās vērtības var nodrošin āt daudz robust āku matem ā­
tisko nov ērtējumu, jo, lai gan satur sistem ātisko kļūdu, tās mazāk ietekmē gadī­
juma kļūdas, nekā tas notiktu, saglab ājot katru individu ālo datu punktu.  
Izveido atbilstošu grafiku, atliek izm ērītos datus un p ārbauda grafika atbilst ību. 
Šajā nolūkā īpaši noder īga var būt atlikuma dispersijas anal īze. Ja koncentr ācijas 
un reakcijas sakar ības izteikšanai izraudz ītā funkcion ālā sakarība pietiekami labi 
neapraksta visu l īkni vai t ās būtisku daļu, piemēram, atbildes reakciju zem ās 
koncentrācijās, simetriska grafika viet ā izvēlas citu iesp ēju, piemēram, nesime ­
trisku grafiku, t ādu kā Weibull  funkcija. Inhib ēšanas negat īvas vērtības var b ūt 
problemātiskas, piem ēram, izmantojot log-norm ālā sadalījuma funkciju, un attie ­
cīgi arī nosakot vajadz ību izmantot citu regresijas funkciju. Š ādām negatīvām 
atbildes reakcij ām nav ieteicams pieš ķirt nulles vai nelielu pozit īvu vērtību, jo 
tādējādi rodas k ļūdas sadal ījuma krop ļojumi. Iesp ējams, lai nov ērtētu EC  low x  , 
dažas grafika da ļas, piemēram, zemas inhib ēšanas daļu, būs nepieciešamas atse ­
višķas līknes. Izmantojot attiec īgo vienādojumu (“apgriezto funkciju”), apr ēķina 
C = f  –1 (Y), rakstur īgo punktu v ērtības EC  x , un test ēšanas pārskatā norāda 
vismaz EC  50 un vienu vai divas EC  low x vērtības. Veiktajos testos ieg ūtā pieredze 
liek secin āt, ka aļģu testa precizit āte parasti ļauj pietiekami adekv āti novērtēt 
10 % inhib ēšanu, ja datu punktu skaits ir pietiekams, ja vien zemas koncentr ā­
cijas neveicina augšanu, l īdz ar to apgr ūtinot vērtēšanu. Tā kā EC  20 parasti 
atrodas uz koncentr ācijas-atbildes reakcijas l īknes centr ālās daļas, kas ir aptuveni 
lineāra, tās noteikšanas precizit āte bieži ir daudz augst āka par EC  10 , noteikšanas 
precizitāti. Dažreiz EC  10 var būt grūti interpret ēt augšanas stimul ācijas dēļ. 
Tāpēc, lai ar ī parasti EC  10 vērtību var noteikt pietiekami prec īzi, pārskatā 
vienmēr ieteicams nor ādīt arī EC  20 . 
Iesvara koeficienti  
Eksperimenta dispersija parasti nav konstanta, un taj ā ietilpst proporcion ālitātes 
komponents, l īdz ar to parasti izdev īgāk veikt sv ērto regresiju. Šaj ā analīzē 
iesvara koeficientus parasti uzskata par apgriezti proporcion āliem dispersijai:  
W i = 1/Var(r  i ) 
Daudzas regresijas programmas ļauj veikt sv ērto regresijas anal īzi ar tabul ā norā­
dītajiem iesvara koeficientiem. Ērtības labad iesvara koeficientus normaliz ē, tos 
reizinot ar n/ ∑ w (n ir datu punktu skaits), t ā, lai to summa b ūtu viens.  
Normalizētās atbildes reakcijas  
Normaliz ēšana, izmantojot vid ējo kontroles reakciju, rada dažas principi ālas 
problēmas un diezgan komplic ētu dispersijas strukt ūru. Dalot atbildes reakcijas 
ar vidējo kontroles reakciju inhib ēšanas procenta ieg ūšanai, ievieš papildu nepre ­
cizitāti, ko rada kontroles vid ējās vērtības kļūda. Ja vien k ļūda nav nenoz īmīgi 
maza, regresijas un ticam ības līmeņu iesvara koeficienti j ākoriģē, ņemot vērā 
kovariāciju ar kontroli (17). J āievēro, ka kontroles vid ējās reakcijas augsta preci ­
zitāte ir svar īga, lai samazin ātu relatīvās atbildes reakcijas kop ējo dispersiju. Š ī 
dispersija ir š āda: ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 836
 
apakšējais indekss i attiecas uz koncentr ācijas līmeni i un apakš ējais indekss 0 
attiecas uz kontrol ēm) 
Y i = relatīvā atbildes reakcija = r  i /r 0 = 1 – I = f (C  i ) 
ar dispersiju:  
Var (Y  i ) = Var (r  i /r 0 ) e¼ (∂Y i / ∂ r i ) 2 ·Var(r  i ) + (∂ Y i / ∂ r 0 ) 2 ·Var (r  0 ) 
un tā kā 
(∂Y i / ∂ r i ) = 1/r  0 un (∂ Y i / ∂ r 0 ) = r  i /r 0 2 
datiem ar norm ālu sadalījumu, kā arī m i un m  0 atkārtojumiem:  
Var(r  i ) = σ 2 /m i 
līdz ar to relat īvās atbildes reakcijas kop ējā dispersija Y  i ir: 
Var(Y  i ) = σ 2 /(r 0 2 m i ) + r  i 2 · σ 2 /r 0 4 m 0 
Kontroles vid ējās vērtības kļūda ir apgriezti proporcion āla kontroles atk ārtojumu 
vidējā skaita kvadr ātsaknei, un dažreiz ir v ēlams iekļaut vēsturiskos datus, t ādē­
jādi būtiski samazinot k ļūdu. Alternat īva proced ūra ir datu normaliz āciju neveikt 
un izmantot atbildes reakcijas un ar ī kontroles reakcijas datu absol ūtās vērtības, 
taču ieviešot kontroles reakcijas v ērtības kā papildu parametru, kura v ērtības 
nosaka ar neline āru regresiju. Izmantojot parasto divu parametru regresijas vien ā­
dojumu, p ēc šīs metodes j āizmanto tr īs parametri, l īdz ar to vajadz īgs arī vairāk 
datu punktu, nek ā veicot neline āro regresiju datiem, ko normaliz ē, izmantojot 
iepriekš noteiktu kontroles atbildes reakciju.  
Ticamības interv ālu apgriezt ās vērtības 
Nelineāras regresijas ticam ības interv ālu izskait ļošana, izmantojot apgriezt ās 
vērtības, ir diezgan sarež ģīta un nav pieejama parastaj ās datorprogrammu paket ēs, 
ko izmanto statistisko apr ēķinu veikšanai. Aptuvenus ticam ības līmeņus var ieg ūt, 
izmantojot standarta neline āras regresijas programmas ar atk ārtotu parametriz āciju 
(Bruce and Versteeg , 1992), kas paredz p ārveidot matem ātisko vien ādojumu, 
izmantojot nepieciešamo punktu v ērtības, piem ēram, EC  10 un EC  50 kā nosa­
kāmos parametrus. (Š ī funkcija ir I = f ( α, β koncentr ācija), un nepieciešams 
izmantot defin īcijas sakar ības f (α, β, EC  10 ) = 0,1 un f ( α, β, EC  50 ) = 0,5, lai f 
((α, β koncentr ācija) aizst ātu ar ekvivalentu funkciju g (EC  10 , EC  50 , koncentr ā­
cija).  
Tiešāks aprēķins (Andersen et al , 1998.) ir izmantot s ākotnējo vienādojumu kop ā 
ar Teilora ekspansiju ap vid ējām r  i un r  0 vērtībām. 
Nesen popularit āti ir ieguvušas  bootstrap  metodes. Šaj ās metodēs dispersijas 
empīriskā sadalījuma noteikšanai izmanto eksperiment ālos datus, no kuriem 
izveido pseidoatk ārtojumus p ēc gadījuma izv ēles principa, izmantojot nejaušo 
skaitļu ģeneratoru.  
Literatūra 
Kooijman, S.A.L.M.; Hanstveit, A.O.; Nyholm, N . (1996): No-effect concentra ­
tions in algal growth inhibition tests. Water Research, 30, 1625–1632.  
Bruce, R.D. and Versteeg, D. J . (1992) A Statistical Procedure for Modelling 
Continuous Ecotoxicity Data. Env. Toxicol. Chem.11, 1485–1494  
Andersen, J.S., Holst, H., Spliid, H., Andersen, H., Baun, A. & Nyholm, N . 
(1998): Continuous ecotoxicological data evaluated relative to a control response. Journal of Agricultural, Biological and Environmental Statistics, 3, 405–420.
 ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 837
 
C.4. “VIEGLAS” BIOLO ĢISKĀS NO ĀRDĪŠANĀS SPĒJAS 
NOTEIKŠANA  
I DAĻA. VISP ĀRĪGI APSV ĒRUMI  
I.1. IEVADS  
Aprakstītas sešas test ēšanas metodes ķīmisko vielu biolo ģiskās 
vieglas no ārdīšanās spējas novērtēšanai aerobos apst ākļos ūdens 
vidē: 
a) izšķīdušā organisk ā oglekļa (IOO) noteikšana. Atkr āsošanās 
(C.4.-A metode);  
b) modific ētā ESAO metode – IOO atkr āsošanās (C.4.-B metode);  
c) oglekļa dioksīda (CO  2 ) izdalīšanās (modific ēta Sturma metode) 
(C.4.-C metode);  
d) manometrisk ā respirometrija (C.4.-D metode);  
e) slēgto pudeļu (C.4.-E metode);  
f) MITI  (Japānas Ārējās tirdzniec ības un r ūpniecības ministrijas 
metode) (C.4.-F metode).  
Par visām sešām metod ēm to izmantošanas visp ārīgie un kop īgie 
apsvērumi izkl āstīti attiecīgās metodes I da ļā. Konkrētie jautājumi, 
kas attiecas uz katru metodi atseviš ķi, aprakst īti II līdz VII da ļā. 
Papildinājumos pievienotas defin īcijas, formulas un nor ādījumi.  
Pēc šīm metod ēm iegūst salīdzināmus rezult ātus, par ko liecina 
ESAO 1988. gad ā veiktās starplaboratoriju sal īdzinošās testēšanas 
rezultāti. Tomēr atkarībā no testējamās vielas fizik ālajām īpašībām 
kādai no metod ēm var būt dodama priekšroka.  
I.2. PIEM ĒROTĀKĀS METODES IZV ĒLE 
Lai izraudz ītos piemērotāko metodi, ir svar īgi iegūt informāciju par 
attiecīgās vielas š ķīdību, tvaika spiedienu un adsorbcijas īpašībām. 
Teorētisko vērtību aprēķināšanai un izm ērīto parametru v ērtību 
pārbaudei, piem ēram, TSP, TCO  2 , IOO, TOC, ĶSP (skatīt 1. un 2. 
papildinājumu), jāzina vielas ķīmiskā struktūra vai sast āvs. 
Ķīmiskās vielas, kuru š ķīdība ūdenī ir vismaz 100 mg/l, ja t ās nav 
gaistošas un neadsorb ējas, var nov ērtēt pēc visām metodēm. Vielām, 
kuras slikti š ķīst ūdenī, ir gaistošas vai adsorb ējas, piem ērotākās 
metodes nor ādītas 1. tabul ā. Kā pārbaudīt ūdenī slikti šķīstošas vielas 
un gaistošas vielas, aprakst īts 3 papildin ājumā. Vielas ar vid ēju gais­
tamību var p ārbaudīt pēc IOO atkr āsošanās metodes, ja test ēšanas 
traukos (kuriem j ābūt noslēdzamiem ar piem ērotiem līdzekļiem) ir 
pietiekams tilpums g āzēm. Šādā gadījumā fizisko zudumu noteik ­ 
šanai jāizveido abiotiska kontrole.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 838
 
1.tabula  
Testēšanas metožu piem ērotība 
Tests Anal īzes metode Piemērotība vielām, kuras ir: 
slikti šķīstošas gaistošas adsorb ējas 
IOO atkrāsošanas izš ķīdušais organiskais 
ogleklis — — +/- 
Modif. ESAO atkr āsošanās 
metode izšķīdušais organiskais 
ogleklis — — +/- 
CO 2 izdalīšanās respirometrija: CO  2 izdalī­ 
šanās + — + 
Manometrisk ā respirometrija manometrisk ā respirome ­
trija: skābekļa patēriņš + +/- + 
Slēgto pudeļu respirometrija: izš ķīdušais 
skābeklis +/- + +  
MITI  respirometrija: sk ābekļa 
patēriņš + +/- +  
Iegūto rezultātu interpret ēšanai vajadz īga inform ācija par test ējamā 
materiāla tīrību vai galveno sast āvdaļu saturu, īpaši gadījumos, kad 
rezultātu skaitlisk ās vērtības ir nelielas vai minim ālas. 
Piemērotāko pārbaudāmo koncentr āciju izvēlei var b ūt noderīga 
informācija par p ārbaudāmās vielas toksisko iedarb ību uz bakt ērijām 
(4. papildin ājums), un t ā var būt ļoti svarīga bioloģiskās degradācijas 
spējas zemu v ērtību pareizai interpret ēšanai.  
I.3. STANDARTVIELAS  
Procedūras pārbaudei paral ēli parastaj ām testējamo vielu p ārbaužu 
sērijām veic izm ēģinājumus ar standartviel ām, kuras atbilst vieglas 
bioloģiskās noārdīšanās spējas kritērijiem.  
Piemērotas standartvielas ir anil īns (svaigi p ārdestilēts), nātrija 
acetāts un nātrija benzo āts. Minētās standartvielas p ēc šīm metodēm 
noārdās pat tad, ja netiek pievienots s ējmateriāls. 
Izteikts priekšlikums atrast t ādu standartvielu, kura gan ir viegli 
bioloģiski noārdāma, taču šim nol ūkam ir noteikti nepieciešams 
pievienot s ējmateriālu. Tāpēc tika ieteikts izmantot k ālija hidrog ēnf­
talātu, taču, pirms šo vielu var pie ņemt par standartvielu, par to ir 
jāiegūst vairāk attiecīgas inform ācijas.  
Respirometriskos m ērījumos sk ābekļa uzņemšanu nitrifik ācijas dēļ 
var ietekm ēt slāpekli saturoši savienojumi (skat īt 2. un 5. papildin ā­
jumu).  
I.4. NOTEIKŠANAS METOŽU PRINCIPS  
Testējamās vielas š ķīdumu vai suspensiju miner ālbarotnē inokulē un 
inkubē aerobos apst ākļos tumsā vai izklied ētā gaismā. Ar sējmate­
riālu saistītais izšķīdušais organiskais ogleklis (IOO) j āuztur iesp ē­
jami zem ā līmenī salīdzinājumā ar IOO no test ējamās vielas. Izdara 
sējmateriāla endogen ās aktivitātes korekciju, paral ēli veicot izm ēģi­
nājumus ar tukšo paraugu ar s ējmateriālu, bet bez p ārbaudāmās 
vielas, lai gan š ūnu endogen ā aktivitāte vielas kl ātbūtnē precīzi neat­
bilst aktivit ātei endogenaj ā kontrolē. Paralēli veiktsp ējas pārbaudei 
veic testēšanu, izmantojot standartvielu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 839
 
Parasti degrad ācija notiek p ēc tādu parametru k ā IOO, CO  2 veido­ 
šana un sk ābekļa uzņemšana, un, lai noteiktu biodegrad ācijas 
sākumu un beigas, m ērījumus veic pietiekami bieži. Ar autom ātiska­
jiem respirometriem m ērījumus veic nep ārtraukti. Dažk ārt papildus 
citiem parametriem papildus nosaka IOO, bet parasti to dara tikai 
testēšanas sākumā un beig ās. Īpašas ķīmiskās analīzes var veikt 
pārbaudāmās vielas prim ārās degrad ācijas nov ērtēšanai un lai 
noteiktu t ās laikā veidojošos starpproduktu koncentr āciju (oblig āti 
jāveic pēc MITI  metodes).  
Parasti izm ēģinājumi ilgst 28 dienas. Tom ēr to var izbeigt ar ī drīzāk 
nekā pēc 28 dien ām, piemēram, tiklīdz biodegrad ācijas līkne sasnie ­
gusi plato vismaz tr īs analīzēs. Izmēģinājumus var turpin āt arī ilgāk 
nekā 28 dienas, ja l īkne liecina par to, ka biodegrad ācija ir sākusies, 
taču 28 dienu laik ā nav sasniegts t ās plato.  
I.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
I.5.1.  Reproduc ējamība 
Biodegrad ācijas īpatnību dēļ un gadījumos, kad par s ējmateriālu tiek 
izmantotas jauktas bakt ēriju popul ācijas, noteikšana j āveic vismaz 
divos atk ārtojumos.  
Parasti, jo augst āka ir sākotnēji pievienoto mikroorganismu koncen ­
trācija, jo maz ākas ir atš ķirības starp atk ārtojumiem. Veikt ās starpla­
boratoriju sal īdzinošās testēšanas rezult āti liecina ar ī, ka daž ādās 
laboratorij ās iegūtie rezultāti var būt ievērojami atš ķirīgi, taču laba 
sakritība tiek ieg ūta ar viel ām, kas viegli biolo ģiski noārdās. 
I.5.2.  Testa rezult ātu derīgums  
Izmēģinājuma rezult āti uzskat āmi par der īgiem, ja atk ārtojumos 
iegūto rezultātu maksim ālo vērtību starpība pēc vielas izdal īšanas 
plato izm ēģinājuma beig ās vai 10 dienu interv āla beigās attiecīgi 
nepārsniedz 20 % un ja standartvielas degrad ācijas procents sasnie ­
dzis vieglas biolo ģiskās noārdīšanas spējai vajadz īgo līmeni 14 dienu 
laikā. Ja kāds no šiem nosac ījumiem nav iev ērots, noteikšana j āveic 
atkārtoti. Metožu stingr ības dēļ zemas noteikt ās vērtības nebūt neno­
zīmē, ka testējamā viela vides apst ākļos bioloģiski neno ārdās, tomēr 
liecina, ka biodegrad ācijas noteikšanai j āveic papildu darbs.  
Ja toksiskuma izm ēģinājumos ar test ējamo vielu un 
standartvielu degrad ācijas pakāpe (pēc TOC) nep ārsniedz 35 % vai 
ir mazāka par 25 % (p ēc TSP vai TCO  2 ) 14 dienu laik ā, uzskata, ka 
pārbaudāmajām ķīmiskajām vielām ir inhib ējošas īpašības (skatīt arī 
4. papildin ājumu). Test ēšana jāatkārto, ja iesp ējams izmantot p ārbau­
dāmo vielu zem ākā koncentr ācijā un/vai s ējmateriālu augstākā 
koncentrācijā, bet ne vair āk kā 30 mg cietvielu da ļiņu litrā. 
I.6. VISP ĀRĪGAS PROCED ŪRAS UN SAGATAVOŠANA  
Vispārīgi noteikumi par izm ēģinājumu veikšanu apkopoti 2. tabul ā. 
Aparatūra un citi eksperiment ālie apstākļi, kas konkr ēti attiecas uz 
katru metodi, aprakst īti turpmāk attiecīgajās iedaļās. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 840
 
1. tabula  
Pārbaudes apst ākļi 
Tests IOO atkrāso­ 
šanas CO 2 izdalīšanās Manometrisk ā 
respirometrija Modificētā 
ESAO skr ī­
ninga Slēgto pudeļu MITI (I)  
Testējamās 
vielas 
koncentrācija 
mg/1 100 2–10 100 mg IOO/1 10–40 10–20 10–40 mg TSP/1 50–100 5–10 
Sējmateriāla 
koncentrācija 
(šūnu/1, aptu ­
veni) ≤ 30 mg/1 SS 
vai ≤ 100ml efluenta/1 
(10
 7 –10  8 ) 0,5ml 
sekundārā 
efluenta/1 
(10 5 ) ≤ 5 ml 
efluenta/1 
(10 4 –10  6 ) 30 mg/1 SS 
(10 7 –10  8 ) 
Elementu 
koncentrācija 
minerālba­
rotnē (mg/1) 
P 116 11,6 29 N 1,3 0,13 1,3 
Na 86 8,6 17,2 
K 122 12,2 36,5 Mg 2,2 2,2 6,6 Ca 9,9 9,9 29,7 Fe 0,05 - 0,1 0,05 - 0,1 0,15 
pH 7,4 ± 0,2 v ēlams 7,0 
Temperat ūra 22 ± 2
 o C 25 ± 1  o C 
IOO = izš ķīdušais organiskais ogleklis TSP = teor ētiskais 
skābekļa patēriņš SS = suspend ētās daļiņas 
I.6.1.  Ūdens atšķaidīšanai  
Izmanto dejoniz ētu vai destil ētu ūdeni, kas augšanu kav ējošās 
koncentrācijās nesatur toksiskas vielas (piem ēram, Cu++ jonus). 
Tajā nedrīkst būt vairāk par 10 % organisk ā oglekļa no daudzuma, 
kas tiek ievad īts ar pārbaudāmo vielu. Ūdenim jābūt ļoti tīram, lai 
nebūtu lielas tukšajam paraugam noteikt ās vērtības. Kontamin āciju 
var radīt gan rakstur īgi piemais ījumi, jonu apmai ņas sveķi, gan arī 
baktēriju un a ļģu sadalīšanās produkti. Katrai izm ēģinājumu sērijai 
izmanto ūdeni no vienas partijas, kas iepriekš p ārbaudīts, veicot IOO 
analīzi. Šāda pārbaude nav vajadz īga noslēgto pudeļu testam, ta ču 
tad ūdenim jābūt ar zemu sk ābekļa patēriņu. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 841
 
I.6.2.  Miner ālvielu rezerves š ķīdumi  
Testējamos šķīdumus pagatavo, no iepriekš sagatavotiem miner āl­
vielu rezerves š ķīdumiem. Var izmantot š ādus rezerves š ķīdumus 
(ar dažādiem atšķaidījuma koeficientiem) IOO atkr āsošanas, modifi ­
cētajai ESAO skr īninga, CO  2 izdalīšanās, manometrisk ās respirome ­
trijas, slēgto pudeļu metodēm. 
Atšķaidījuma koeficienti un miner ālbarotnes  MITI  metodei nor ādīti 
pie attiec īgajām metodēm. 
Rezerves š ķīdumi:  
No analītiski tīriem reaģentiem pagatavo š ādus rezerves š ķīdumus: 
a) Monok ālija dihidrog ēnortofosfāts, KH  2 PO 4 8,50 g 
Dikālija monohidrog ēnortofosfāts, K  2 HPO  4 21,75 g 
Dinātrija monohidrog ēnortofosfāta dihidrāts 
Na 2 HPO  4 . 2 H  2 O 33,40 g 
Amonija hlor īds, NH  4 Cl 0,50 g 
Izšķīdina ūdenī un atšķaida līdz 1 litram. Š ķīduma 
pH jābūt 7,4. 
b) Kalcija hlor īds, bezūdens, CaCl  2 27,50 g 
vai kalcija hlor īda dihidrāts, CaCl  2 , 2 H  2 O 36,40 g 
Izšķīdina ūdenī un atšķaida līdz 1 litram 
c) Magnija sulf āta heptahidr āts, MgSO  4 . 7 H  2 O 22,50 g 
Izšķīdina ūdenī un atšķaida līdz 1 litram. 
d) Dzelzs(III) hlor īda heksahidr āts, FeC1  3 . 6H  2 O 0,25 g 
Izšķīdina ūdenī un atšķaida līdz 1 litram.  
Piezīme: lai š ķīdums neb ūtu jāgatavo tieši pirms lietošanas, uz t ā 
vienu litru pievieno vienu pilienu konc. HCl vai 0,4 g etil ēndiamīn­
tetraetiķskābes dinātrija sāls (EDTA).  
I.6.3.  Ķīmisko vielu rezerves š ķīdumi  
Piemēram, izšķīdina 1 līdz 10 g p ārbaudāmās vielas vai standart ­
vielas dejoniz ētā ūdenī un atšķaida līdz vienam litram, ja š ķīdība ir 
lielāka par 1 g/l. Rezerves š ķīdumus var pagatavot miner ālbarotnē 
vai pievienot vielu tieši barotnei. Par maz āk šķīstošām vielām skatīt 
3. papildin ājumu, bet  MITI  metodē (C.4.-F metode) neizmanto 
nekādus šķīdinātājus vai emulgatorus.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 842
 
I.6.4.  Sējmateriāls 
Sējmateriālu var ieg ūt dažādi: no akt īvajām dūņām, (nehlor ētiem) 
attīrītiem notek ūdeņiem, virszemes ūdeņiem, augsnes vai min ēto 
materiālu maisījuma. Ja izmanto akt īvās dūņas IOO atkr āsošanās 
metodei, CO  2 izdalīšanās metodei un manometriskaj ām respirome ­
trijas metod ēm, tās jāņem no att īrīšanas iek ārtām vai laboratorijas 
ierīces, uz kur ām galvenok ārt novada sadz īves notek ūdeņus. Noskai ­
drots, ka, izmantojot citu s ējmateriālu, rezultātiem ir liel āka izkliede. 
Modificētajai ESAO metodei un sl ēgto pude ļu metodei vajadz īgs 
vairāk atšķaidīts sējmateriāls bez akt īvo dūņu daļiņām, tāpēc tā 
piemērotākais avots ir att īrīti notekūdeņi no sadz īves notek ūdeņu 
attīrīšanas iek ārtas vai attiec īgas laboratorijas iek ārtas. MITI  metodei 
sējmateriāls ir mais ījums no daž ādiem avotiem, un metodes aprakst ā 
tas aprakst īts atseviš ķā iedaļā. 
I.6.4.1.  Sējmateriāls no aktīvajām dūņām 
Ņem svaigu akt īvo dūņu paraugu no aer ācijas tvertnes notek ūdeņu 
attīrīšanas iek ārtās vai laboratorijas iek ārtās, kurās galvenok ārt attīra 
sadzīves notek ūdeņus. Ja vajadz īgs, atdala rupj ās daļiņas, filtrējot 
caur smalku sietu, un p ēc tam dūņas glabā aerobos apst ākļos. 
Pēc rupjo da ļiņu atdalīšanas nost ādina vai centrifug ē (piemēram, 
10 min pie 100 g). Dzidro š ķīdumu izlej. D ūņas var skalot ar mine ­
rālbarotni. Koncentr ētās dūņas suspend ē minerālbarotnē, lai iegūtu 
suspendēto daļiņu koncentr āciju 3–5 g suspend ēto daļiņu/l un līdz 
lietošanai aer ē. 
Dūņas jāņem no parast ām attīrīšanas iek ārtām, kas darbojas pien ā­
cīgi. Ja dūņas jāņem no att īrīšanas iek ārtām, kas darbojas ar pilnu 
jaudu, vai t ās var satur ēt inhibitorus, t ās ir jāmazgā. Pēc rūpīgas 
sajaukšanas atk ārtoti suspend ētās dūņas nostādina vai centrifug ē, 
dzidro šķīdumu nolej un izmazg ātās nogulsnes suspend ē minerālba­
rotnē. Šo proced ūru atkārto, līdz dūņas uzskat āmas par att īrītām no 
substrāta pārākuma vai inhibitora.  
Pēc dūņu attīrīšanas vai ar ī no neattīrītām dūņām ņem paraugu tieši 
pirms lietošanas suspend ēto daļiņu satura noteikšanai.  
Otra alternat īva ir akt īvās dūņas homogeniz ēt (3–5 g suspend ēto 
daļiņu/l). Dūņas mehāniskajā maisītājā 2 min sajauc ar vid ēju 
ātrumu. Sajaukt ās dūņas 30 min vai, ja vajadz īgs, ilgāk nostādina 
un šķidrumu dekant ē izmantošanai par s ējmateriālu 10 ml/l miner āl­
barotnes.  
I.6.4.2.  Citi s ējmateriāla avoti  
To var ieg ūt no attīrītiem notek ūdeņiem, kurus aizvada no att īrīšanas 
iekārtām vai laboratorijas iek ārtām, kurās galvenok ārt attīra sadzīves 
notekūdeņus. Ņem svaigu paraugu un transport ēšanas laik ā tur 
aerobos apst ākļos. Nostādina vienu stundu vai filtr ē caur pap īra filtru 
ar rupjām porām, un dekant ātu vai filtr ātu līdz lietošanai glab ā 
aerobos apst ākļos. Uz litru barotnes izmanto l īdz 100 ml š āda sējma­
teriāla. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 843
 
Vēl cits sējmateriāla avots ir virszemes ūdeņi. Šādā gadījumā ņem 
piemērota virszemes ūdens paraugu, piem ēram, upes vai ezera ūdeni, 
un līdz lietošanai glab ā aerobos apst ākļos. Ja vajadz īgs, sējmateriālu 
koncentrē filtrējot vai centrifug ējot. 
I.6.5.  Sējmateriāla iepriekš ēja kondicion ēšana  
Sējmateriālu var iepriekš kondicion ēt, bet ne pieradin āt eksperimenta 
apstākļiem. Kondicion ēšanu veic, akt īvās dūņas aerējot miner ālba­
rotnē vai attīrītā notekūdenī 5–7 dienas izm ēģinājuma vides tempe ­
ratūrā. Iepriekš ēja kondicion ēšana dažk ārt uzlabo noteikšanas metožu 
precizitāti, samazinot tukšajam paraugam noteikt ās vērtības. Neuz ­
skata par nepieciešamu kondicion ēt sējmateriālu, veicot noteikšanu 
pēc MITI  metodes.  
I.6.6.  Abiotisk ā kontrole  
Vajadzības gad ījumos p ārbauda test ējamās vielas iesp ējamo 
abiotisko degrad āciju, nosakot izdal īto IOO, sk ābekļa uzņemšanu 
vai oglek ļa dioksīda izdalīšanos steril ā kontrolē bez sējmateriāla. 
Sterilizē ar membr ānfiltrāciju (0,2-0,45 mikrometri) vai vajadz īgajā 
koncentrācijā pievienojot piem ērotu toksisku vielu. Ja izmanto 
membrānfiltrāciju, sterilit ātes saglab āšanai paraugus ņem aseptiskos 
apstākļos. Ja iesp ējama pārbaudāmās vielas adsorbcija, biolo ģiskās 
noārdīšanās spēju nosakot p ēc IOO izdal īšanās, īpaši tad, ja par 
sējmateriālu izmanto akt īvās dūņas, jāiekļauj arī abiotiskā kontrole 
ar sējmateriālu, kas ir noind ēts. 
I.6.7.  Kolbu skaits  
Izmēģinājumu sērijai parasti izmantojamo kolbu skaits noteikts katras 
metodes aprakst ā. 
Var izmantot š ādas kolbas:  
— testa suspensija: satur test ējamo vielu un s ējmateriālu, 
— sējmateriāla tukšais paraugs: satur tikai s ējmateriālu, 
— noteikšanas kontrole: satur standartvielu un s ējmateriālu, 
— abiotisk ā sterilā kontrole: sterila, satur p ārbaudāmo vielu (skat īt 
I.6.6. punktu),  
— adsorbcijas kontrole: satur p ārbaudāmo vielu, s ējmateriālu un 
sterilizējošo vielu,  
— toksicit ātes kontrole: satur test ējamo vielu, standartvielu un 
sējmateriālu. 
Paralēli noteikti j ānosaka testa suspensija un s ējmateriāla tukšais 
paraugs. Ieteicams paral ēli veikt noteikšanu ar ī citās kolbās. 
Tomēr tas ne vienm ēr ir iespējams. Jānodrošina, ka paraugs ir tik 
liels, lai var ētu veikt noteikšanu vai nolas ījumus 10 dienu interv ālā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 844
 
I.7. DATI UN IZV ĒRTĒŠANA  
Aprēķinot degrad ācijas procentu D  t , izmanto attiec īgā parametra 
vidējās vērtības, kas noteiktas p ēc diviem atk ārtojumiem testa 
suspensijai un s ējmateriāla tukšajam paraugam. Formulas dotas 
turpmāk attiecīgo metožu aprakstos. Degrad ācijas procesu att ēlo 
grafiski un nor āda 10 dienu interv ālu. Aprēķina izdalīšanās procentu 
10 dienu interv āla beigās vai vajadz ības gadījumā vērtību, kādu 
sasniedz noteikšanas beig ās. 
Respirometriskos m ērījumos sk ābekļa uzņemšanu nitrifik ācijas dēļ 
var ietekm ēt slāpekli saturoši savienojumi (skat īt 2. un 5. papildin ā­
jumu).  
I.7.1.  Degrad ācija, ko m ēra, nosakot IOO  
Degradācijas procentu D  t katram parauga ņemšanas laikam apr ēķina 
atsevišķi kolbām ar test ējamo vielu, izmantojot IOO m ērījumu 
vidējās vērtības, kuras noteiktas p ēc diviem atk ārtojumiem, lai var ētu 
novērtēt testa der īgumu (skat īt I.5.2. punktu). To apr ēķina pēc šāda 
vienādojuma:  
D t ¼ Í 
1 Ä C t Ä C bt 
C o Ä C b0 Î 
Ü 100 
kur: 
D t = degrad ācijas % laik ā t, 
C o = IOO vid ējā sākuma koncentr ācija barotn ē ar sējmateriālu, 
kas satur test ējamo vielu (mg IOO/1),  
C t = IOO vid ējā koncentr ācija barotn ē ar sējmateriālu, kas satur 
testējamo vielu laik ā t (mg IOO/1),  
C bo = IOO vid ējā sākuma koncentr ācija tukšaj ā paraugā ar sējma­
teriālu minerālbarotnē (mg IOO/l),  
C bt = IOO vid ējā koncentr ācija tukšaj ā paraugā ar sējmateriālu 
minerālbarotnē laikā t (mg IOO/1).  
Visas koncentr ācijas nosaka eksperiment āli. 
I.7.2.  Degrad ācija, ko m ēra ar īpašām analīzēm 
Ja ir pieejami īpaši analītiskie dati, apr ēķina primāro biodegrad āciju 
no: 
D t ¼ S b Ä S a 
S b Ü 100 
kur: 
D t = degrad ācijas % laik ā t, parasti 28 dien ās, 
S a = testējamās vielas atlikušais daudzums barotn ē ar sējmateriālu 
noteikšanas beig ās (mg),  
S b = testējamās vielas atlikušais daudzums tukšaj ā paraugā ar 
ūdeni/barotni, kam pievienota tikai test ējamā viela (mg).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 845
 
1.7.3.  Abiotisk ā degradācija 
Gadījumos, kad izmanto abiotisko sterilo kontroli, apr ēķina 
abiotiskās degradācijas procentu p ēc formulas:  
% abiotisk ā degradācija ¼ C sðoÞ Ä C sðtÞ 
C sðoÞ Ü 100 
kur: 
C s(o) = IOO koncentr ācija sterilaj ā kontrolē 0. dienā, 
C s(t) = IOO koncentr ācija sterilaj ā kontrolē t dienā. 
I.8. P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā, ja iespējams, jānorāda: 
— nosak āmā viela, standartvielas, to t īrība, 
— testēšanas apst ākļi, 
— sējmateriāls: īpašības un ņemšanas vieta(-as), koncentr ācija un 
iepriekšēja kondicion ēšana, ja t ā veikta,  
— rūpniecisko notek ūdeņu sastāvs un da ļa notekūdeņos, ja tie 
zināmi, 
— testēšanas ilgums un temperat ūra, 
— par gr ūti šķīstošam viel ām to apstr āde, 
— izmantot ā testēšanas metode; par vis ām noteikšanas proced ūru 
izmaiņām jādod zinātnisks pamatojums,  
— drošības datu lapa,  
— novērotās inhibēšanas par ādības, 
— novērotā abiotiskā degradācija, 
— ķīmisko anal īžu dati, ja ir pieejami,  
— starpproduktu anal īžu dati, ja pieejami,  
— degrad ācijas procents atkar ībā no laika test ējamajai vielai un 
standartvielai diagrammas veid ā; precīzi jānorāda kavējuma 
fāze, degrad ācijas fāze, 10 dienu interv āls un virziena koeficients 
(1. papildin ājums). Ja tests veikts saska ņā ar derīguma krit ēri­
jiem, degrad ācijas procenta vid ējās vērtības kolbām ar pārbau­
dāmo vielu var izmantot att ēlošanai,  
— izdalīšanās procents p ēc 10 dienu interv āla, sasniedzot plato vai 
testēšanas beig ās. 
II DAĻA. IOO ATKR ĀSOŠANĀS TESTS  (C.4.-A metode)  
II.1. METODES PRINCIPS  
Noteiktu tilpumu miner ālās barotnes ar s ējmateriālu, kas kā vienīgo 
oglekļa avotu satur zin āmu testējamās vielas koncentr āciju 
(10–40 mg IOO/l) 22 ± 2  o C temperat ūrā aerē tumsā vai izklied ētā 
apgaismojum ā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 846
 
Pēc degradācijas 28 dienu period ā veic biežas IOO anal īzes. Biode ­
gradācijas pakāpi aprēķina pēc izdalītā IOO koncentr ācijas (kas kori ­ 
ģēta pēc sējmateriāla tukšā parauga kontroles), ko izsaka procentos 
attiecībā pret sākuma koncentr āciju. Prim ārās biodegrad ācijas pakāpi 
var aprēķināt pēc inkubācijas sākumā un beig ās veikto papildu 
ķīmisko anal īžu rezultātiem.  
II.2. TESTA METODES APRAKSTS  
II.2.1.  Iek ārta 
a) Konisk ās kolbas, piem ēram, 250 ml l īdz 2 1 tilpuma, atkar ībā no 
IOO anal īzei vajadz īgā tilpuma;  
b) mehāniskais krat ītājs koniskaj ām kolbām, ar autom ātisku tempe ­
ratūras regulēšanu vai izmantošanai past āvīgā telpas temperat ūrā, 
ar pietiekamu jaudu aerobu apst ākļu uzturēšanai visās kolbās; 
c) filtrēšanas iek ārta ar piem ērotām membr ānām; 
d) IOO analizators;  
e) aparāts izšķīdušā skābekļa noteikšanai;  
f) centrifūga. 
II.2.2.  Miner ālbarotņu sagatavošana  
Rezerves š ķīdumu sagatavošanu skat īt I.6.2. punkt ā. 
Sajauc 10 ml š ķīduma a) ar 800 ml ūdens atšķaidīšanai, pievieno pa 
1 ml b) l īdz d) šķīduma un uzpilda l īdz 1 l ar ūdeni atšķaidīšanai.  
II.2.3.  Sējmateriāla sagatavošana un iepriekš ēja kondicion ēšana  
Sējmateriālu var ieg ūt dažādi: no akt īvajām dūņām; attīrītiem note ­
kūdeņiem; virszemes ūdeņiem; augsn ēm vai iepriekšmin ēto maisī­
juma.  
Skatīt I.6.4., I.6.4.1., I.6.4.2. un I.6.5. punktu.  
II.2.4.  Kolbu sagatavošana  
Piemēram, 2 l tilpuma koniskaj ās kolbās pārnes pa 800 ml miner āl­
barotnes un pievieno pietiekamus tilpumus test ējamās vielas un stan ­
dartvielas rezerves š ķīdumu atseviš ķās kolbās, lai ieg ūtu ķīmisko 
vielu koncentr āciju, kas ekvivalenta 10–40 mg IOO/1. P ārbauda 
pH vērtības, kuras, ja vajadz īgs, noregul ē līdz 7,4. Kolb ās iesēj 
aktīvās dūņas vai sējmateriālu no cita avota (skat īt I.6.4. punktu), 
lai iegūtu galīgo koncentr āciju, kas nep ārsniedz 30 mg suspend ēto 
daļiņu/l. Sagatavo ar ī sējmateriāla kontroli miner ālbarotnē bez testē­
jamās vielas vai standartvielas.  
Ja vajadz īgs, vienu kolbu izmanto test ējamās vielas iesp ējamās inhi­
bitora iedarb ības pārbaudei, aps ējot šķīdumu, kur ā minerālbarotnē ir 
salīdzināmas testējamās vielas un standartvielas koncentr ācijas.  
Ja vajadz īgs, vēl vienā sterilā kolbā, izmantojot ķīmisko vielu bez 
sējmateriāla (skatīt I.6.6. punktu) p ārbauda, vai notiek ķīmiskās 
vielas abiotisk ā degradācija. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 847
 
Ja testējamā viela var ētu tikt iev ērojamā daudzum ā adsorbēta uz 
stikla, dūņām u. c., papildus veic orient ējošu nov ērtējumu, lai 
noteiktu iesp ējamo adsorbcijas pak āpi un tādējādi testa piem ērotību 
konkrētajai vielai (skat īt 1. tabulu). Vien ā kolbā, kas satur test ējamo 
vielu, pievieno s ējmateriālu un steriliz ējošu vielu.  
Visās kolbās uzpilda kop ējo tilpumu l īdz 1 l ar miner ālbarotni un p ēc 
samaisīšanas no katras kolbas ņem paraugu IOO s ākuma koncentr ā­
cijas noteikšanai (skat īt 2.4. papildin ājumu). Kolbas nosl ēdz, 
piemēram, ar alum īnija foliju t ā, lai notiktu kolbas satura gaisa 
apmaiņa ar apkārtējo atmosf ēru. tad kolbas ievieto krat ītājā un sāk 
testēšanu.  
II.2.5.  Kolbu skaits parast ā sērijā 
1. un 2. kolba: testa suspensija  
3. un 4. kolba: s ējmateriāla tukšais paraugs  
5. kolba: noteikšanas kontrole  
Vēlams, kā arī gadījumos, kad tas vajadz īgs: 
6. kolba: abiotisk ā sterilā kontrole  
7. kolba: adsorbcijas kontrole  
8. kolba: toksicit ātes kontrole  
Skatīt arī I.6.7. punktu.  
II.2.6.  Darba gaita  
Visā testēšanas laik ā divos atk ārtojumos katr ā kolbā nosaka IOO 
koncentrācijas pēc noteiktiem interv āliem pietiekami bieži, lai var ētu 
noteikt 10 dienu interv āla sākumu un izdal īšanās procentu 10 dienu 
intervāla beigās. Katrai noteikšanai ņem minim āli nepieciešamo 
suspensijas daudzumu.  
Pirms paraugu ņemšanas, ja vajadz īgs, kompens ē iztvaikošanas 
zudumus, vajadz īgajā daudzum ā pievienojot ūdeni atšķaidīšanai 
(skatīt I.6.1. punktu). Barotni pirms parauga ņemšanas r ūpīgi samaisa 
un raugās, lai kolbu sien ām pielipušais materi āls tiktu izš ķīdināts vai 
suspendēts. Paraugu t ūlīt filtrē caur membr ānfiltru vai centrifug ē 
(skatīt 2.4. papildin ājumu). Ja filtr ētos vai centrifug ētos paraugus 
neanalizē tajā paša dien ā, 2–4  o C temperat ūrā tos var glab āt līdz 
48 stundām, bet –18  o C un zem ākā temperat ūrā – arī ilgāku laiku.  
II.3. DATI UN P ĀRSKATS  
II.3.1.  Rezult ātu apstrāde 
Saskaņā ar I.7.1. punktu (IOO noteikšana) apr ēķina degrad ācijas 
procentu laik ā t un fakultat īvi arī saskaņā ar I.7.2. punktu ( īpašas 
analīzes). 
Visus rezult ātus reģistrē noteiktaj ās datu lap ās. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 848
 
II.3.2.  Rezult ātu derīgums  
Skatīt I.5.2. punktu.  
II.3.3.  Pārskats  
Skatīt I.8. punktu.  
II.4. DATU LAPA  
Turpmāk dots datu lapas paraugs.  
IOO ATKR ĀSOŠANĀS TESTS  
1. LABORATORIJA  
2. TESTĒŠANAS S ĀKUMA DATUMS  
3. TESTĒJAMĀ VIELA  
Nosaukums:  
Rezerves š ķīduma koncentr ācija: mg/l vielas veid ā 
Sākuma koncentr ācija barotn ē, t 0 : mg/l vielas veid ā 
4. SĒJMATERI ĀLS 
Avots:  
Attīrīšana:  
Iepriekšēja kondicion ēšana, ja veikta:  
Suspendēto vielu koncentr ācija reakcijas mais ījumā: mg/1  
5. OGLEK ĻA NOTEIKŠANA  
Oglekļa analizators:  
Kolbas Nr. IOO pēc n dienām (mg/1) 
0 n  1 n 2 n 3 n x 
Testējamā viela 
plus sējmateriāls 
1 a 1 
a 2 
a, vid. 
C a(t) 
2 b 1 
b 2 
b, vid. 
C b(t) ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 849
 
Kolbas Nr. IOO pēc n dienām (mg/1) 
0 n  1 n 2 n 3 n x 
Sējmateriāla 
tukšais paraugs bez testējamās 
vielas 3 c
 1 
c 2 
c, vid. C  c(t) 
4 d 1 
d 2 
d, vid. 
C d(t) 
C blðtÞ ¼ C cðtÞ þ C dðtÞ 
2 
6. IZEJAS DATU NOV ĒRTĒŠANA  
Kolbas nr. degradācijas % p ēc n dienām 
0 n  1 n 2 n 3 n x 
1 D 1 ¼ Í 
1 Ä C aðtÞ Ä C blðtÞ 
C aðoÞ Ä C blðoÞ Î 
Ü 100 0 
2 D 2 ¼ Í 
1 Ä C bðtÞ Ä C blðtÞ 
C bðoÞ Ä C blðoÞ Î 
Ü 100 0 
Vidējā 
vērtība (*) D ¼ D 1 Ä D 2 
2 0 
(*) D  1 un D  2 nevar apr ēķināt vidējo vērtību, ja tie ir iev ērojami atš ķirīgi. 
Piezīme: līdzīgus formātus var izmantot ar ī standartvielai un toksici ­
tātes kontrolei.  
7. ABIOTISK Ā KONTROLE  (fakultat īvi) 
Laiks (dienas) 
0 t  
IOO konc. (mg/1) sterilaj ā kontrolē C s(o) C s(t) 
abiotiskā degradācija ð%Þ ¼ C sðoÞ Ä C sðtÞ 
C sðoÞ Ü 100 
8. SPECIFISKAS ĶĪMISKĀS ANAL ĪZES  (fakultat īvi) 
Testējamās vielas atlikušais 
daudzums test ēšanas beig ās 
(mg/l) Primārā degradācija (%)  
Sterilā kontrole S  b ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 850
 
Testējamās vielas atlikušais 
daudzums test ēšanas beig ās 
(mg/l) Primārā degradācija (%)  
Testa barotne ar s ējmateriālu S  a S b Ä S a 
S b Ü 100 
III DAĻA. MODIFIC ĒTĀ ESAO SKR ĪNINGA METODE  
(C.4.-B metode)  
III.1. METODES PRINCIPS  
Noteiktu tilpumu miner ālās barotnes, kas k ā vienīgo oglekļa avotu 
satur zināmu testējamās vielas koncentr āciju (10–40 mg IOO/l) aps ēj 
ar 0,5 ml att īrītu notekūdeņu uz litru barotnes. Mais ījumu aerē tumsā 
vai izklied ētā apgaismojum ā 22 ± 2  o C temperat ūrā. 
Pēc degradācijas 28 dienu period ā veic biežas IOO anal īzes. Biode ­
gradācijas pak āpi aprēķina pēc izdalītā IOO koncentr ācijas (ko 
koriģē pēc sējmateriāla tukšā parauga kontroles), ko izsaka procentos 
attiecībā pret sākuma koncentr āciju. Prim ārās biodegrad ācijas pakāpi 
var aprēķināt pēc papildus inkub ācijas sākumā un beig ās veikto 
papildus ķīmisko anal īžu rezultātiem.  
III.2. TESTA METODES APRAKSTS  
III.2.1. Apr īkojums  
a) Konisk ās kolbas, piem ēram, no 250 ml l īdz 2 1 tilpuma, atkar ībā 
no IOO anal īzei vajadz īgā tilpuma;  
b) mehāniskais krat ītājs koniskaj ām kolbām, ar autom ātisku tempe ­
ratūras regulēšanu vai izmantošanai past āvīgā telpas temperat ūrā, 
ar pietiekamu jaudu aerobu apst ākļu uzturēšanai visās kolbās; 
c) filtrēšanas iek ārta ar piem ērotām membr ānām; 
d) IOO analizators;  
e) aparāts izšķīdušā skābekļa noteikšanai;  
f) centrifūga. 
III.2.2.  Miner ālbarotņu sagatavošana  
Rezerves š ķīdumu sagatavošanu skat īt I.6.2. punktu.  
Sajauc 10 ml š ķīduma a) ar 80 ml ūdens atšķaidīšanai, pievieno pa 
1 ml b) l īdz d) šķīduma un uzpilda l īdz 1 litram ar ūdeni atšķaidī­ 
šanai.  
Pēc šīs metodes par s ējmateriālu izmanto tikai 0,5 ml att īrītu 
notekūdeņu/l, un tāpēc barotne var b ūt jāpastiprina ar mikroelemen ­
tiem un augšanas stimulatoriem. To dara, uz litru gatavas barotnes 
pievienojot pa 1 ml š ādu šķīdumu:  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 851
 
Mikroelementu š ķīdums: 
Mangāna sulfāta tetrahidr āts, MnSO  4 . 4H  2 O 39,9 mg 
Borskābe, H  3 BO 3 57,2 mg 
Cinka sulf āta heptahidr āts, ZnSO  4 . 7H  2 O 42,8 mg 
Amonija heptamolibd āts (NH  4 ) 6 Mo 7 O 24 34,7 mg 
Fe helāts (FeCl  3 ethilēndiamīntetraetiķskābe) 100,0 mg 
Izšķīdina ūdenī un atšķaida līdz 1 000 ml 
Vitamīnu šķīdums: 
Rauga ekstrakts 15,0 mg  
Rauga ekstraktu izš ķīdina 100 ml ūdens. Steriliz ē, filtrējot caur 0,2 
mikronu membr ānas filtru, vai gatavo svaigu.  
III.2.3.  Sējmateriāla sagatavošana un iepriekš ēja kondicion ēšana  
To var ieg ūt no attīrītiem notek ūdeņiem, kurus aizvada no att īrīšanas 
iekārtām vai laboratorijas iek ārtām, kurās galvenok ārt attīra sadzīves 
notekūdeņus. Skatīt I.6.4.2. un I.6.5. punktu.  
Izmanto 0,5 ml uz litru barotnes.  
III.2.4.  Kolbu sagatavošana  
Piemēram, 2 l tilpuma koniskaj ās kolbās pārnes pa 800 ml miner āl­
barotnes un pievieno pietiekamus tilpumus test ējamās vielas un stan ­
dartvielas rezerves š ķīdumu atseviš ķās kolbās, lai ieg ūtu ķīmisko 
vielu koncentr āciju, kas ekvivalenta 10–40 mg IOO/1. P ārbauda 
pH vērtības, kuras, ja vajadz īgs, noregul ē līdz 7,4. Kolbas aps ēj ar 
attīrītiem notek ūdeņiem 0,5 ml/l (skat īt I.6.4.2. punktu). Sagatavo ar ī 
sējmateriāla kontroli miner ālbarotnē bez testējamās vielas vai stan ­
dartvielas.  
Ja vajadz īgs, vienu kolbu izmanto test ējamās vielas iesp ējamās inhi­
bitora iedarb ības pārbaudei, aps ējot šķīdumu, kur ā minerālbarotnē ir 
salīdzināmas testējamās vielas un standartvielas koncentr ācijas.  
Ja vajadz īgs, vēl vienā sterilā kolbā, izmantojot ķīmisko vielu bez 
sējmateriāla (skatīt I.6.6. punktu) p ārbauda, vai notiek ķīmiskās 
vielas abiotisk ā degradācija. 
Ja testējamā viela var ētu tikt iev ērojamā daudzum ā adsorbēta uz 
stikla, dūņām u. c., papildus veic orient ējošu nov ērtējumu, lai 
noteiktu iesp ējamo adsorbcijas pak āpi un tādējādi testa piem ērotību 
konkrētajai vielai (skat īt 1. tabulu). Vien ā kolbā, kas satur test ējamo 
vielu, pievieno s ējmateriālu un steriliz ējošu vielu.  
Visās kolbās uzpilda kop ējo tilpumu l īdz 1 litram ar miner ālbarotni, 
un pēc samaisīšanas no katras kolbas ņem paraugu IOO s ākuma 
koncentrācijas noteikšanai (skat īt 2.4. papildin ājumu). Kolbas 
noslēdz, piemēram, ar alum īnija foliju t ā, lai notiktu kolbas satura 
gaisa apmai ņa ar apkārtējo atmosf ēru. Tad kolbas ievieto krat ītājā un 
sāk testēšanu. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 852
 
III.2.5.  Kolbu skaits parast ā sērijā 
1. un 2. kolba: testa suspensija  
3. un 4. kolba: s ējmateriāla tukšais paraugs  
5. kolba: noteikšanas kontrole  
Vēlams, kā arī gadījumos, kad tas vajadz īgs: 
6. kolba: abiotisk ā sterilā kontrole  
7. kolba: adsorbcijas kontrole  
8. kolba: toksicit ātes kontrole  
Skatīt arī I.6.7. punktu.  
III.2.6.  Testa gaita  
Visā testēšanas laik ā divos atk ārtojumos katr ā kolbā nosaka IOO 
koncentrācijas pēc noteiktiem interv āliem pietiekami bieži, lai var ētu 
noteikt 10 dienu interv āla sākumu un izdal īšanās procentu 10 dienu 
intervāla beigās. Katrai noteikšanai ņem minim āli nepieciešamo 
suspensijas daudzumu.  
Pirms paraugu ņemšanas, ja vajadz īgs, kompens ē iztvaikošanas 
zudumus, vajadz īgajā daudzum ā pievienojot ūdeni atšķaidīšanai. 
Barotni pirms parauga ņemšanas r ūpīgi samaisa un raug ās, lai 
kolbu sien ām pielipušais materi āls tiktu izš ķīdināts vai suspend ēts. 
Paraugu t ūlīt filtrē caur membr ānfiltru vai centrifug ē (skatīt 2.4. 
papildinājumu). Ja filtr ētos vai centrifug ētos paraugus neanaliz ē 
tajā paša dien ā, 2–4  o C temperat ūrā tos var glab āt līdz 48 stund ām, 
bet –18  o C un zem ākā temperat ūrā – arī ilgāku laiku.  
III.3. DATI UN P ĀRSKATS  
III.3.1.  Rezult ātu apstrāde 
Saskaņā ar I.7.1. punktu (IOO noteikšana) apr ēķina degrad ācijas 
procentu laik ā t un fakultat īvi arī saskaņā ar I.7.2. punktu ( īpašas 
analīzes). 
Visus rezult ātus reģistrē noteiktaj ās datu lap ās. 
III.3.2. Rezult ātu derīgums  
Skatīt I.5.2. punktu.  
III.3.3. P ārskats  
Skatīt I.8. punktu.  
III.4. DATU LAPA  
Turpmāk dots datu lapas paraugs.  
MODIFIC ĒTS ESAO SKR ĪNINGA TESTS  
1. LABORATORIJA  
2. TESTĒŠANAS S ĀKUMA DATUMS  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 853
 
3. TESTĒJAMĀ VIELA  
Nosaukums:  
Rezerves š ķīduma koncentr ācija: mg/l vielas veid ā 
Sākuma koncentr ācija barotn ē, t 0 : mg/l vielas veid ā 
4. SĒJMATERI ĀLS 
Avots:  
Attīrīšana:  
Iepriekšēja kondicion ēšana, ja veikta:  
Suspendēto vielu koncentr ācija reakcijas mais ījumā: mg/l  
5. OGLEK ĻA NOTEIKŠANA  
Oglekļa analizators:  
Kolbas nr. IOO pēc n dienām (mg/1) 
0 n  1 n 2 n 3 n x 
Testējamā viela un 
sējmateriāls 
1 a 1 
a 2 
a, vid. 
C a(t) 
2 b 1 
b 2 
b, vid. 
C b(t) 
Sējmateriāla 
tukšais paraugs 
bez testējamās 
vielas 3 c 1 
c 2 
c, vid. C  c(t) 
4 d 1 
d 2 
d, vid. 
C d(t) 
C blðtÞ ¼ C cðtÞ þ C dðtÞ 
2 
6. IZEJAS DATU NOV ĒRTĒŠANA  
Kolbas nr. degradācijas % p ēc n dienām 
0 n  1 n 2 n 3 n x 
1 D 1 ¼ Í 
1 Ä C aðtÞ Ä C blðtÞ 
C aðoÞ Ä C blðoÞ Î 
Ü 100 0 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 854
 
Kolbas nr. degradācijas % p ēc n dienām 
0 n  1 n 2 n 3 n x 
2 D 2 ¼ Í 
1 Ä C bðtÞ Ä C blðtÞ 
C bðoÞ Ä C blðoÞ Î 
Ü 100 0 
Vidējā 
vērtība (*) D ¼ D 1 Ä D 2 
2 0 
(*) Pēc D  1 un D  2 nevar apr ēķināt vidējo vērtību, ja tie ir iev ērojami atš ķirīgi. 
Piezīme: līdzīgus formātus var izmantot ar ī standartvielai un toksici ­
tātes kontrolei.  
7. ABIOTISK Ā KONTROLE  (fakultat īvi) 
Laiks (dienas) 
0 t  
IOO konc. (mg/1) sterilaj ā kontrolē C s(o) C s(t) 
abiotiskā degradācija ð%Þ ¼ C sðoÞ Ä C sðtÞ 
C sðoÞ Ü 100 
8. SPECIFISKAS ĶĪMISKĀS ANAL ĪZES  (pēc izvēles) 
Testējamās vielas atlikušais 
daudzums test ēšanas beig ās 
(mg/l) Primārā degradācija (%)  
Sterilā kontrole S  b 
Testa barotne ar s ējmateriālu S  a S b Ä S a 
S b Ü 100  
IV DAĻA. CO  2 IZDALĪŠANĀS TESTS (C.4.-C metode)  
IV.1. METODES PRINCIPS  
Noteiktu tilpumu miner ālās barotnes ar s ējmateriālu, kas kā vienīgo 
oglekļa avotu satur zin āmu testējamās vielas koncentr āciju 
(10–20 mg IOO vai  TOC /l) 22 ± 2  o C temperat ūrā aerē tumsā vai 
izkliedētā apgaismojum ā. Degrad ācija notiek 28 dienas, nosakot 
izdalīto oglekļa dioksīdu, ko uztver b ārija vai n ātrija hidroks īdā un 
kuru nosaka, attitr ējot hidroks īda pārākumu vai neorganisk ā oglekļa 
veidā. No testējamās vielas izdal ījušos oglek ļa dioksīdu (kas kori ģēts 
pēc sējmateriāla tukšā parauga) izsaka procentos TCO  2 . Primārās 
biodegrad ācijas pak āpi var apr ēķināt pēc inkubācijas sākumā un 
beigās veikto papildu IOO anal īžu rezultātiem. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 855
 
IV.2. TESTA METODES APRAKSTS  
IV.2.1.  Apr īkojums  
a) Kolbas, 2–5 l tilpuma ar aer ācijas cauruli, kas iet gandr īz līdz 
kolbas dibenam un izpl ūdi; 
b) magnētiskie mais ītāji gadījumos, kad test ē mazšķīstošas vielas;  
c) gāzu absorbcijas pudeles;  
d) ierīce gaisa pl ūsmas regul ēšanai un m ērīšanai;  
e) aparāts oglekļa dioksīda saistīšanai, ko izmanto t āda gaisa saga ­
tavošanai, no kura izdal īts oglekļa dioksīds; var izmantot ar ī no 
CO 2 attīrīta skābekļa un slāpekļa maisījumu no g āzes baloniem 
pareizās attiecībās (20 % O  2 :80 % N  2 ); 
f) oglekļa dioksīda noteikšanas ier īce titrimetriski vai neorganisk ā 
oglekļa analizatora veid ā; 
g) membr ānfiltrēšanas ierīce (fakultat īvi); 
h) IOO analizators (fakultat īvi). 
IV.2.2.  Miner ālbarotņu sagatavošana  
Rezerves š ķīdumu sagatavošanu skat īt I.6.2. punktu.  
Sajauc 10 ml š ķīduma a) ar 800 ml ūdens atšķaidīšanai, pievieno pa 
1 ml b) l īdz d) šķīduma un uzpilda l īdz 1 litram ar ūdeni atšķaidī­ 
šanai.  
IV.2.3.  Sējmateriāla sagatavošana un iepriekš ēja kondicion ēšana  
Sējmateriālu var ieg ūt dažādi: no akt īvajām dūņām; attīrītiem note ­
kūdeņiem; virszemes ūdeņiem; augsn ēm vai iepriekšmin ēto maisī­
juma.  
Skatīt I.6.4., I.6.4.1., I.6.4.2. un I.6.5. punktu.  
IV.2.4.  Kolbu sagatavošana  
Piemēra veidā turpmāk norādīti tilpumi un sv ērumi 5 l tilpuma 
kolbām, kurās ir 3 l suspensijas. Ja izmanto maz ākus tilpumus, 
skaitļus attiecīgi modific ē, taču nodrošina, lai var ētu precīzi izmērīt 
izdalījušos oglek ļa dioksīda daudzumu.  
Katrā 5 l tilpuma kolb ā pārnes 2 400 ml miner ālbarotnes. Pievieno 
attiecīgu daudzumu sagatavoto akt īvo dūņu (skatīt I.6.4.1. un 
I.6.5. punktu) t ā, lai suspend ēto daļiņu saturs gal īgajos 3 l mais ījuma 
ar sējmateriāla nepārsniegtu 30 mg/l. Sagatavot ās dūņas var ar ī 
vispirms atš ķaidīt, iegūstot 500–1 000 mg/l suspensijai miner ālba­
rotnē, un tās alikvotu pievienot 5 l tilpuma kolbas saturam, lai ieg ūtu 
koncentrāciju 30 mg/l; t ādējādi tiek nodrošin āta lielāka precizit āte. 
Var izmantot citus s ējmateriāla avotus (skat īt I.6.4.2. punktu).  
Apsētos maisījumus līdz nākamajai dienai aer ē ar gaisu, no kura 
attīrīts CO  2 , lai no sist ēmas aizvad ītu oglekļa dioksīdu. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 856
 
Pievieno test ējamo vielu un atseviš ķi standartvielu noteikta rezerves 
šķīduma tilpuma veid ā, lai pievienot ās vielas nodrošin ātu 10 līdz 
20 mg IOO vai TOC/l; daž ās kolbās ķīmiskās vielas nepievieno 
sējmateriāla kontrolei. Mazš ķīstošas test ējamās vielas kolb ās tieši 
pievieno p ēc svara vai tilpuma vai r īkojas, kā aprakstīts 3. papildi ­
nājumā. 
Ja vajadz īgs, vienu kolbu izmanto, lai p ārbadītu testējamās vielas 
iespējamo inhib ējošo iedarb ību, gan test ējamo vielu, gan standart ­
vielu pievienojot t ādās pašās koncentr ācijās kā pārējās kolbās. 
Ja vajadz īgs, vēl vienā sterilā kolbā, izmantojot ķīmisko vielu bez 
sējmateriāla (skatīt I.6.6. punktu) p ārbauda, vai notiek ķīmiskās 
vielas abiotiska degrad ācija. Steriliz ē, vajadzīgajā koncentr ācijā 
pievienojot toksisku vielu.  
Visās kolbās suspensijas atš ķaida līdz 3 l, pievienojot miner ālbarotni, 
kas pirms tam aer ēta ar gaisu, kas att īrīts no CO  2 . Ja vajadz īgs, var 
ņemt paraugus IOO anal īzei (skatīt 2.4. papildin ājumu) un/vai k ādu 
īpašu anal īzi. Gaisa izpl ūdē no kolbām pievieno absorbcijas pudeles.  
Ja izmanto b ārija hidroks īdu, visām 5 l kolb ām virknē pievieno tr īs 
absorbcijas pudeles, kur ās katrā ir 100 ml 0,0125 M b ārija hidro ­
ksīda šķīduma. Šķīdumā nedrīkst būt sulfātu un karbon ātu nogulš ņu, 
un tā koncentr ācija jānosaka tieši pirms lietošanas. Izmantojot n ātrija 
hidroksīdu, pievieno divus uztv ērējus, no kuriem otrais tiek izman ­
tots kontrolei, lai p ārliecinātos, ka viss oglek ļa dioksīds ir absorb ēts 
pirmajā. Var izmantot ar seruma pude ļu aizbāžņiem aprīkotas absorb ­
cijas pudeles. Katr ā pudelē pārnes 200 ml 0,05 M n ātrija hidroks īda 
šķīduma, kas ir pietiekami visa izdal ītā oglekļa dioksīda daudzuma 
absorbēšanai, test ējamajai vielai piln īgi noārdoties. Ar ī tikko pagata ­
vots nātrija hidroks īda šķīdums neliel ā daudzum ā satur karbon ātus; 
to koriģē, atņemot karbon ātu saturu tukšaj ā paraugā. 
IV.2.5.  Kolbu skaits parast ā sērijā 
1. un 2. kolba: testa suspensija  
3. un 4. kolba: s ējmateriāla tukšais paraugs  
5. kolba: noteikšanas kontrole  
Vēlams, kā arī gadījumos, kad tas vajadz īgs: 
6. kolba: abiotisk ā sterilā kontrole  
7. kolba: toksicit ātes kontrole  
Skatīt arī I.6.7. punktu.  
IV.2.6.  Testa gaita  
Testēšanu sāk, caur suspensiju ar ātrumu 30–100 ml/min barbot ējot 
no CO  2 attīrītu gaisu. Periodiski CO  2 satura noteikšanai ņem absor ­
benta paraugus. Pirmo 10 dienu laik ā ieteicams anal īzes izdarīt katru 
otro vai trešo dienu, p ēc tam līdz 28. dienai katru piekto dienu t ā, lai 
varētu noteikt 10 dienu interv ālu. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 857
 
Ņem paraugus 28. dien ā IOO un/vai specifisk ām analīzēm, mēra 
suspensijas pH un katr ā kolbā pievieno 1 ml koncentr ētas hlorūdeņ­
ražskābes; kolbas l īdz nākamajai dienai aer ē, lai no test ējamajām 
suspensijām aizvadītu oglekļa dioksīdu. Pēdējo izdalītā oglekļa diok­
sīda analīzi veic 29. dien ā. 
Dienās, kad nosaka CO  2 , atvieno kolbai tuv āko absorberu ar b ārija 
hidroksīdu, un hidroks īda šķīdumu titr ē ar 0,05 M HCl, par indika ­
toru izmantojot fenolftale īnu. Palikušos absorberus p ārvieto par vienu 
vietu tuvāk kolbai un gal ā pievieno jaunu absorberu, kur ā ir 100 ml 
svaiga 0,0125 M b ārija hidroks īda. Pēc vajadzības veic titr ēšanu, 
piemēram, gadījumos, kad pirmaj ā uztvērējā ievērojamā daudzum ā 
veidojas nogulsnes un pirms t ās rodas otraj ā uztvērējā, vai vismaz 
reizi nedēļā. Ja par absorbentu izmanto NaOH, ar š ļirci ņem nelielu 
paraugu (atkar ībā no izmantot ā oglekļa analizatora parametriem) 
nātrija hidroks īda no kolbai tuv ākā absorbera. Paraugu injic ē oglekļa 
analizatora 1.C da ļā izdalījušās oglekļa dioksīda tiešai noteikšanai.  
Otrā uztvērēja saturu analiz ē tikai test ēšanas beig ās, lai noteiktu 
oglekļa dioksīda pārneses korekciju.  
IV.3. DATI UN P ĀRSKATS  
IV.3.1.  Rezult ātu apstrāde 
Absorberā uztvertā CO  2 daudzumu p ēc titrēšanas apr ēķina šādi: 
mgCO  2 = (100 × C  B – 0,5 × V × C  A ) × 44  
kur: 
V = 100 ml absorber ā esošā tilpuma titr ēšanai izmantot ā HC1 
daudzums (ml),  
C B = bārija hidroks īda šķīduma koncentr ācija (M),  
C A = hlorūdeņražskābes šķīduma koncentr ācija (M),  
ja C  B ir 0,0125 M un C  A ir 0,05 M, 100 ml b ārija hidroks īda 
titrēšanai patērē 50 ml, un CO  2 aprēķina šādi: 
0; 05 
2 Ü 44 Ü ml HCI titr ēts ¼ 1; 1 Ü ml HCI  
Tādējādi šajā gadījumā titrēšanai izlietoto HCl tilpumu p ārvērš mg 
izdalītā CO  2 , to reizinot ar koeficientu 1,1.  
Izmantojot attiec īgos titrēšanas rezult ātus, aprēķina sējmateriāla un 
sējmateriāla kopā ar testējamo vielu izdal ītā CO  2 daudzumus, kuru 
starpība ir ķīmiskās vielas izdal ītā CO  2 daudzums.  
Piemēram, ja s ējmateriāla titrēšanai pat ērē 48 ml, bet s ējmateriāla 
kopā ar testējamo vielu titr ēšanai – 45 ml,  
CO 2 daudzums no s ējmateriāla = 1,1 × (50 – 48) = 2,2 mg  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 858
 
CO 2 daudzums no s ējmateriāla kopā ar testējamo vielu = 1,1 × 
(50 – 45) = 5,5 mg  
un tādējādi testējamās vielas izdal ītā CO  2 masa ir 3,3 mg.  
Biodegrad āciju procentos apr ēķina: 
Ä degradācija % ¼ ðizdalījies CO  2 daudzums mgÞ Ü 100 
ThCO  2 Ü pievienot ās testējamās vielas daudzums mg  
vai 
Ä degradācija % ¼ ðizdalījies CO  2 daudzums mgÞ Ü 100 
ðTOC pievienotais daudzums Þ Ü 3; 67 
kur 3,67 p ārrēķina koeficients oglek ļa izteikšanai oglek ļa dioksīdā 
(44/12).  
Degradācijas procentu konkr ētā laika period ā nosaka, saskaitot katrai 
tā dienai apr ēķinātās TCO  2 vērtības līdz termiņam, kuram to nosaka.  
Nātrija hidroks īda absorberiem apr ēķina izdal īto oglekļa dioksīda 
daudzumu, ko izsaka IC (mg), reizinot IC koncentr āciju absorbent ā 
ar absorbenta tilpumu.  
Degradācijas procentu apr ēķina pēc formulas: 
ÄTCO  2 % ¼ ðneorganisk ā oglekļa daudzums ; kas izdal ījies no testa kolbas ; mg –  
neorganisk ā oglekļa daudzums ; kas izdal ījies no tukš ā parauga ; mgÞ 
ðMG TOC ; kas pievienots test ējamās vielas veid āÞ Ü 100 
Pēc apraksta I.7. punkt ā aprēķina IOO izdal īšanos (nav oblig āti). Šos 
un visus p ārējos rezult ātus reģistrē noteiktaj ās datu lap ās. 
IV.3.2.  Rezult ātu derīgums  
Testējamās vielas suspensijas koncentr ācija miner ālbarotnē testēšanas 
sākumā nedrīkst būt zemāka par 5 % TC, un no s ējmateriāla tukšā 
parauga kop ējam izdal ītajam CO  2 daudzumam test ēšanas beig ās 
parasti nevajadz ētu pārsniegt 40 mg/l barotnes. Ja tiek noteiktas 
par 70 mg CO  2 /l lielākas vērtības, kritiski j āizvērtē gan ieg ūtie 
dati, gan izraudz ītā noteikšanas metode.  
Skatīt arī I.5.2. punktu.  
IV.3.3.  Pārskats  
Skatīt I.8. punktu.  
IV.4. DATU LAPA  
Turpmāk dots datu lapas paraugs.  
OGLEKĻA DIOKS ĪDA IZDAL ĪŠANĀS TESTS  
1. LABORATORIJA  
2. TESTĒŠANAS S ĀKUMA DATUMS  
3. TESTĒJAMĀ VIELA  
Nosaukums:  
Rezerves š ķīduma koncentr ācija: mg/l vielas veid ā ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 859
 
Sākuma koncentr ācija barotn ē: mg/l vielas veid ā 
Kolbā pievienotais kop īgais C daudzums: mg C  
TCO  2 : mg CO  2 
4. SĒJMATERI ĀLS 
Avots:  
Attīrīšana:  
Iepriekšēja kondicion ēšana, ja veikta:  
Suspendēto vielu koncentr ācija reakcijas mais ījumā: mg/l  
5. OGLEK ĻA DIOKS ĪDA PRODUC ĒŠANA UN BIODE ­
GRADĒJAMĪBA 
Metode: Ba(OH)  2 /NaOH/cita  
Laiks 
(dienas) CO 2 veidošanās no 
testējamā parauga 
(mg) CO 2 veidošanās no 
tukšā parauga (mg) CO 2 veidošanās 
kumulatīvi (mg) 
(testējamā parauga un 
tukšā parauga starp ība 
vidēji) TCO  2 
kumulatīvais CO  2 
ThCO  2 Ü 100 
1 
2 vidējā 
vērtība 3 
4 vidējā 
vērtība 1 2 1 2 vidējā 
vērtība 
0 
n 1 
n 2 
n 3 
28 
Piezīme: līdzīgus formātus var izmantot ar ī standartvielai un toksici ­
tātes kontrolei.  
6. OGLEK ĻA ANAL ĪZE (fakultat īvi) 
Oglekļa analizators:  
Laiks (dienas) Tukšais paraugs (mg/l) Test ējamā viela (mg/l)  
0 C  b(o) C 0 
28 (*) C  b(t) C t 
(*) Vai inkub ēšanas beig ās. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 860
 
izdalītais IOO ð%Þ ¼ Í 
1 Ä C t Ä C bðtÞ 
1 Ä C t Ä C bðoÞ Î 
Ü 100 
7. ABIOTISK Ā DEGRAD ĀCIJA  (nav oblig āti) 
sterilajā kolbā pēc 28 dien ām izveidojušos CO  2 daudzumu mili ­
gramos dala ar TCO  2 : 
abiotiskā degradācija ð%Þ ¼ CO  2 formation in sterile in flask after 28 day  ðmgÞ 
ThCO  2 ðmgÞ Ü 100 
V DAĻA. MANOMETRISK Ā RESPIROMETRIJA  (C.4.-D 
metode)  
V.1. METODES PRINCIPS  
Noteiktu tilpumu aps ētas minerālbarotnes, kura satur zin āmu koncen ­
trāciju testējamās vielas (100 mg/l test ējamās vielas, kas rada vismaz 
50–100 mg TSP/l) k ā nomināli vienīgo organisk ā oglekļa avotu, l īdz 
28 dienām maisa nosl ēgtā kolbā pastāvīgā temperat ūrā (± 1  o C). 
Skābekļa patēriņu nosaka, m ērot (elektrol ītiski izdal ītā) skābekļa 
daudzumu, kas vajadz īgs gāzes pastāvīga tilpuma uztur ēšanai respi ­
rometra kolb ā, vai pēc tilpuma vai spiediena (vai to abu) izmai ņām 
aparātā. Izdalījušos oglek ļa dioksīdu absorb ē kālija hidroks īda 
šķīdumā vai ar kādu citu šim nol ūkam piem ērotu absorbentu. Test ē­
jamās ķīmiskās vielas pat ērēto skābekļa daudzumu (ko kori ģē pēc 
paralēli noteikt ā tukšā parauga š ķīduma pat ērētā daudzuma) izsaka 
kā TSP vai ĶSP daļu procentos. Prim ārās biodegrad ācijas pakāpi var 
aprēķināt arī pēc inkubācijas sākumā un beigās veikto papildu speci ­
fisko anal īžu rezult ātiem, bet kop ējo biodegrad āciju – p ēc IOO 
analīzes rezult ātiem.  
V.2. METODES APRAKSTS  
V.2.1.  Iek ārta 
a) Piemērots respirometrs;  
b) temperat ūras regulēšanas ierīce, kas uztur temperat ūru vismaz ± 
1 o C robežās vai prec īzāk; 
c) membr ānfiltrēšanas ierīce (fakultat īvi); 
d) oglekļa analizators (fakultat īvi). 
V.2.2.  Miner ālbarotņu sagatavošana  
Rezerves š ķīdumu sagatavošanu skat īt I.6.2. punkt ā. 
Sajauc 10 ml š ķīduma a) ar 800 ml ūdens atšķaidīšanai, pievieno pa 
1 ml b) l īdz d) šķīduma un uzpilda l īdz 1 litram ar ūdeni atšķaidī­ 
šanai.  
V.2.3.  Sējmateriāla sagatavošana un iepriekš ēja kondicion ēšana  
Sējmateriālu var ieg ūt dažādi: no akt īvajām dūņām; attīrītiem note ­
kūdeņiem; virszemes ūdeņiem un augsn ēm vai iepriekšmin ēto maisī­
juma.  
Skatīt I.6.4., I.6.4.1., I.6.4.2. un I.6.5. punktu.  
V.2.4.  Kolbu sagatavošana  
Atsevišķās sērijās no rezerves š ķīdumiem sagatavo test ējamās vielas 
un standartvielas š ķīdumus miner ālbarotnē, parasti 100 mg vielas 
litrā (kas dod vismaz 50–100 mg TSP/l).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 861
 
Ja nav sagaid āma nitrifik ācija, kad attiec īgos aprēķinus izdara p ēc 
nitrātu veidošan ās, TSP vērtību aprēķina, veidojoties amonija s āļiem 
(skatīt 2.2. papildin ājumu).  
Pārbauda pH v ērtības, kuras, ja vajadz īgs, noregul ē līdz 7,4 ± 0,2.  
Mazšķīstošas vielas pievieno v ēlāk (skatīt turpmāk). 
Ja jānosaka test ējamās vielas toksicit āte, pagatavo v ēl vienu šķīdumu 
minerālbarotnē, kas satur test ējamo vielu un standartvielu t ādās pašās 
koncentrācijās kā to atseviš ķi pagatavotie š ķīdumi.  
Ja jāveic skābekļa fizikāli ķīmiskā patēriņa mērījumi, sagatavo test ē­
jamās vielas š ķīdumu, parasti ar koncentr āciju 100 mg TSP/l, kas 
sterilizēts, pievienojot piem ērotu toksisku vielu (skat īt I.6.6. punktu).  
Kolbās vismaz divos atk ārtojumos p ārnes attiec īgos testējamās vielas 
un standartvielas š ķīdumu daudzumus. P ārējās kolbās pārnes tikai 
minerālbarotni (s ējmateriāla kontrolei) un, ja vajadz īgs, testējamās 
vielas un standartvielas jaukto š ķīdumu, un sterilo š ķīdumu.  
Ja testējamā viela ir mazš ķīstoša, šaj ā noteikšanas posm ā to tieši 
pievieno p ēc svara vai tilpuma vai r īkojas, kā aprakstīts 3. papildi ­
nājumā. CO  2 absorberā iepilda k ālija hidroks īdu, nātronkaļķus vai 
citu absorbentu.  
V.2.5.  Kolbu skaits parast ā sērijā 
1. un 2. kolba: testa suspensija  
3. un 4. kolba: s ējmateriāla tukšais paraugs  
5. kolba: noteikšanas kontrole  
Vēlams, kā arī gadījumos, kad tas vajadz īgs: 
6. kolba: steril ā kontrole  
7. kolba: toksicit ātes kontrole  
Skatīt arī I.6.7. punktu.  
V.2.6.  Testa gaita  
Kolbas iztur vajadz īgajā temperat ūrā un tās, kuras vajadz īgs, apsēj ar 
aktīvajām dūņām vai citu s ējmateriālu tā, lai suspend ēto vielu 
koncentrācija nepārsniegtu 30 mg/l. Iek ārtu samont ē, iedarbina 
maisītāju, pārbauda apar āta hermētiskumu un s āk skābekļa patēriņa 
mērījumus. Parasti apar āts var darboties bez past āvīgas uzraudz ības 
un var veikt tikai nolas ījumus un ikdienas p ārbaudes, lai p ārlieci­
nātos, ka tiek uztur ēts pareizs temperat ūras un mais īšanas rež īms. 
Pēc regulāri un bieži veikto nolas ījumu rezult ātiem ar iek ārtas ražo­
tāja norādītajām metod ēm aprēķina patērēto skābekļa daudzumu. 
Inkubēšanas beig ās, kas parasti ir p ēc 28 dien ām, izmēra kolbu 
satura pH, īpaši tad, ja sk ābekļa patēriņš ir zems vai ar ī tas ir liel āks 
par TSPNH  4 (slāpekļa savienojumiem).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 862
 
Ja vajadz īgs, sākumā un beig ās no respirometra kolb ām ņem 
paraugus IOO vai attiec īgās ķīmiskās vielas noteikšanai (skat īt 2.4. 
papildinājumu). Ņemot paraugu pirmoreiz, j ārīkojas tā, lai būtu 
zināms kolbā palikušās suspensijas daudzums. Ja sk ābekli pat ērē 
testējamā viela, kuras sast āvā ir slāpeklis, nosaka nitr ītu un nitr ātu 
satura palielin āšanos 28 dienu laik ā un aprēķina nitrifik ācijai patērētā 
skābekļa daudzuma korekciju (5. papildin ājums).  
V.3. DATI UN P ĀRSKATS  
V.3.1.  Rezult ātu apstrāde 
Testējamās vielas sk ābekļa patēriņu (mg) p ēc noteikta laika (kas 
koriģēts pēc sējmateriāla tukšā parauga pat ēriņu tajā pašā laikā) 
dala ar izmantot ās testējamās vielas daudzumu. T ādējādi aprēķina 
BSP ( BOD ), kas izteikts mg sk ābekļa/mg test ējamās vielas, t. i.,  
BSP ¼ ðmg O  2; ko patērē testējamā viela − mg O  2 ko patērē sējmateriāla tukšais paraugsÞ 
ðmg testējamās vielas kolb āÞ 
= mg O  2 uz mg test ējamās vielas  
degradācijas procentu apr ēķina pēc formulas:  
biodegrad ācija ð%Þ ¼ % TSP ¼ BSP ðmg O  2=mg vielasÞ 
TSP ðmg O  2 vielasÞ Ü 100 
vai 
% KSP ¼ BSP ðmg O  2=mg vielasÞ 
KSP ðmg O  2 vielasÞ Ü 100 
Jāpiezīmē, ka pēc šīm abām metod ēm iegūto rezultātu skaitlisk ās 
vērtības ne vienm ēr ir vienādas; ieteicams izmantot šo otru metodi.  
Testējamajām vielām, kuras satur sl āpekli, atkar ībā no tā, kas ir 
sagaidāms vai zin āms attiec ībā uz nitrifik āciju, izmanto attiec īgo 
TSP (NH  4 vai NO  3 ) vērtību (2.2. papildin ājums). Ja nitrifik ācija 
notiek, ta ču ne piln īgi, pēc nitrītjonu un nitr ātjonu koncentr āciju 
izmaiņām aprēķina korekciju sk ābeklim, kas pat ērēts nitrifik ācijai 
(5. papildin ājums).  
Ja fakultat īvi nosaka ar ī organisk ā oglekļa un/vai attiec īgās vielas 
saturu, degrad ācijas procentu apr ēķina saska ņā ar I.7. punktu.  
Visus rezult ātus reģistrē pievienotaj ās datu lap ās. 
V.3.2.  Rezult ātu derīgums  
Sējmateriāla tukšā parauga sk ābekļa patēriņš parasti ir 20–30 mg 
O 2 /l, un 28 dien ās tas nedr īkst pārsniegt 60 mg/l. Ja t ā vērtības 
pārsniedz 60 mg/l, kritiski j āizvērtē eksperiment ālie dati un to ieg ū­ 
šanas metodes. Ja pH v ērtība nav robež ās no 6 līdz 8,5 un test ējamās 
vielas skābekļa patēriņš nepārsniedz 60 %, noteikšana j āatkārto ar 
testējamo vielu zem ākā koncentr ācijā. 
Skatīt arī I.5.2. punktu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 863
 
V.3.3.  Pārskats  
Skatīt I.8. punktu.  
V.4. DATU LAPA  
Turpmāk dots datu lapas paraugs.  
MANOMETRISK ĀS RESPIROMETRIJAS METODE  
1. LABORATORIJA  
2. TESTĒŠANAS S ĀKUMA DATUMS  
3. TESTĒJAMĀ VIELA  
Nosaukums:  
Rezerves š ķīduma koncentr ācija: mg/l  
Sākuma koncentr ācija barotn ē, C 0 : mg/l  
Testa kolbas tilpums (V): ml  
TSP vai ĶSP: mg O  2 /mg testējamās vielas (NH  4 vai NO  3 ) 
4. SĒJMATERI ĀLS 
Avots:  
Attīrīšana:  
Iepriekšēja kondicion ēšana, ja veikta:  
Suspendēto vielu koncentr ācija reakcijas mais ījumā: mg/1  
5. SKĀBEKĻA PATĒRIŅŠ: BIOLO ĢISKĀS NOĀRDĪŠANĀS 
SPĒJA 
Laiks (dienas) 
0 7 14 21 28  
Testējamās 
vielas O  2 patē­
riņš (mg) 1 
2 
a, vidēji 
Tukšā parauga 
O 2 patēriņš 
(mg) 3 
4 
b, vidēji 
Koriģētais BSP 
(mg) (a 1 - b m ) 
(a 2 - b m ) 
BSP uz mg 
testējamās 
vielas ða 1 Ä bÞ 
C o V 
ða 2 Ä bÞ 
C o V ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 864
 
Laiks (dienas) 
0 7 14 21 28  
degradācija %  
BSP 
TSP Ü 100 D 1 (a 1 ) 
D 2 (a 2 ) 
Vidējā 
vērtība (*)  
V = barotnes tilpums testa kolb ā. 
(*) Pēc D  1 un D  2 nevar apr ēķināt vidējo vērtību, ja tie ir iev ērojami atš ķirīgi. 
N. B. Līdzīgus form ātus var izmantot ar ī standartvielai un toksici ­
tātes kontrolei.  
6. NITRIFIK ĀCIJAS KOREKCIJA  (skatīt 5. papildin ājumu)  
Diena 0 28 Starp ība 
i) nitr ātjonu koncentr ācija (mg N/l) N 
ii) sk ābekļa ekvivalents (4,57 × N × V) (mg) — — 
iii) nitr ītjonu koncentr ācija (mg N/l) N 
iv) sk ābekļa ekvivalents (3,43 × N × V) (mg) — — 
ii)+ iv) kop īgais skābekļa ekvivalents — —  
7. OGLEK ĻA ANAL ĪZE (nav oblig āti) 
Oglekļa analizators:  
Laiks (dienas) Tukšais paraugs (mg/l) Test ējamā viela (mg/l)  
0 (C  blo ) (C  0 ) 
28 (*) (C  bit ) (C  t ) 
(*) Vai inkub ēšanas beig ās. 
izdalītais IOO ð%Þ ¼ Í 
1 Ä C t Ä C blt 
C o Ä C blo Î 
Ü 100 
8. KONKR ĒTĀ VIELA  (fakultat īvi) 
S b = koncentr ācija fizikāli ķīmiskajā (sterilajā) kontrolē pēc 28 
dienām 
S a = koncentr ācija kolbā ar sējmateriālu pēc 28 dien ām, 
biodegrad ācija ð%Þ ¼ S b Ä S a 
S b Ü 100 
9. ABIOTISK Ā DEGRAD ĀCIJA  (fakultat īvi) 
a = skābekļa patēriņš sterilajās kolbās pēc 28 dien ām, (mg) 
skābekļa patēriņš uz mg test ējamās vielas ¼ a 
C o V Ü100 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 865
 
(skatīt 1. un 3. ieda ļu) 
abiotiskā degradācija ð%Þ ¼ a Ü 100 
C o V 
VI DAĻA. SLĒGTO PUDE ĻU METODE  (C.4.-E metode)  
VI.1. METODES PRINCIPS  
Testējamās vielas š ķīdumu miner ālbarotnē, parasti 2–5 mg/l, aps ēj ar 
relatīvi nelielu jauktas popul ācijas sējmateriāla daudzumu un piln īgi 
piepildītas noslēgtās pudeles iztur tumš ā vietā pastāvīgā temperat ūrā. 
Pēc degradācijas 28 dienu period ā veic izšķīdušā skābekļa analīzes. 
Testējamās ķīmiskās vielas pat ērēto skābekļa daudzumu, ko kori ģē 
pēc paralēli noteikt ā tukšā parauga š ķīduma pat ērētā daudzuma, 
izsaka kā TSP vai ĶSP daļu procentos.  
VI.2. METODES APRAKSTS  
VI.2.1.  Iekārta 
a) BSP noteikšanas pudeles ar stikla aizb āžņiem, piem ēram, 
250–300 ml;  
b) ūdens vanna vai termostats, kur ā pudeles iztur tums ā nemainīgā 
temperatūrā (± 1  o C vai prec īzāk); 
c) liela tilpuma (2–5 l) stikla pudeles barot ņu gatavošanai un BSP 
pudeļu pildīšanai;  
d) skābekļa elektrods un oksimetrs vai iek ārtas un rea ģenti titrēšanai 
pēc Vinklera.  
VI.2.2.  Miner ālbarotņu sagatavošana  
Rezerves š ķīdumu sagatavošanu skat īt I.6.2. punkt ā. 
Sajauc pa 1 (vienam) mililitram a) l īdz d) šķīduma un ar destil ētu 
ūdeni atšķaida līdz 1 litram.  
VI.2.3.  Sējmateriāla sagatavošana  
Sējmateriālu parasti ieg ūst no attīrītiem notek ūdeņiem, kurus aizvada 
no attīrīšanas iek ārtām vai laboratorijas iek ārtām, kurās galvenok ārt 
attīra sadzīves notek ūdeņus. Vēl cits sējmateriāla avots ir virszemes 
ūdeņi. Parasti uz litru barotnes ņem no viena piliena (0,05 ml) l īdz 
5 ml filtr āta; var būt jāveic izmēģinājumi optim ālā konkrēto attīrīto 
notekūdeņu tilpuma noteikšanai (skat īt I.6.4.2. un I.6.5. punktu).  
VI.2.4.  Kolbu sagatavošana  
Minerālbarotni intens īvi aerē vismaz 20 min. Visai paraugu s ērijai 
izmanto miner ālbarotni no vienas ražošanas partijas. Parasti barotne 
ir lietošanai gatava p ēc 20 h st āvēšanas noteikšanas temperat ūrā. 
Kontroles nol ūkā nosaka izš ķīdušā skābekļa saturu; 20  o C tempera ­
tūrā tam jābūt apmēram 9 mg/l. Visas ar gaisu pies ātinātās barotnes 
pārnešanas un uzpild īšanas oper ācijas veic t ā, lai neveidotos burbu ļi, 
piemēram, izmantojot sifonus.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 866
 
Vienlaicīgai noteikšanai sagatavo paral ēlas BSP pude ļu sērijas ar 
testējamo vielu un standartvielu. BSP pudel ēm, ieskaitot s ējmateriāla 
tukšo paraugu pudeles, j ābūt pietiekam ā daudzum ā, lai ar vajadz īga­
jiem interv āliem, piem ēram, pēc 0, 7, 14, 21 un 28 dien ām, skābekļa 
patēriņu varētu mērīt vismaz divos atk ārtojumos. Lai b ūtu iespējams 
noteikt 10 dienu interv ālu, var būt vajadzīgs vēl lielāks skaits pude ļu. 
Lielajās pudelēs apmēram līdz vienai trešda ļai to tilpuma p ārnes ar 
gaisu piln īgi piesātinātu miner ālbarotni. Tad atseviš ķās lielajās 
pudelēs vajadzīgajā daudzum ā pievieno test ējamās vielas un standart ­
vielas rezerves š ķīdumus, parasti tik daudz, lai vielu gal īgā koncen­
trācija nepārsniegtu 10 mg/l. Lielaj ā pudelē, kurā ir barotne tukš ā 
parauga kontrolei, nek ādas ķīmiskās vielas nepievieno.  
Lai nodrošin ātu, ka netiek ierobežota s ējmateriāla aktivit āte, izšķī­
dušā skābekļa koncentr ācija BSP pudel ēs drīkst pazemin āties ne 
vairāk kā līdz 0,5 mg/l. T āpēc testējamās vielas koncentr ācija 
nedrīkst pārsniegt apm ēram 2 mg/l. Tom ēr grūti noārdāmas vielas 
un vielas ar zemu TSP v ērtību var izmantot koncentr ācijas no 5 l īdz 
10 mg/l. Dažk ārt var būt ieteicams izveidot test ējamās vielas para ­
lēlas izmēģinājumu sērijas ar div ām dažādām koncentr ācijām, 
piemēram, 2 un 5 mg/l. Parasti apr ēķina TSP v ērtību, kāda ir, veido ­
joties amonija s āļiem, bet, ja var notikt nitrifik ācija vai ir zin āms, ka 
tā notiek, TSP apr ēķina, ņemot vērā nitrātu veidošanos (TSP  NO3 : 
skatīt 2.2. papildin ājumu). Ta ču, ja nitrifik ācija nenotiek l īdz galam 
vai nenotiek pavisam, veic korekciju p ēc analītiski noteiktaj ām nitrīt­
jonu un nitr ātjonu koncentr āciju izmai ņām (skatīt 5. papildin ājumu).  
Ja jāpēta testējamās vielas toksisk ā iedarbība (piemēram, gadījumos, 
kad sākotnēji tiek konstat ēts, ka tās bioloģiskās noārdīšanās spēja ir 
zema), ir vajadz īgas citas pude ļu sērijas.  
Citā lielajā kolbā sagatavo ar gaisu pies ātinātu miner ālbarotni 
(apmēram trešda ļu tās tilpuma), pievieno test ējamo vielu un standart ­
vielu galīgajās koncentr ācijas, kas parasti ir t ādas pašas k ā pārējās 
lielajās pudelēs. 
Šķīdumus lielaj ās pudelēs apsēj ar attīrītu notekūdeni (no viena 
piliena vai apm ēram 0,05 ml l īdz apmēram 5 ml uz litru) vai ar 
sējmateriālu no cita avota, piem ēram, upes ūdeni (skat īt 
I.6.4.2. punktu). Tad š ķīdumus atš ķaida ar aer ētu minerālbarotni un 
sajauc, izmantojot š ļūteni, kas sniedzas l īdz pudeles dibenam.  
VI.2.5.  Kolbu skaits parast ā sērijā 
Parastā sērijā izmanto š ādas kolbas:  
— vismaz 10 kolbas, kur ās ir testējamā viela un s ējmateriāls (testa 
suspensija),  
— vismaz 10 pudeles, kur ās ir tikai s ējmateriāls (sējmateriāla tukšais 
paraugs),  
— vismaz 10 kolbas, kur ās ir standartviela un s ējmateriāls (metodes 
kontrole),  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 867
 
— un vajadz ības gadījumos sešas pudeles, kur ās ir testējamā viela, 
standartviela un s ējmateriāls (toksicit ātes kontrole). Lai b ūtu 
iespējams noteikt 10 dienu interv ālu, var būt vajadzīgs apmēram 
divreiz liel āks skaits pude ļu. 
VI.2.6. Testa gaita  
Sagatavotos š ķīdumus nekav ējoties iepilda attiec īgajās BSP pude ļu 
grupās caur šļūteni no liel ās pudeles apakš ējās ceturtda ļas (nevis no 
apakšas) t ā, lai visas BSP pudeles tiktu piln īgi piepild ītas. Uzman īgi 
noslēdz, izspiežot gaisa burbu ļus. Sākuma – nulles laika – paraugos 
tūlīt nosaka izš ķīdušo skābekli pēc Vinklera vai elektrodu metodes. 
Pudeļu saturu var iekonserv ēt, lai anal īzes veiktu v ēlāk pēc Vinklera 
metodes, pievienojot mang āna(II) sulf ātu un n ātrija hidroks īdu 
(Vinklera pirmo rea ģentu). Pirms veikt n ākamos anal īzes posmus 
pēc Vinklera metodes, glab ā cieši nosl ēgtās pudelēs, kas satur 
brūna mangāna(III) hidroks īda veidā fiksētu skābekli, tumš ā vietā 
10–20  o C temperat ūrā ne ilgāk kā 24 stundas. P ārējās atkārtojumu 
pudeles nosl ēdz tā, lai tajās nebūtu gaisa burbu ļu, un inkub ē 20 o C 
temperatūrā tumsā. Visām sērijām jābūt paralēlām sērijām sējmate­
riāla tukšā parauga noteikšanai. Izš ķīdušā skābekļa analīzēm ar 
noteiktiem interv āliem (ne ret āk kā reizi ned ēļā) 28 dienu inkub ē­ 
šanas perioda laik ā ņem pudeles vismaz divos atk ārtojumos.  
Iknedēļas paraugi dod iesp ējas noteikt izdal īšanās procentu 14 dienu 
intervālā, bet paraugu ņemšana ik p ēc 3–4 dien ām nodrošina iesp ējas 
noteikt 10 dienu interv ālu, kam var b ūt vajadzīgs apmēram divreiz vair āk 
pudeļu. 
Testējamajām vielām, kas satur sl āpekli, jāveic nitrifik ācijai patērētā 
skābekļa korekcija. Šim nol ūkam izšķīdušā skābekļa koncentr āciju 
nosaka pēc skābekļa elektroda metodes un p ēc tam no BSP pudeles 
ņem paraugu nitr ītjonu un nitr ātjonu satura noteikšanai. P ēc nitrītu 
un nitrātu koncentr ācijas izmai ņām aprēķina nitrifik ācijai patērētā 
skābekļa daudzumu (skat īt 5. papildin ājumu).  
VI.3. DATI UN P ĀRSKATS  
VI.3.1.  Rezult ātu apstrāde 
Vispirms apr ēķina BSP katra perioda beig ās, atņemot skābekļa patēriņu 
(mg O  2 /l) sējmateriāla tukšajā paraugā no testējamās vielas sk ābekļa 
patēriņa. Īpatnējo BSP miligramos sk ābekļa uz miligramu test ējamās 
vielas apr ēķina, šo kori ģēto samazin ājumu dalot ar test ējamās vielas 
koncentrāciju (mg/l). Apr ēķina biodegrad ācijas procentu, īpatnējo BSP 
ar īpatnējo TSP (kuru apr ēķina saskaņā ar 2.2. papildin ājumu) vai ar ĶSP 
(ko nosaka anal ītiski, skat īt 2.3. papildin ājumu) šādi: 
BSP ¼ ðmg O  2; ko patērē testējamā viela − mg O  2 ko patērē sējmateriāla tukšais paraugs 
mg testējamās vielas kolb āÞ ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 868
 
= mg O  2 uz mg test ējamās vielas 
Äbiodegrad ācija ð%Þ ¼ BSP ðmg O  2=mg testējamās vielasÞ 
TSP ðmg O  2=mg testējamās vielasÞ Ü100 
vai 
Ädegradācija ð%Þ ¼ BOD ðmg O  2=mg testējamās vielasÞ 
COD ðmg O  2=mg testējamās vielasÞ Ü100 
Jāpiezīmē, ka pēc šīm abām metod ēm iegūto rezultātu skaitlisk ās 
vērtības ne vienm ēr ir vienādas; ieteicams izmantot šo otru metodi.  
Testējamajām vielām, kuras satur sl āpekli, atkar ībā no tā, kas ir 
sagaidāms vai zin āms par nitrifik āciju, izmanto attiec īgo TSP (NH  4 
vai NO  3 ) vērtību (2.2. papildin ājums). Ja nitrifik ācija notiek, ta ču ne 
pilnīgi, pēc nitrītjonu un nitr ātjonu koncentr āciju izmai ņām aprēķina 
korekciju sk ābeklim, kas pat ērēts nitrifik ācijai (5. papildin ājums).  
VI.3.2.  Rezult ātu derīgums  
Skābekļa satura samazin ājums pēc 28 dien ām sējmateriāla tukšajā 
paraugā nedrīkst pārsniegt 1,5 mg izš ķīdušā skābekļa/l. Ja ieg ūst 
par minēto augstākas vērtības, jāpārbauda eksperimenta metodes. 
Atlikusī skābekļa koncentr ācija testa pudel ēs nedrīkst būt mazāka 
par 0,5 mg/l. Tik zemas sk ābekļa koncentr ācijas uzskat āmas par 
ticamām tikai tad, ja ar izmantoto izš ķīdušā skābekļa satura noteik ­ 
šanas metodi t ās iespējams izm ērīt precīzi. 
Skatīt arī I.5.2. punktu.  
VI.3.3.  Pārskats  
Skatīt I.8. punktu.  
VI.4. DATU LAPA  
Turpmāk dots datu lapas paraugs.  
SLĒGTO PUDE ĻU METODE  
1. LABORATORIJA  
2. TESTĒŠANAS S ĀKUMA DATUMS  
3. TESTĒJAMĀ VIELA  
Nosaukums:  
Rezerves š ķīduma koncentr ācija: mg/l  
Sākuma koncentr ācija pudel ē: mg/l  
TSP vai ĶSP: mg O  2 /mg testējamās vielas  
4. SĒJMATERI ĀLS 
Avots:  
Attīrīšana: ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 869
 
Iepriekšēja kondicion ēšana, ja veikta:  
Reakcijas mais ījuma koncentr ācija: mg/l  
5. IZŠĶĪDUŠĀ SKĀBEKĻA SATURA NOTEIKŠANA  
Metode: Vinklera/elektroda  
Kolbu anal īzes 
Inkubēšanas laiks (dienas) Izšķīdušais sk ābeklis (mg/l) 
0 n  1 n 2 
Tukšais paraugs (bez 
vielas) 1 C  1 
2 C  2 
Vidējais 
m b ¼ C 1 þ C 2 
2 
Testējamā viela 1 a  1 
2 a  2 
Vidējais 
m t ¼ a 1 þ a 2 
2 
Piezīme: līdzīgus formātus var izmantot ar ī standartvielai un toksici ­
tātes kontrolei.  
6. NITRIFIK ĀCIJAS KOREKCIJA  (skatīt 5. papildin ājumu)  
Inkubēšanas laiks (dienas) 0 n  1 n 2 n 3 
i) nitr ātjonu koncentr ācija (mg N/l) 
ii) nitr ātjonu koncentr ācija (mg N/l) — 
iii) sk ābekļa ekvivalents (mg/l) — 
iv) nitr ītjonu koncentr ācija (mg N/l) 
v) nitr ītjonu koncentr ācijas izmai ņas (mg N/l) — 
vi) sk ābekļa ekvivalents (mg/l) — 
iii)+ vi) kop ējais skābekļa ekvivalents (mg/l) —  
7. IZŠĶĪDUŠĀ SKĀBEKĻA SATURA SAMAZIN ĀŠANĀS: 
DEGRAD ĀCIJA %  
Samazinājums pēc n dienām (mg/1) 
n 1 n 2 n 3 
1. KOLBA: (m  to – m  tx ) – (m  bo – m  bx ) 
2. KOLBA: (m  to – m  tx ) – (m  bo – m  bx ) ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 870
 
Samazinājums pēc n dienām (mg/1) 
n 1 n 2 n 3 
1. KOLBA: 
%D  1 ¼ ½ðm to Ä m tx Þ Ä ðm bo Ä m bx Þâ Ü 100 
test : vielas konc : Ü ThOD vielas 
2. KOLBA: 
% D  2 ¼ ½ðm to Ä m tx Þ Ä ðm bo Ä m bx Þâ Ü 100 
test : vielas konc : Ü ThOD vielas 
% D vid. (*) =  D 1 Ä D 2 
2 
(*) Vidējo vērtību neaprēķina, ja atk ārtojumos ieg ūtie rezultāti ir ievērojami atš ķirīgi. 
m to = vērtība testa kolb ā laikā 0 
m tx = vērtība testa kolb ā laikā x 
m bo = tukšā parauga v ērtība laikā 0 
m bx = tukšā parauga v ērtība laikā x 
Aprēķina arī nitrifikācijas korekciju iii + vi no 6. ieda ļas. 
8. TUKŠ Ā PARAUGA IZŠ ĶĪDUŠĀ SKĀBEKĻA SATURA 
SAMAZIN ĀŠANĀS 
Tukšā parauga sk ābekļa patēriņš: (m  bo – m  b28 ) mg/l. P ēc šā 
patēriņa nosaka test ēšanas rezult ātu derīgumu. Tam j ābūt 
mazākam par 1,5 mg/l.  
VII DAĻA. MITI  METODE  (C.4.-F metode)  
VII.1. METODES PRINCIPS  
Automātiski 28 dienas aptumšot ā noslēgtā respirometr ā 25 ± 1  o C 
temperatūrā maisot m ēra skābekļa patēriņu testējamās vielas š ķīdumā 
vai suspensij ā minerālbarotnē, kas aps ēta ar īpaši izaudz ētiem 
neadaptētiem mikroorganismiem. Izdal ījušos oglek ļa dioksīdu 
absorbē ar nātronkaļķiem. Biodegrad āciju izsaka sk ābekļa patēriņa 
procentos (ar tukš ā parauga korekciju) no teor ētiskā skābekļa patē­
riņa (TSP). Prim ārās biodegrad ācijas pak āpi var apr ēķināt arī pēc 
inkubācijas sākumā un beig ās veikto papildu specifisko anal īžu 
rezultātiem vai p ēc IOO anal īzes rezult ātiem.  
VII.2. TESTA METODES APRAKSTS  
VII.2.1.  Aprīkojums  
a) Autom ātiskā elektrolītiskā BSP mērīšanas ierīce vai respirometrs, 
kas parasti apr īkots ar seš ām pudelēm, kuru tilpums ir 300 ml, ar 
vāciņu CO  2 absorbentam;  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 871
 
b) termostat ējama kamera un/vai ūdens vanna ar 25 ± 1  o C vai 
precīzāk; 
c) membr ānfiltrēšanas ierīce (fakultat īvi); 
d) oglekļa analizators (nav oblig āti). 
VII.2.2.  Miner ālbarotņu sagatavošana  
No analītiski tīriem reaģentiem pagatavo š ādus rezerves š ķīdumus 
(I.6.1. punkts): 
a) monok ālija dihidrogenortofosf āts, KH  2 PO 4 8,50 g 
dikālija monohidrogenortofosf āts, K  2 HPO  4 21,75 g 
dinātrija monohidrogenortofosf āta dodekahidr āts 
Na 2 HPO  4 12 H  2 O 44,60 g 
amonija hlor īds, NH  4 Cl 1,70 g 
Izšķīdina ūdenī un atšķaida līdz 1 litram. 
Šķīduma pH j ābūt 7,2. 
b) magnija sulf āta heptahidr āts, MgSO  4 7 H  2 O 22,50 g 
Izšķīdina ūdenī un atšķaida līdz 1 litram 
c) kalcija hlor īds, bezūdens, CaCl  2 27,50 g 
Izšķīdina ūdenī un atšķaida līdz 1 litram 
d) dzelzs(III) hlor īda heksahidr āts, FeCl  3 6 H  2 O 0,25 g 
Izšķīdina ūdenī un atšķaida līdz 1 litram.  
Ņem pa 3 ml no š ķīdumiem a), b), c) un d) un atš ķaida līdz 1 litram.  
VII.2.3.  Sējmateriāla sagatavošana  
Ņem svaigus paraugus no vismaz desmit viet ām, galvenok ārt terito­
rijās, kur lietotas un izpl ūdušas daž ādas ķīmiskās vielas. No t ādām 
vietām kā notekūdeņu attīrīšanas iekārtas, ražošanas notek ūdeņu attī­
rīšanas iek ārtas, upes, ezeri, j ūras, ņem 1 l dūņu, augsnes virsk ārtas, 
ūdens u. c. un r ūpīgi sajauc. P ēc peldošo da ļiņu atdalīšanas un 
nostādināšanas ar n ātrija hidroks īdu vai fosforsk ābi noregul ē dzidrā 
šķīduma pH l īdz 7 ± 1.  
Ar dzidro š ķīdumu piln īgi piepilda akt īvo dūņu trauku un š ķidrumu 
aerē apmēram 23 1/2/h. 30 min ūtes pēc aerācijas pārtraukšanas izlej 
apmēram trešda ļu no visa dzidr ā šķīduma daudzuma un nost ādinā­
tajam materi ālam pievieno tikpat daudz š ķīduma (pH 7), kas satur pa 
0,1 % glikozes, peptona un monok ālija ortofosf āta, un atsāk aerāciju. 
Šo proced ūru atkārto vienreiz dien ā. Aktīvo dūņu iekārtas jāeks­
pluatē saskaņā ar labu praksi: att īrītajiem notek ūdeņiem jābūt 
dzidriem, to temperat ūrai 25 ± 2  o C, vides reakcijai pH 7 ± 1, 
dūņām viegli j ānogulsnējas, ar pietiekamu aer āciju mais ījumam 
pastāvīgi jānodrošina aerobi apst ākļi, tajās jābūt vienšūņiem, un 
dūņu aktivitāte vismaz reizi trijos m ēnešos jāpārbauda ar standart ­
vielu. Par s ējmateriālu neizmanto d ūņas, ja iek ārta darbojas maz āk 
nekā mēnesi vai ilg āk par četriem mēnešiem. P ēc tam ar regul āriem 
intervāliem reizi trijos m ēnešos ņem paraugus no vismaz desmit 
vietām. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 872
 
Lai uztur ētu svaigo un veco d ūņu aktivitāti vienā līmenī, sajauc 
vienādus tilpumus filtr ētā dzidrā šķīduma no lietošan ā esošajām aktī­
vajām dūņām un filtr ētā dzidrā šķīduma no desmit viet ām paņemtā 
maisījuma un mais ījumu kultiv ē, kā noteikts iepriekš. D ūņas lieto­ 
šanai par s ējmateriālu ņem 18–24 h p ēc iekārtas palaišanas.  
VII.2.4.  Kolbu sagatavošana  
Sagatavo š ādas sešas kolbas:  
Nr. 1: test ējamā viela ūdens šķīdumā koncentr ācijā 100 mg/l,  
Nr. 2, 3 un 4: test ējamā viela miner ālbarotnē koncentr ācijā 100 mg/l,  
Nr. 5: standartviela (piem ēram, anilīns) miner ālbarotnē koncentr ācijā 
100 mg/l,  
Nr. 6: tikai miner ālbarotne.  
Mazšķīstošas test ējamās vielas pievieno tieši p ēc masas vai tilpuma 
vai ar tām rīkojas, kā aprakstīts 3. papildin ājumā, tomēr nedrīkst 
lietot ne š ķīdinātājus, ne emulgatorus. Vis ām kolbām speciālajos 
aizbāžņos ievieto CO  2 absorbentu. Kolb ās Nr. 2, 3 un 4 noregul ē 
pH līdz 7,0.  
VII.2.5.  Testa gaita  
Apsēj kolbas Nr. 2, 3, un 4 (test ējamās suspensijas), Nr. 5 (aktivi ­
tātes kontrole) un Nr. 6 (s ējmateriāla tukšais paraugs) ar nelielu 
daudzumu s ējmateriāla, lai ieg ūtu koncentr āciju 30 mg/l suspend ēto 
vielu. Sējmateriālu nepievieno kolb ā Nr. 1, ko izmanto par abiotisko 
kontroli. Iek ārtu samont ē, pārbauda apar āta hermētiskumu, iedarbina 
maisītāju un sāk skābekļa patēriņa mērījumus tumsas apst ākļos. 
Katru dienu p ārbauda temperat ūru, maisītāja un skābekļa patēriņa 
kulonometrisk ās reģistrēšanas ierīces darbību un nov ēro kolbu satura 
krāsas izmai ņas. Nolasa sk ābekļa patēriņu sešās kolbās, izmantojot 
piemērotu tiešo m ērījumu metodi, piem ēram, no sešpunktu pašrak ­
stītāja diagrammas, kas z īmē BSP patēriņa līkni. Inkub ēšanas beig ās, 
parasti pēc 28 dien ām, mēra kolbu satura pH un nosaka test ējamās 
vielas atlikuma un no tiem veidojušos starpproduktu koncentr āciju, 
IOO koncentr āciju (2.4. papildin ājums). Īpaši uzman īgi strādā ar 
gaistošām vielām. Ja sagaid āms, ka notiks nitrifik ācijas process, ja 
iespējams, nosaka nitr ātjonu un nitr ītjonu koncentr āciju. 
VII.3. DATI UN P ĀRSKATS  
VII.3.1.  Rezult ātu apstrāde 
Testējamās vielas sk ābekļa patēriņu (mg) p ēc noteikta laika, kas 
koriģēts pēc sējmateriāla tukšā parauga pat ēriņa tajā pašā laikā, 
dala ar izmantot ās testējamās vielas daudzumu. T ādējādi aprēķina 
BSP, kas izteikts mg sk ābekļa/mg test ējamās vielas, t. i.:  
BSP ¼ ðmg O  2 ko patērē testējamā viela − mg O  2; ko patērē sējmateriāla tukšais paraugsÞ 
ðmg testējamās vielas kolb āÞ 
= mg O  2 uz mg test ējamās vielas  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 873
 
Biodegrad āciju procentos apr ēķina šādi: 
ÄBiodegrad ācija ð%Þ ¼ % TSP ¼ BSP ðmg O  2=mg vielasÞ 
TSP ðmg O  2=mg vielasÞ Ü 100 
Maisījumiem TSP apr ēķina pēc elementanal īzes rezult ātiem tāpat kā 
individuālām vielām. Izmanto attiec īgo TSP (TSP  NH4 vai TSP  NO3 ) 
atkarībā no tā, vai nitrifik ācija nenotiek vai norit l īdz galam (2.2. 
papildinājums). Ja nitrifik ācija notiek, ta ču ne piln īgi, pēc nitrītjonu 
un nitrātjonu koncentr āciju izmai ņām aprēķina korekciju sk ābeklim, 
kas patērēts nitrifik ācijai (5. papildin ājums).  
Primāro degrad āciju procentos apr ēķina pēc konkrētās (sākotnējās) 
vielas zudumiem (skat īt I.7.2. punktu).  
D t ¼ S b Ä S a 
S b Ü 100 
Ja testējamās vielas zudumi konstat ēti kolbā Nr. 1, kur ā mēra fizikāli 
ķīmisko izdal īšanos, to re ģistrē un testējamās vielas koncentr āciju 
(S b ) šajā kolbā pēc 28 dien ām izmanto biodegrad ācijas procentu 
aprēķināšanai.  
Ja veic IOO noteikšanu (fakultat īvi), aprēķina kopējo biodegrad āciju 
no: 
D t ¼ 1 Ä C t Ä C bt 
C o Ä C bo Í Î 
Ü 100 
kā aprakstīts I.7.1. punkt ā. Ja kolbā Nr. 1 ir samazin ājies IOO, m ērot 
fizikāli ķīmisko izdal īšanos, biodegrad ācijas procenta apr ēķināšanai 
izmanto IOO koncentr āciju šajā kolbā. 
Visus rezult ātus reģistrē pievienotaj ās datu lap ās. 
VII.3.2.  Rezult ātu derīgums  
Sējmateriāla tukšā parauga sk ābekļa patēriņš parasti ir 20–30 mg 
O 2 /l, un 28 dien ās tas nedr īkst pārsniegt 60 mg/l. Ja t ā vērtības 
pārsniedz 60 mg/l, kritiski j āizvērtē eksperiment ālie dati un to ieg ū­ 
šanas metodes. Ja pH v ērtība nav robež ās no 6 līdz 8,5 un test ējamās 
vielas skābekļa patēriņš nepārsniedz 60 %, noteikšana j āatkārto ar 
testējamo vielu zem ākā koncentr ācijā. 
Skatīt arī I.5.2. punktu.  
Ja anilīna degrad ācijas procents, kas apr ēķināts pēc skābekļa patē­
riņa, pēc septiņām dienām nepārsniedz 40 %, bet p ēc 14 dien ām 
65 %, ieg ūtie rezultāti uzskatāmi par neder īgiem.  
VII.3.3.  Pārskats  
Skatīt I.8. punktu.  
VII.4. DATU LAPA  
Turpmāk dots datu lapas paraugs.  
MITI  (I) METODE  
1. LABORATORIJA  
2. TESTĒŠANAS S ĀKUMA DATUMS  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 874
 
3. TESTĒJAMĀ VIELA  
Nosaukums:  
Rezerves š ķīduma koncentr ācija: mg/l vielas veid ā 
Sākuma koncentr ācija barotn ē, C 0 : mg/l vielas veid ā 
Reakcijas mais ījums, V: ml  
TSP: mg O  2 /1 
4. SĒJMATERI ĀLS 
Dūņu paraugu ņemšanas vietas: 
1) … 6) … 
2) … 7) … 
3) … 8) … 4) … 9) … 
5) … 10) …
 
Suspendēto vielu koncentr ācija aktīvajās dūņās pēc aklimatiz ā­
cijas sintētiskajā notekūdenī = … mg/1  
Aktīvo dūņu tilpums uz litru gatavas barotnes = … ml  
Dūņu koncentr ācija gatavaj ā barotnē = …mg/1  
5. SKĀBEKĻA PATĒRIŅŠ: BIOLO ĢISKĀS NOĀRDĪŠANĀS 
SPĒJA 
Izmantotā respirometra veids:  
Laiks (dienas) 
0 7 14 21 28  
Testējamās vielas 
O 2 patēriņš (mg) a l 
a 2 
a 3 
Tukšā parauga O  2 
patēriņš (mg) b 
Koriģētais O  2 
patēriņš (mg) (a 1 – b) 
(a 2 – b) 
(a 3 – b) 
BSP uz mg test ē­
jamās vielas ða Ä bÞ 
C o V 1. kolba 
2. kolba 3. kolba 
degradācija %
 
BSP 
TSP Ü 100 1 
2 3 
vidējā vērtība (*)
 
(*) Vidējo vērtību neaprēķina, ja atk ārtojumos ieg ūtie rezultāti ir ievērojami atš ķirīgi. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 875
 
N. B.! Līdzīgas formas tabulu var izmantot standartvielai.  
6. OGLEK ĻA ANAL ĪZE (fakultat īvi) 
Oglekļa analizators:  
Flakons/kolba IOO 
Izdalītais IOO % Vid ējais 
mērītā vērtība kori ģētā vērtība 
Ūdens + test ējamā viela a — — 
Dūņas + testējamā viela b  1 b 1 – c 
Dūņas + testējamā viela b  2 b 2 – c 
Dūņas + testējamā viela b  3 b 3 – c 
Tukšā parauga kontrole c — — —  
Izdalītais IOO % :  a 1 Ä ðb Ä cÞ 
a Ü 100 
7. ĪPAŠU ĶĪMISKO ANAL ĪŽU DATI  
Testējamās vielas atlikušais daudzums 
testēšanas beig ās (mg/l) degradācija %  
Tukšais paraugs ar ūdeni Sb 
Barotne ar s ējmateriālu S a1 
S a2 
S a3 
degradācija % ¼ S b Ä S a 
S b Ü 100 
Attiecīgi kolbām a1, a2 un a3 apr ēķina degrad ācijas %.  
8. PIEZĪMES  
Ja iespējams, jāpievieno BSP izmai ņu līkne laikā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 876
 
I PAPILDIN ĀJUMS  
SAĪSINĀJUMI UN DEFIN ĪCIJAS  
DO: izš ķīdušais sk ābeklis ir ūdens paraug ā izšķīdušā skābekļa koncen­
trācija (mg/l).  
BSP ( BOD ): bioķīmiskais sk ābekļa patēriņš ir skābekļa daudzums (g), ko 
mikroorganismi pat ērē testējamā savienojuma metaboliz ēšanai; 
izsaka arī kā skābekļa uzņemšanu uz 1 g test ējamā savienojuma. 
(Skatīt C.5. metodi.)  
ĶSP (COD ): ķīmiskais sk ābekļa patēriņš ir testējamā savienojuma oksid ēšanai 
ar kālija dihrom ātu vidē patērētais skābekļa daudzums (g); tas ir 
oksidējamas vielas daudzuma m ērs; izsaka ar ī kā skābekļa patē­
riņu uz 1g test ējamā savienojuma. (Skat īt C.6. metodi.)  
IOO ( DOC ): izšķīdušais organiskais ogleklis ir organisko savienojumu veid ā 
saistītā oglekļa saturs ūdens šķīdumā vai iziet cauru 0,45 mikro ­
metru filtram vai paliek centrifug ātā pēc centrifug ēšanas 15 min 
40 000 m.s  -2 (± 4 000 g).  
TSP ( ThOD ): teorētiskais sk ābekļa patēriņš ir kopējais skābekļa patēriņš (mg), 
kas vajadz īgs ķīmiskās vielas piln īgai oksidēšanai; to apr ēķina pēc 
ķīmiskās formulas (skat īt 2.2. papildin ājumu) un to ar ī izsaka mg 
skābekļa, ko patērē uz miligramu test ējamā savienojuma.  
TCO  2 : teor ētiskais oglek ļa dioksīds ir apr ēķinātais oglek ļa dioksīda 
daudzums (mg), kuram j āveidojas no zin āma vai izm ērīta oglekļa 
daudzuma, kas ir test ējamā savienojuma sast āvā, to pilnīgi mine­
ralizējot; izsaka ar ī miligramos oglek ļa dioksīda, kas izdal ās uz 
miligramu test ējamā savienojuma.  
TOC: kop ējais organiskais ogleklis ir summ ārais oglek ļa saturs paraug ā, 
kas ir šķīdumā un suspensij ā esošā organisk ā oglekļa summa.  
IC: neorganiskais ogleklis.  
TC: kop ējais ogleklis ir organisko un neorganisko savienojumu veid ā 
saistītais ogleklis, kuru satur paraugs.  
Primārā biodegrad ācija: 
ir vielas ķīmiskās struktūras izmai ņas, biolo ģiskas iedarb ības rezult ātā tai 
zaudējot specifisk ās īpašības. 
Pilnīga biodegrad ācija (aerobos apst ākļos): 
ir degradācijas līmenis, kādā testējamo savienojumu piln ībā izmanto mikroorga ­
nismi, izdalot oglek ļa dioksīdu, ūdeni, miner ālsāļus un jaunas mikroorganismu 
šūnu sastāvdaļas (biomasu).  
Viegli biolo ģiski noārdāmi: 
noteiktas droš ības pārbaudes uz piln īgu biodegrad āciju izgājušu ķīmisko vielu 
pieņemta klasifik ācija; šīs pārbaudes ir tik stingras, ka var pie ņemt, ka aerobos 
apstākļos ūdens vidē šie savienojumi no ārdīsies ātri un piln īgi. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 877
 
Būtībā bioloģiski noārdāmi: 
tādu ķīmisko vielu klasifik ācija, par kur ām ar atzītām bioloģiskās noārdīšanās 
spējas noteikšanas metod ēm ir iegūtas neapšaub āmas liecības par to (prim āru vai 
pilnīgu) biodegrad āciju. 
Attīrāmība: 
iespējas savienojumus atdal īt notekūdeņu bioloģiskās attīrīšanas proces ā, nelab­
vēlīgi neietekm ējot attīrīšanas procesu darb ību. Parasti att īrāmi ir viegli biolo ģiski 
noārdāmi savienojumi, ta ču ne vienm ēr attīrāmi ir visi b ūtībā bioloģiski noār­
dāmie savienojumi. Var izmantot ar ī abiotiskus procesus.  
Kavējuma laiks:  
ir laiks no inokul ācijas atkr āsošanas test ā līdz vismaz 10 % degrad ācijai. Kav ē­
juma laiks parasti ir ļoti mainīgs rādītājs, kuram ir slikta reproduc ējamība. 
Degradācijas laiks:  
ir periods no kav ējuma laika beig ām līdz laikam, kam ēr tiek sasniegti 90 % no 
maksimālā degradācijas līmeņa. 
10 dienu interv āls: 
10 dienas tieši p ēc 10 % degrad ācijas sasniegšanas.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 878
 
II PAPILDIN ĀJUMS  
PIEMĒROTU SUMM ĀRO PARAMETRU NOTEIKŠANA UN 
APRĒĶINĀŠANA  
Atkarībā no izraudz ītās metodes var b ūt vajadzīgi kādi summ ārie parametri. 
Turpmāk aprakst īta šo vērtību noteikšanas k ārtība. Šo parametru izmantošana 
noteikta attiec īgo metožu aprakstos.  
1. Oglek ļa saturs  
Testējamās vielas oglek ļa saturu apr ēķina pēc tās elementu sast āva vai 
nosaka ar elementanal īzi. 
2. Teorētiskais sk ābekļa patēriņš (TSP)  
Teorētisko skābekļa patēriņu (TSP) var apr ēķināt, ja ir zin āms elementu 
sastāvs vai tas noteikts ar elementanal īzi. Savienojumam  
C c H h Cl cl N n Na na O o P p S s 
bez nitrifik ācijas,  
ThOD  NH4 ¼ 16 ½2 c þ 1=2 ðh Ä cl Ä 3 nÞ þ 3 s þ 5=2 p þ 1=2 na Ä oâ 
MW mg=mg 
vai ar nitrifik āciju 
ThOD  NO3 ¼ 16 ½2 c þ 1=2 ðh Ä clÞ þ 5=2 n þ 3 s þ 5=2 p þ 1=2 na Ä oâ 
MW mg=mg 
3. Ķīmiskais sk ābekļa patēriņš (ĶSP) 
Ķīmisko sk ābekļa patēriņu nosaka p ēc C.6. metodes.  
4. Izšķīdušais organiskais ogleklis (IOO)  
Pēc definīcijas izšķīdušais organiskais ogleklis ir ķīmiskās vielas vai vielu 
maisījuma ūdenī esošais organiskais ogleklis, kas iziet caur filtru ar poru 
izmēru 0,45 mikrometri.  
Paraugus no test ēšanas traukiem izlej un nekav ējoties filtr ē filtrācijas 
aparātā, izmantojot piem ērotu membr ānas filtru. Filtr āta pirmos 20 ml 
(daudzumu var samazin āt, izmantojot mazus filtrus) izlej. Oglek ļa analīzei 
saglabā 10–20 ml tilpuma vai maz āk, ja injic ē (tilpums atkar īgs no oglek ļa 
analizatoram vajadz īgā daudzuma). IOO koncentr āciju nosaka ar organisk ā 
oglekļa satura analizatoru, ar kuru iesp ējams noteikt oglek ļa koncentr āciju, 
kas ir vien āds vai maz āks par 10 % no s ākotnējās noteikšanai izmantot ās 
IOO koncentr ācijas.  
Nofiltrētos paraugus, kurus nav iesp ējams izanaliz ēt tajā pašā darba dien ā, 
var 48 stundas uzglab āt 2–4 °C temperat ūrā vai –18 °C temperat ūrā ilgāku 
laiku.  
Piezīmes 
Membrānfiltru hidrofiliz ēšanai tos parasti pies ūcina ar virsmakt īvām 
vielām. Tāpēc filtrs var satur ēt vairākus miligramus š ķīstoša organiska 
oglekļa, kas var trauc ēt bioloģiskās noārdīšanas spējas noteikšanai. Virs ­
maktīvās vielas un citus š ķīstošus organiskos savienojumus no filtriem 
izdala, tos tr īs reizes pa vienai stundai v ārot dejoniz ētā ūdenī. Pēc tam 
filtrus vienu ned ēļu var glab āt ūdenī. Ja izmanto vienreizlietojam ās filtrpa­
tronas, katra to partija ir j āpārbauda, lai p ārliecinātos, vai no tiem neizdal ās 
šķīstošais organiskais ogleklis.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 879
 
Atkarībā no membr ānfiltra veida p ārbaudāmā viela uz t ās var tikt saist īta 
absorbcijas rezult ātā. Tāpēc var būt vēlams nodrošin āt, lai testējamā viela 
netiktu adsorb ēta uz filtra.  
Filtrācijas viet ā IOO atdal īšanai no  TOC  var izmantot 15 min ūtes ilgu 
centrifugēšanu 40 000 m.sec  -2 (4 000 g). Metode nav droša, ja s ākuma 
koncentrācija ir < 10 mg IOO/l, jo netiek atdal ītas visas bakt ērijas vai ar ī 
atkārtoti izšķīst ogleklis, ko satur bakt ēriju plazma.  
BIBLIOGR ĀFIJA  
— Standard Methods for the Examination of Water and Wastewater, 12th 
ed, Am. Pub. Hlth. Ass., Am. Wat. Poll. Control Fed., Oxygen 
Demand, 1965, p. 65.  
— Wagner, R., Von Wasser, 1976, Vol. 46, p. 139.  
— DIN-Entwurf 38 409 Teil 41 Deutsche Einheitsverfahren zur Wasser-, 
Abwasser- und Schlammuntersuchung, Summarische Wirkungs- und Stoffkenngrößen (Gruppe H). Bestimmung des Chemischen Sauerstoff ­
bedarfs (CSB) (H 41), Normenausschuß Wasserwesen (NAW) in DIN 
Deutsches Institut für Normung e. V.
 
— Gerike, P., The biodegradability testing of poorly water soluble 
compounds. Chemosphere, 1984, Vol. 13 (1), p. 169.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 880
 
III PAPILDIN ĀJUMS  
SLIKTI Š ĶĪSTOŠU VIELU BIOLO ĢISKĀS NOĀRDĪŠANAS SP ĒJAS 
NOTEIKŠANA  
Nosakot biolo ģiskās noārdīšanas spēju grūti šķīstošām vielām, īpaša vērība jāveltī 
šādiem aspektiem.  
Viendabīgi parasti nerada ar paraugu ņemšanu saist ītas problēmas, taču, lai izvai ­
rītos no noteikšanas k ļūdām, kas saist ītas ar paraugu neviendab īgumu, cietvielas 
ir ieteicams homogeniz ēt ar attiec īgi piemērotām metodēm. Īpaši uzman ība tam 
jāveltī, ja vajadz īgi tikai dažus miligramus lieli paraugi no viel ām vai vielu 
maisījumiem ar augstu piemais ījumu saturu.  
Noteikšanas laik ā var izmantot daž ādu veidu mais īšanu. Jāmaisa tikai tik daudz, 
lai viela b ūtu disperģētā stāvoklī, taču tā nekarstu, p ārlieku neputotos un uz to 
neiedarbotos p ārāk lieli bīdes spēki. 
Vielas stabilas dispersijas veidošanai var izmantot emulgatoru. Test ēšanas apst āk­ 
ļos tas nedr īkst būt baktērijām toksisks, biolo ģiski degrad ēties vai veicin āt putu 
veidošanos.  
Uz šķīdinātājiem attiecas t ādi paši krit ēriji kā uz emulgatoriem.  
Pārbaudāmām cietviel ām nav ieteicams izmantot cietus nes ējus, lai gan š ādi 
nesēji var būt piemēroti eļļainām vielām. 
Gadījumos, kad izmanto t ādas palīgvielas k ā emulgatori, š ķīdinātāji vai nes ēji, 
jāveic attiec īgo palīgvielu saturoša tukš ā parauga anal īze. 
Slikti šķīstošu vielu biolo ģiskās degradācijas noteikšanai var izmantot CO  2 , BSP,  
MITI  respirometrisk ās metodes.  
BIBLIOGR ĀFIJA  
— de Morsier, A. et al., Biodegradation tests for poorly soluble compounds. 
Chemosphere, 1987, Vol. 16, 833.  
— Gerike, P., The Biodegradability testing of poorly water soluble compounds. 
Chemosphere, 1984, Vol. 13, 169.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 881
 
IV PAPILDIN ĀJUMS  
BIOLOĢISKĀS NO ĀRDĪŠANĀS SP ĒJAS NOV ĒRTĒŠANA 
ĶĪMISKAJ ĀM VIEL ĀM, KURAS VAR ĒTU BŪT SĒJMATERI ĀLAM 
TOKSISKAS  
Ja, nosakot, vai ķīmiskā viela ir biolo ģiski viegli no ārdāma, izrādās, ka tā nav 
bioloģiski degrad ējama, ieteicams izmantot š ādu proced ūru, ja jāizšķir, vai tā 
nenoārdās vai arī kavē aļģu augšanu ( Reynolds et al ., 1987).  
Jāizmanto l īdzīgs vai tāds pats sējmateriāls, kā nosakot toksiskumu vai biolo ģi­
skās noārdīšanas spēju. 
Lai novērtētu ķīmisko vielu toksiskumu, kur ām jau veikta biolo ģiskās noārdī­ 
šanas spējas noteikšana, var b ūt jāizmanto d ūņu respirācijas ātruma (akt īvo dūņu 
respirācijas inhib ēšanas – Direkt īva 88/302/EEK), BSP un/vai augšanas kav ē­ 
šanas noteikšanas metodes vai to kombin ācija. 
Ja jānovērš ar toksiskumu saist ītā augšanas kav ēšana, test ējamās vielas p ārbau­
dāmās koncentr ācijas, kuras izmanto biolo ģiskās degradācijas spējas noteikšanai, 
nedrīkstētu būt lielākas par 1/10 no EC  50 vērtības (mazākas par EC  20 vērtībām), 
kuras noteiktas, nov ērtējot attiecīgās vielas toksicit āti. Savienojumiem, kuru EC  50 
vērtība pārsniedz 300 mg/l, vieglas biolo ģiskās noārdīšanās spējas izmēģinājumos 
parasti toksisku iedarb ību nenov ēro. 
Ja EC  50 vērtības mazākas par 20 mg/l, t ās turpmākajos izm ēģinājumos var rad īt 
nopietnas probl ēmas. Izm ēģinājumiem izmanto vielas zem ās koncentr ācijas, 
kuras nosaka nepieciešam ību precīzo un jut īgo noslēgto pudeļu testu vai ar  14 C 
iezīmētu materi ālu. Var lietot ar ī aklimatiz ēti sējmateriālu, kas var paciest 
augstāku testējamās vielas koncentr āciju iedarb ību. Šādā gadījumā tomēr tiek 
zaudēts vieglas biolo ģiskās noārdīšanas spējas kritērijs. 
BIBLIOGR ĀFIJA  
Reynolds, L. et al., Evaluation of the toxicity of substances to be assessed for 
biodegradability. Chemosphere, 1987, Vol. 16, 2259.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 882
 
V PAPILDIN ĀJUMS  
AR NITRIFIK ĀCIJAS RAD ĪTAJIEM TRAUC ĒJUMIEM SAIST ĪTĀ 
SKĀBEKĻA PATĒRIŅA KOREKCIJA  
Novērtējot sk ābekļa uzņemšanu, nosakot p ārbaudāmās vielas 
bioloģiskās degradācijas spēju, bet ne ņemot vērā nitrifikāciju, viel ām, kuras 
nesatur sl āpekli, ar to saist ītās kļūdas ir nelielas (l īdz 5 %) ar ī tad, ja amonija 
slāpekļa oksidēšana vidē notiek k ļūdas dēļ, sajaucot testa un tukš ā mēģinājuma 
traukus. Tom ēr testējamajām vielām, kuras satur sl āpekli, var rasties nopietnas 
kļūdas. 
Ja nitrifik ācija ir notikusi, bet šis process nav beidzies, reakcijas mais ījumā 
novēroto skābekļa uzņemšanu var kori ģēt par skābekļa daudzumu, kas pat ērēts 
amonija jonu oksid ēšanai līdz nitrītam un nitr ātam gadījumos, kad inkub ācijas 
laikā noteiktas nitr īta un nitr āta koncentr ācijas izmai ņās pēc šādiem vien ādoju­
miem: 
2 NH  4 Cl + 3O  2 = 2 HN O  2 + 2 HCI + 2 H  2 O (1) 
2 HNO  2 + O  2 = 2 HNO  3 (2) 
Summārais vienādojums: 
2 NH  4 Cl + 4 O  2 = 2 HNO  3 + 2 HCl + 2 H  2 O (3)  
Pēc vienādojuma (1) 28 g sl āpekļa amonija hlor īda (NH  4 C1) veidā, oksidējoties 
par nitrātu, saista 96 g sk ābekļa, t. i., koeficients ir 3,43 (96/28). T ādā pašā veidā 
pēc vienādojuma (3) 28 g sl āpekļa, oksidējoties par nitr ātu, saista 128 g sk ābekļa, 
t. i., koeficients ir 4,57 (128/28).  
Tā kā šīs reakcijas ir sec īgas un notiek ar noteikt ām un daž ādām baktēriju sugām, 
nitrītu koncentr ācijai ir iesp ējas gan paaugstin āties, gan pazemin āties; pēdējā 
gadījumā būtu jāveidojas ekvivalentai nitr ātu koncentr ācijai. Tādējādi skābeklis, 
kas patērēts nitrātu veidošanai, ir nitr ātu koncentr ācijas palielin ājuma reizin ājums 
ar 4,57, bet ar nitr ītu veidošanos saist āmā slāpekļa patēriņš ir 3,43, reizin āts ar 
nitrītu koncentr ācijas pieaugumu vai, t ā koncentr ācijai samazinoties, sk ābekļa 
zudumi ir – 3,43, reizin āts ar koncentr ācijas samazin ājumu.  
Tas ir: 
O 2 , kas patērēts nitrātu veidošanai = 4,57 × nitr ātu koncentr ā­
cijas pieaugums (4) 
un 
O 2 , kas patērēts nitrītu veidošanai = 3,43 × nitr ītu koncentr ācijas 
pieaugums (5) 
un 
O 2 , kas zaud ēts, nitrītiem samazinoties = - 3,43 × nitr ītu koncen ­
trācijas samazin ājums (6) 
Tātad 
O 2 patēriņš nitrifikācijas dēļ = ± 3,43 × nitr ītjona koncentr ācijas 
izmaiņas + 4,57 × nitr ātjonu koncentr ācijas pieaugums (7) 
un tādējādi 
O 2 patēriņš C oksid ēšanai = kop ējais novērotais pat ēriņš – patē­
riņš nitrifikācijas dēļ (8) 
Ja nosaka tikai oksid ēto N, nitrifik ācijai patērētā skābekļa daudzumu pirmaj ā 
tuvinājumā aprēķina kā 4,75 × oksid ētā n satura palielin ājums.  
C oksidēšanai kori ģēto vērtību tad sal īdzina ar TSP  NH3 , ko aprēķina saskaņā ar 2. 
papildinājumu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 883
 
C.5. DEGRAD ĀCIJA – BIO ĶĪMISKAIS SK ĀBEKĻA PATĒRIŅŠ 
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Ar šo metodi nosaka cietu vai š ķidru organisko vielu bio ķīmisko 
skābekļa patēriņu (BSP).  
Pēc šīs metodes ieg ūtie dati attiecas uz ūdenī šķīstošām vielām; taču 
vismaz princip ā pēc tās var test ēt arī gaistošas un mazš ķīstošas 
vielas.  
Šī metode izmantojama tikai t ādu organisko vielu test ēšanai, kur ām 
šim nolūkam izmantotaj ā koncentr ācijā nav inhib ējošas iedarb ības uz 
baktērijām. Ja pārbaudāmā viela neš ķīst līdz testējamajai koncentr ā­
cijai, jāveic īpaši pasākumi, piem ēram, testējamās vielas disper ģē­ 
šanai jāizmanto ultraska ņa. 
Informācija par toksiskumu attiec ībā pret mikroorganismiem var 
noderēt, izvērtējot neviennoz īmīgus rezult ātus un izv ēloties vajadz īgo 
koncentrācijas diapazonu.  
1.2. DEFIN ĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
Ar BSP saprot izš ķīdušā skābekļa masu, kas konkr ētos apstākļos 
nepieciešama noteikta tilpuma vielas š ķīduma bio ķīmiskās oksidē­ 
šanās procesa nodrošin āšanai.  
Iegūtos rezult ātus norāda BSP gramos uz vienu gramu p ārbaudītās 
vielas.  
1.3. STANDARTVIELAS  
Sējmateriāla aktivitātes pārbaudei ieteicams izmantot piem ērotu stan­
dartvielu.  
1.4. METODES PRINCIPS  
Iepriekš noteiktu vielas daudzumu, kas izš ķīdināts vai disper ģēts 
piemērotā un labi aer ētā barotnē, kas aps ēta ar mikroorganismu 
sējmateriālu, inkubē tumsā nemainīgā apkārtējā temperat ūrā. 
BSP nosaka p ēc izšķīdušā skābekļa koncentr ācijas starp ības testē­ 
šanas sākumā un beigās. Noteikšanas ilgums ir vismaz piecas dienas, 
bet ne vair āk par 28 dien ām. 
Vienlaikus paral ēli jāveic tukš ā parauga anal īze, kurā nav pārbau­
dāmās vielas.  
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
BSP noteikšanu nevar uzskat īt par piln īgi drošu vielas biosadal īšanās 
rādītāju. Tā ir izmantojama tikai k ā iepriekšēja pārbaude.  
1.6. METODES APRAKSTS  
Pārbaudāmo vielu iepriekš izš ķīdina ūdenī vai disper ģē, lai iegūtu 
BSP noteikšanai vajadz īgo koncentr āciju. Nosaka BSP p ēc jebkuras 
piemērotas valsts vai starptautiskas standartmetodes.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 884
 
2. DATI UN IZV ĒRTĒŠANA  
BSP sākotnējā šķīdumā aprēķina pēc izvēlētās standartmetodes un 
norāda BSP gramos uz vienu test ējamās vielas gramu.  
3. P ĀRSKATS  
Jānorāda izmantot ā metode.  
Bioķīmiskais sk ābekļa patēriņš ir vidējais rādītājs, kas ieg ūts vismaz 
no trim der īgiem mērījumiem.  
Pārskatā jāiekļauj visa inform ācija un piez īmes, kas attiecas uz rezul ­
tātu interpret āciju, jo īpaši par test ējamās vielas piemais ījumiem, 
agregātstāvokli, toksisko iedarb ību un sast āvu, kas var ietekm ēt 
rezultātus. 
Ja izmanto piedevu, kas inhib ē bioloģisko nitrifik āciju, tas j ānorāda. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
Standartmetožu saraksts, piem ēram: 
NF T 90-103: Bio ķīmiskā skābekļa patēriņa noteikšana.  
NBN 407: Bio ķīmiskais sk ābekļa patēriņš. 
NEN 32355.4:  Bepaling van het biochemish zuurstofverbruik 
(BZV) . 
The determination of biochemical oxygen demand, Methods for 
the examination of water and associated materials, HMSO, 
London.  
ISO 5815: Biolo ģiskā skābekļa patēriņa noteikšana p ēc n dienām. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 885
 
C.6. DEGRAD ĀCIJA – ĶĪMISKAIS SK ĀBEKĻA PATĒRIŅŠ 
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Pēc šīs metodes nosaka cietu vai š ķidru organisko vielu ķīmisko 
skābekļa patēriņu (ĶSP) iepriekš noteiktos, standartiz ētos laborato ­
rijas apstākļos. 
Testēšanai un rezult ātu interpret ācijai var b ūt noderīga inform ācija 
par vielas sast āvu (piem ēram, organisko savienojumu halog ēnsāļi, 
dzelzs sāļi, hlororganiskie savienojumi).  
1.2. DEFIN ĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
Ķīmiskais sk ābekļa patēriņš raksturo vielas oksid ējamību, kas ir 
ekvivalenta oksid ējošā reaģenta skābekļa daudzumam, kuru noteiktos 
laboratorijas apst ākļos patērē pārbaudāmā viela.  
Iegūtos rezult ātus norāda ĶSP gramos uz vienu gramu p ārbaudītās 
vielas.  
1.3. STANDARTVIELAS  
Pārbaudot jaunu vielu, ne visos gad ījumos jāizmanto standartvielas. 
Tās galvenok ārt izmanto metožu periodiskai kalibr ēšanai un dod 
iespēju salīdzināt pēc citas metodes ieg ūtus rezult ātus. 
1.4. METODES PRINCIPS  
Iepriekš noteiktu vielas daudzumu, kas izš ķīdināts vai disper ģēts 
ūdenī, oksidē ar kālija dihrom ātu, divas stundas v ārot koncentr ētā 
sērskābes vidē ar atteci, par katalizatoru izmantojot sudraba sulf ātu. 
Dihromāta atlikumu nosaka, titr ējot ar standartiz ētu dzelzs (II) 
amonija sulf ātu. 
Testējot hloru saturošas vielas, hlor īdu traucējošās ietekmes samazi ­
nāšanai pievieno dz īvsudraba sulf ātu (  1 ). 
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
ĶSP tā noteikšanas veida d ēļ ir oksidēšanās spējas rādītājs, un kā 
tādu to var izmantot k ā praktisku pa ņēmienu organisk ās vielas 
daudzuma noteikšanai.  
Noteikšanu var trauc ēt hlorīdjoni; ĶSP noteikšanu var trauc ēt arī 
neorganiskas vielas ar reduc ētāju vai oksid ētāju īpašībām. 
Daļa ciklisko savienojumu un gaistošu vielu (piem ēram, zem ākās 
taukskābes) šīs metodes apst ākļos pilnībā neoksidējas. 
1.6. METODES APRAKSTS  
Pārbaudāmo vielu izš ķīdina vai disper ģē, lai ĶSP būtu 250–600 mg/l.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 886  
( 1 ) Lai nov ērstu dzīvsudraba izpl ūdes vidē, šķīdumus, kuri satur dz īvsudraba s āļus, pēc 
lietošanas att īra.
 Piezīmes 
Mazšķīstošas un gr ūti disperģējamas vielas smalki saberzta pulvera 
vai šķidruma veid ā daudzum ā, kas atbilst apm ēram 5 mg ĶSP, 
nosver un p ārnes noteikšanas iek ārtā ar ūdeni.  
Bieži vien ķīmisko sk ābekļa patēriņu (ĶSP), jo īpaši mazš ķīstošām 
vielām, ērtāk noteikt p ēc metodes varianta, t. i., sl ēgtā sistēmā ar 
spiediena izl īdzināšanas ierīci (H. Kelkenberg , 1975). Bieži vien p ēc 
šīs modifik ācijas var ieg ūt labus rezult ātus tādiem savienojumiem, 
piemēram, etiķskābei, kas p ēc parastās metodes ir gr ūti analizējami. 
Tomēr šī metode neder pirid īnam. Ja (1) noteikto k ālija dihrom āta 
koncentrāciju paaugstina l īdz 0,25 N (0,0416 M), var izmantot tiešu 
5–10 mg iesvaru, kas ir b ūtiski ūdenī mazšķīstošu vielu ĶSP noteik ­ 
šanai (skat īt (2)).  
Pārējos gadījumos ĶSP nosaka p ēc jebkuras piem ērotas valsts vai 
starptautiskas standartmetodes.  
2. DATU IZV ĒRTĒŠANA  
Pārbaudes laik ā kolbā novēroto ĶSP aprēķina pēc izvēlētās standart ­
metodes un nor āda ĶSP gramos uz vienu test ējamās vielas gramu.  
3. P ĀRSKATS  
Jānorāda izmantot ā standartmetode.  
Ķīmiskais sk ābekļa patēriņš ir vidējais rādītājs, kas ieg ūts vismaz no 
trim mērījumiem. P ārskatā jāiekļauj visa inform ācija un piez īmes, 
kas attiecas uz rezult ātu interpret āciju, jo īpaši – par test ējamās vielas 
piemaisījumiem, agreg ātstāvokli un īpašībām (ja tādas ir zin āmas), 
kas var ietekm ēt noteikšanas rezult ātus. 
Ja hlorīdjonu trauc ējošās ietekmes samazin āšanai izmanto dz īvsu­
draba sulf ātu, tas ir j ānorāda. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) Kelkenberg, H.,Z. von Wasser und Abwasserforschung, 1975, 
Vol. 8, p. 146.  
(2) Gerike, P. The biodegradability testing of poorly water soluble 
compounds. Chemosphere, 1984, Vol. 13, p. 169.  
Standartmetožu saraksts, piem ēram: 
NBN T 91-201: Ķīmiskā skābekļa patēriņa noteikšana.  
ISBN O 11 7512494: Pies ārņotu ūdeņu un notek ūdeņu ķīmi­
skais skābekļa patēriņš (dihrom āta skaitlis).  
NF T 90-101: Ķīmiskā skābekļa patēriņa noteikšana.  
DS 217 = ūdens anal īze: Ķīmiskā skābekļa patēriņa noteik­ 
šana.  
DIN 38409-H-41: Ķīmiskā skābekļa patēriņa (ĶSP) noteik ­ 
šana virs 15 mg litr ā. 
NEN 3235 5.3:  Bepaling van het chemisch zuurstofverbruik . 
ISO 6060 Ūdens kvalit āte: Ķīmiskā skābekļa patēriņa noteik­ 
šanas dihrom āta metodes.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 887
 
C.7. NOĀRDĪŠANĀS – ABIOTISKA NO ĀRDĪŠANĀS: HIDROL ĪZE 
ATKARĪBĀ NO pH  
1. METODE  
Šī testēšanas metode ir ekvivalenta ESAO TG 111 (2004) metodei.  
1.1. IEVADS  
Ķīmiskās vielas var iek ļūt virszemes ūdeņos to tiešas lietošanas vai 
izsmidzin āšanas kļūdas dēļ, no atkritumiem, ar virszemes noteci un 
drenu noteci, notek ūdeņiem, ražošanas, sadz īves un lauksaimniec ības 
notekūdeņiem, kā arī no atmosf ēras, un min ētās vielas šajos ūdeņos 
var pārveidoties ķīmiskos (piem ēram, hidrol īze, oksid ēšanās), foto­ 
ķīmiskos procesos un/vai mikroorganismu iedarb ībā. Šajos nor ādī­
jumos ir aprakst īta laboratorijas test ēšanas metode ķīmisko vielu 
abiotisku hidrol ītisku pārvērtību noteikšanai ūdens vidē parasti sasto ­
pamo pH v ērtību intervālā (pH 4–9), un šie nor ādījumi pamatojas uz 
attiecīgajiem nor ādījumiem par test ēšanu, kas min ēti (1), (2), (3), (4), 
(5), (6), (7).  
Eksperiment āli nosaka: i) test ējamās vielas hidrol īzes ātrumu atkar ībā 
no pH, un ii) to hidrol īzes produktu identit āti vai īpašības, veido ­ 
šanās un noārdīšanās ātrumu, kuru iedarb ībai var tikt pak ļauti orga­
nismi. Šie p ētījumi var b ūt nepieciešami par ķīmiskajām vielām, 
kuras tiek ievad ītas tieši ūdenī, vai arī ir iespējams, ka t ās nokļūst 
vidē kādā citā no iepriekš min ētajiem veidiem.  
1.2. DEFIN ĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
Skatīt 2. papildin ājumu.  
1.3. METODES PIEM ĒROTĪBA 
Metode ir visp ār piemērota ķīmiskajām vielām (ar radioizotopiem 
iezīmētām un neiez īmētām), kuru noteikšanai ir piem ērota analītiska 
metode, kas nodrošina pietiekamu pareiz ību un jut ību. Šī testēšanas 
metode ir izmantojama nedaudz gaistošiem un negaistošiem savieno ­
jumiem ar pietiekamu š ķīdību ūdenī. Testēšanas metodi nav ietei ­
cams izmantot ķīmiskajām vielām, kurām ir liela gaistam ība no 
ūdens (t. i., fumiganti, organiskie š ķīdinātāji), un tāpēc šīs vielas 
eksperimenta apst ākļos nevar aiztur ēt šķīdumā. Var gad īties, ka test ē­ 
šana būs apgrūtināta, ja vielai ir minim āla šķīdība ūdenī (8). 
1.4. METODES PRINCIPS  
Steriliem ūdens buferš ķīdumiem ar atš ķirīgu pH vērtību (pH 4, 7 un 
9) pievieno test ējamo vielu un iztur tums ā kontrolējamos laborato ­
rijas apstākļos (pastāvīgā temperat ūrā). Pēc noteiktiem laika interv ā­
liem buferš ķīdumus analiz ē, nosakot attiec īgās testējamās vielas un 
to hidrolīzes produktu saturu. Test ējamo vielu iez īmējot ar radioiz ­
otopu (piem ēram,  14 C), var vienk āršāk noteikt masas bilanci.  
Šajā testēšanas metod ē paredzēts izmantot pak āpeniskas test ēšanas 
pieeju, tā ir norādīta un izskaidrota 1. papildin ājumā. Katrā nākamajā 
testēšanas posm ā izmanto iepriekš ējā posmā iegūtos rezult ātus. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 888
 
1.5. INFORM ĀCIJA PAR TEST ĒJAMO VIELU  
Hidrolīzes ātruma noteikšanai var izmantot neiez īmētu vai ar radio ­
izotopiem iez īmētu testējamo vielu. Iez īmētā viela parasti b ūtu jāiz­
vēlas, pētot hidrol īzes gaitu un nosakot masas bilanci; tom ēr īpašos 
gadījumos var ētu būt, ka iez īmēšana nav absol ūti nepieciešama. 
Ieteicams iez īmēšanai izmantot  14 C izotopu, bet var b ūt lietderīgi 
izmantot ar ī citus radioizotopus, piem ēram,  13 C, 15 N, 3 H. Ja iesp ē­
jams, jāiezīmē molekulas stabil ākās daļas. Piemēram, ja test ējamās 
vielas strukt ūrā ir viens arom ātiskais gredzens, j āiezīmē šis gredzens; 
ja ir divi vai vair āki šādi gredzeni, tad iesp ējams, ka vajadz ēs atse­
višķi pētīt katra iez īmētā aromātiskā gredzena p ārvērtības, lai ieg ūtu 
attiecīgo inform āciju par hidrol īzes produktu veidošanos. Test ējamās 
vielas tīrības pakāpei jābūt vismaz 95 %.  
Pirms hidrol īzes testa par test ējamo vielu j āiegūst šāda inform ācija: 
a) šķīdība ūdenī (A.6. test ēšanas metode);  
b) šķīdība organiskajos š ķīdinātājos; 
c) tvaika spiediens (A.4. test ēšanas metode) un/vai Henrija 
konstante;  
d) sadalījuma koeficients n-oktanol ā/ūdenī (A.8. test ēšanas metode);  
e) disociācijas konstante (pKa) (ESAO TG 112 metode) (9);  
f) tiešās un netieš ās fotolīzes ātrums ūdenī, kur nepieciešams.  
Jābūt izmantojam ām analītiskām metodēm testējamās vielas un, attie ­
cīgos gadījumos, tās hidrolīzes produktu kvantitat īvai noteikšanai un 
identifikācijai ūdens šķīdumos (skat īt arī 1.7.2. punktu).  
1.6. STANDARTVIELAS  
Ja iespējams, standartvielas j āizmanto hidrol īzes produktu identifik ā­
cijai un kvantitat īvai noteikšanai ar spektroskopijas un hromatogr ā­
fijas metod ēm vai cit ām metodēm ar pietiekamu jut ību. 
1.7. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
1.7.1.  Atg ūstamība 
Vismaz divu buferš ķīduma vai to ekstrakta š ķīduma anal īze divos 
atkārtojumos t ūlīt pēc testējamās vielas pievienošanas dod pirm ās 
liecības par anal ītiskās metodes atk ārtojamību un attiec īgās proce­
dūras vienveid ību. Atgūstamību nākamajiem test ēšanas posmiem 
nosaka p ēc attiecīgajām masas bilanc ēm (ja lieto iez īmētu vielu). 
Gan iezīmētām, gan neiez īmētām vielām atgūstamībai jābūt no 
90 % līdz 110 % (7). Ja tehnisku iemeslu d ēļ to panākt grūti, neie­
zīmētām vielām pieņemama ar ī atgūstamība 70 % l īmenī, bet tas 
jāpamato.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 889
 
1.7.2.  Anal ītiskās metodes atk ārtojamība un jut ība 
Testējamās vielas un t ās hidrolīzes produktu kvantitat īvai noteikšanai 
izmantojam ās analītiskās metodes atk ārtojamību var pārbaudīt ar to 
pašu buferš ķīdumu (vai to ekstraktu) dublik ātu paraugu anal īzi pēc 
tam, kad hidrol īzes produkti ir izveidojušies kvantitat īvai noteikšanai 
pietiekam ā daudzum ā. 
Analītiskajai metodei j ābūt pietiekami jut īgai, lai noteiktu testa vielas 
koncentrācijas līdz pat 10 % vai maz āk no sākotnējās koncentr ācijas. 
Ja vajadz īgs, analītiskajām metodēm jābūt arī pietiekami jut īgām, lai 
noteiktu hidrol īzes produktu daudzum ā 10 % vai vair āk no lietot ā 
daudzuma (jebkur ā momentā eksperimenta gait ā) līdz pat 25 % vai 
mazāk no tā maksimālās koncentr ācijas.  
1.7.3.  Hidrol īzes kinētikas datu ticam ības interv āli 
Ticamības interv āli jāaprēķina un jānorāda visiem regresijas koefi ­
cientiem, ātruma konstant ēm, pussadal īšanās laikiem un citiem kin ē­
tikas datiem (piem ēram, DT50).  
1.8. TEST ĒŠANAS METODES APRAKSTS  
1.8.1.  Iek ārtas un aparat ūra 
Pētījumi jāveic stikla traukos (piem ēram, mēģenēs, nelielās kolbās), 
ja nepieciešams, tums ā sterilos apst ākļos, izņemot gad ījumus, kad 
iepriekšējie dati (piem ēram, sadal ījuma koeficients n-oktanol ā–ūdenī) 
nenorāda, ka test ējamā viela var pielipt pie stikla. Š ādos gadījumos 
jāapsver citu materi ālu (piemēram, teflona) izmantošana. Iesp ējams, 
ka pielipšanas probl ēmu varētu novērst, izmantojot k ādu vai vair ākas 
šādas metodes:  
— uz test ēšanas trauka sieni ņām adsorb ētās testējamās vielas un 
hidrolīzes produktu masas noteikšana,  
— ultraska ņas vannas izmantošana,  
— visu stikla trauku mazg āšana ar š ķīdinātāju pēc katras paraugu 
ņemšanas reizes,  
— prepar ātu izmantošana,  
— palielin āta papildš ķīdinātāja daudzuma izmantošana test ējamās 
vielas ievad īšanai sist ēmā; ja izmanto papildš ķīdinātāju, tas 
nedrīkst izraisīt testējamās vielas hidrol īzi. 
Parasti ir nepieciešami ūdens vannas krat ītāji ar temperat ūras regu­
lēšanu vai termostati daž ādu testējamo šķīdumu inkub ācijai.  
Nepieciešamas standarta laboratorijas iek ārtas, ieskaitot š ādas: 
— pH-metrs,  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 890
 
— tādi analītiskie instrumenti k ā gāzes hromatogr āfijas,  HPLC  
hromatogr āfijas, plānslāņa hromatogr āfijas iek ārta, ieskaitot 
detektēšanas iek ārtu, kas piem ērota ar radioizotopiem iez īmēto 
un neiezīmēto materiālu analīzei vai inversajai izotopu atš ķaidī­ 
šanas metodei,  
— instrumenti identifik ācijai (piem ēram, MS, GC-MS,  HPLC -MS, 
KMR u. c.),  
— šķidruma scintil ācijas skait ītājs, 
— šķirpiltuves š ķidrumu ekstrakcijai,  
— aparat ūra šķīdumu un ekstraktu koncentr ēšanai (piem ēram, rotā­
cijas iztvaic ētājs), 
— iekārta ar temperat ūras kontroli (piem ēram, ūdens vanna).  
Pie nepieciešamajiem ķīmiskajiem rea ģentiem pieder, piem ēram: 
— analītiskās tīrības organiskie š ķīdinātāji, piemēram, heks āns, 
dihlormet āns u. c.,  
— scintil ācijas šķidrums,  
— buferš ķīdumi (sīkāk skatīt 1.8.3. punkt ā). 
Visi hidrol īzes testā izmantojamie stikla trauki, anal ītiski tīrs ūdens 
un buferš ķīdumi jāsterilizē. 
1.8.2.  Test ējamās vielas pievienošana  
Testējamā viela buferš ķīdumiem (skat īt 3. papildin ājumu) jāpievieno 
ūdens šķīdumu veid ā. Ja nepieciešams, test ējamās vielas piln īgai 
izšķīdināšanai un sajaukšanai neliel ā daudzum ā var izmantot š ķīdi­
nātājus, kas sajaucas ar ūdeni (piem ēram, acetonitrilu, acetonu, 
etanolu), parasti to tilpuma da ļai nepārsniedzot 1 %. Ja j āizmanto 
šķīdinātāji augstākās koncentr ācijās (piemēram, ja test ējamā viela ir 
mazšķīstoša), tas pie ļaujams tikai tad, ja var uzskat āmi parādīt, ka 
šķīdinātājam nav nek ādas ietekmes uz test ējamo vielu hidrol īzi. 
Produkta prepar ātus parasti nav ieteicams izmantot, jo nevar izsl ēgt, 
ka to sast āvdaļas neietekm ē hidrolīzes procesu. Tom ēr, ja testējamā 
viela slikti š ķīst ūdenī vai piel īp pie stikla (skat īt 1.8.1. punktu), 
preparāta izmantošana var ētu būt pieņemama alternat īva. 
Jāizmanto viena test ējamās vielas koncentr ācija; šī koncentr ācija 
nedrīkst pārsniegt 0,01 M vai pusi no pies ātināta šķīduma koncen ­
trācijas (skat īt 1. papildin ājumu).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 891
 
1.8.3.  Buferš ķīdumi  
Hidrolīzes tests j āveic pie pH v ērtībām 4, 7 un 9. Šim nol ūkam 
jāgatavo buferš ķīdumi no anal īžu veikšanai piem ērotas tīrības klases 
vielām (reagent grade ) un ūdens. Dažas ieteicam ās bufersist ēmas ir 
minētas 3. papildin ājumā. Jāņem vērā, ka izmantotais buferš ķīdums 
var ietekm ēt hidrolīzes ātrumu, un š ādos gadījumos jālieto cits bufer ­ 
šķīdums.  
Buferšķīdumu pH j āmēra, izmantojot kalibr ētu pH-metru, ar precizi ­
tāti vismaz 0,1 nepieciešamaj ā temperat ūrā. 
1.8.4.  Test ēšanas apst ākļi 
1.8.4.1.  Testēšanas temperat ūra 
Hidrolīzes pētījumi jāveic past āvīgā temperat ūrā. Ekstrapol ācijai ir 
svarīgi temperat ūru uzturēt ar precizit āti vismaz ± 0,5  o C. 
Iepriekšējais tests (1. posms) j āveic 50  o C temperat ūrā, ja testējamās 
vielas hidrol īzes raksturlielumi nav zin āmi. Nākamo posmu kin ēti­
skie testi j āveic vismaz trij ās temperat ūrās (ieskaitot 50  o C tempera ­
tūru), izņemot gad ījumus, kad test ējamā viela saska ņā ar testēšanas 
pirmajā posmā iegūtajiem rezult ātiem ir stabila pret hidrol īzi. Ietei­
camais temperat ūras diapazons ir 10–70  o C (turklāt ieteicams, lai 
vismaz viena no izmantotaj ām temperat ūrām būtu zemāka par 
25 o C), iekļaujot pārskatā norādāmo standarta apst ākļu temperat ūru 
25 o C un vid ē sastopamo temperat ūru intervāla lielāko daļu. 
1.8.4.2.  Gaisma un sk ābeklis  
Veicot hidrol īzes testus, ar jebk ādu piemērotu metodi j ānovērš iespē­
jamā fotolīze. Jāveic arī visi iesp ējamie pas ākumi skābekļa iedar­
bības novēršanai (piem ēram, 5 min barbot ējot hēliju, slāpekli vai 
argonu pirms š ķīduma sagatavošanas).  
1.8.4.3.  Testēšanas ilgums  
Orientējošais tests j āveic piecas dienas, bet n ākamajos posmos testi 
jāveic, līdz hidroliz ējas 90 % test ējamās vielas, vai 30 dienas atka ­
rībā no tā, kurš no šiem laika periodiem ir īsāks. 
1.8.5.  Test ēšanas veikšana  
1.8.5.1.  Orient ējošais tests (1. posms)  
Orientējošo testu veic 50 ± 0,5  o C temperat ūrā pie pH 4, 7 un 9. Ja 
pēc piecām dienām (t  0,525 o C > 1 gads) hidroliz ējušies maz āk nekā 
10 % vielas, test ējamā viela uzskat āma par hidrol ītiski stabilu un 
turpmāku testēšanu parasti nav nepieciešams veikt. Ja ir zin āms, ka 
testējamā viela ir nestabila vid ē sastopam ās temperat ūrās, orientējo­ 
šais tests nav j āveic. Anal ītiskajai metodei j ābūt ar pietiekamu preci ­
zitāti un jutību, lai var ētu konstat ēt sākotnējās koncentr ācijas sama ­
zinājumu par 10 %.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 892
 
1.8.5.2.  Nestabilu vielu hidrol īze (2. posms)  
Nākamajā posmā testēšana jāveic pie t ām pH v ērtībām, kurās 
iepriekš orient ējošā testā konstatēta testējamās vielas nestabilit āte. 
Testējamās vielas buferš ķīdumi jāiztur termostat ā izraudz ītajās 
temperatūrās. Lai noteiktu pirm ās kārtas reakcijas, visi š ķīdumi 
jāanalizē laika interv ālos, kas nodrošina vismaz sešus att ālinātus 
datu punktus, parasti no 10 % l īdz 90 % no test ējamās vielas hidro ­
līzes. Atseviš ķie atkārtojumi (minim ālais atkārtojumu skaits ir divi 
paraugi atseviš ķos reakcijas traukos) j āņem un saturs j āizanalizē pēc 
katra no vismaz sešiem paraugu ņemšanas laikiem (ieg ūstot vismaz 
divpadsmit atk ārtojumu datu punktus). Viena apvienota parauga 
izmantošana, no kura katr ā paraugu ņemšanas termi ņā ņem atseviš ­ 
ķas pārbaudāmā šķīduma alikvotas, uzskat āma par neatbilstošu pa ņē­
mienu, jo t ādējādi nav iesp ējams veikt datu izkliedes anal īzi un var 
rasties probl ēmas, kas saist ītas ar test ējamā šķīduma kontamin āciju. 
Sterilitātes apstiprin āšanas testi j āveic pēdējā posma testa beig ās 
(t. i., pie 90 % hidrol īzes vai p ēc 30 dien ām). Tom ēr, ja netiek 
novērota vielas no ārdīšanās (t. i., p ārveidošan ās), sterilit ātes testi 
nav uzskat āmi par nepieciešamiem.  
1.8.5.3.  Hidrol īzes produktu identifik ācija (3. posms)  
Jebkādi nozīmīgāki hidrolīzes produkti, vismaz tie, kas reprezent ē > 
10 % no lietot ās devas, j āidentificē ar piem ērotām analītiskajām 
metodēm. 
1.8.5.4.  Fakultat īvie testi  
Papildu testi pie cit ām pH vērtībām, izņemot 4, 7 un 9, var b ūt jāveic 
gadījumos, kad test ējamā viela ir hidrol ītiski nestabila. Piem ēram, 
fizioloģijā var būt jāveic testēšana skābākā vidē (piemēram, pie pH 
1,2) vien ā fiziolo ģiskajiem procesiem atbilstošaj ā 
temperatūrā (37  o C). 
2. DATI  
Ja nepieciešams, test ējamās vielas un hidrol īzes produktu daudzumi 
jānorāda procentos no lietot ās sākotnējās koncentr ācijas un, ietei ­
cams, koncentr āciju (mg/L) veid ā katram paraugu ņemšanas 
termiņam, pH un test ēšanas temperat ūrai. Bez tam j ānorāda masas 
bilance procentos no lietot ās sākotnējās koncentr ācijas, ja test ējamā 
viela iezīmēta ar izotopiem.  
Datiem par test ējamās vielas koncentr ācijas izmai ņām laikā jāveic 
logaritmiskie p ārveidojumi, un tie j āattēlo grafiski atkar ībā no 
laika. Jāidentificē nozīmīgākie hidrol īzes produkti, vismaz tie, kas 
reprezentē > 10 % no lietot ās devas, un to koncentr ācijas pēc loga­
ritmiskiem p ārveidojumiem ar ī jāattēlo grafiski l īdzīgā veidā kā par 
testējamo vielu, lai par ādītu to veidošan ās un noārdīšanās ātrumus.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 893
 
2.1. REZULT ĀTU APSTR ĀDE 
Precīzākas pussadal īšanās vai DT  50 vērtības jāiegūst, izdarot apr ē­ 
ķinus pēc atbilstoša kin ētiskā modeļa. Pussadal īšanās un/vai DT  50 
vērtības (kopā ar ticamības līmeņiem) jānorāda visām pH un tempe ­
ratūras vērtībām kopā ar izmantot ā modeļa aprakstu, kin ētikas kārtu 
un determin ācijas koeficientu (r  2 ). Ja vajadz īgs, aprēķini jāveic arī 
par hidrol īzes produktiem.  
Ja hidrolīzes ātrumu nosaka daž ādās temperat ūrās, šķietamās pirmās 
kārtas hidrol īzes ātruma konstantes (k  obs ) jānosaka kā temperat ūras 
funkcija. Apr ēķinam jāpamatojas gan uz k  obs sadalīšanu ātruma 
konstantēs skābes kataliz ētai hidrol īzei, hidrol īzei neitrālā vidē un 
bāzes kataliz ētai hidrol īzei (attiec īgi k  H , k neutral  , un k  OH ), gan uz 
Areniusa vien ādojumu:  
k obs ¼ k H ½H þ â þ k neutral þ k OH ½OH Ä â ¼ Σ 
i¼H;neutral ;OH A i e ÄB i=T 
kur Ai un Bi ir attiec īgi regresijas vien ādojuma br īvais loceklis un 
virziena koeficients ln ki line ārajai regresijai atkar ībā no absol ūtās 
temperatūras kelvinos (K) apgriezt ās vērtības. Izmantojot Areniusa 
vienādojumu sk ābes kataliz ētai hidrol īzei, hidrol īzei neitrālā vidē un 
bāzes kataliz ētai hidrol īzei, var apr ēķināt šķietamās pirmās kārtas 
hidrolīzes reakcijas ātruma konstantes un t ādējādi – arī pussadal ī­ 
šanās laikus cit ās temperat ūrās, kurām ātruma konstantes eksperi ­
mentāli noteikt nav iesp ējams (10).  
2.2. REZULT ĀTU NOV ĒRTĒŠANA UN INTERPRET ĀCIJA  
Vairums hidrol īzes reakciju norisin ās ar šķietamās pirmās kārtas 
reakciju ātrumu, un t āpēc pussadal īšanās laiks nav atkar īgs no 
koncentrācijas (skat īt 4. vienādojumu 2. papildin ājumā). Tas parasti 
ļauj rezult ātus, kas ieg ūti laboratorij ā koncentr ācijām no 10  -2 līdz 
10 -3 M, attiecin āt uz vides apst ākļiem (≤ 10  -6 M) (10). Ja nosaka 
gan pH, gan temperat ūru, vairākus piem ērus tam, ka past āv laba 
sakritība hidrol īzes ātrumiem, kas noteikti t īrā un dabisk ā ūdenī, 
par daudz ām ķīmiskajām vielām aprakst ījuši Mabey  un Mill  (11).  
3. P ĀRSKATS  
3.1. TEST ĒŠANAS P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā jāiekļauj vismaz š āda inform ācija. 
Testējamā viela:  
— ikdienas nosaukums, ķīmiskais nosaukums,  CAS  numurs, struk ­
tūrformula (nor ādot iezīmēto vietu, ja lieto ar radioizotopu iez ī­
mētu vielu) un attiec īgās fizikāli ķīmiskās īpašības (skat īt 
1.5. punktu),  
— testējamās vielas t īrība (piemais ījumi),  
— iezīmētās vielas iez īmes tīrība un mol ārā aktivitāte (kur piem ē­
rojams).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 894
 
— Buferš ķīdumi:  
— gatavošanas datumi un zi ņas par pagatavošanu,  
— izmantot ās bufervielas un ūdens,  
— buferš ķīdumu mol ārā koncentr ācija un pH.  
Testēšanas apst ākļi: 
— pētījumu veikšanas datumi,  
— izmantotais test ējamās vielas daudzums,  
— testējamās vielas lietošanai izmantot ā metode un š ķīdinātāji 
(veids un daudzums),  
— inkub ēto testējamās vielas buferš ķīdumu tilpums,  
— izmantot ās inkubācijas sistēmas apraksts,  
— pH un temperat ūra pētījuma laik ā, 
— paraugu ņemšanas laiki,  
— ekstrakcijas metodes,  
— testējamās vielas un t ās hidrolīzes produktu daudzuma noteik ­ 
šanas un identifik ācijas metodes buferš ķīdumos,  
— atkārtojumu skaits.  
Rezultāti: 
— izmantoto anal ītisko metožu atk ārtojamība un jut ība, 
— atgūstamība (% vērtības derīgiem pētījumu rezult ātiem norādītas 
1.7.1. punkt ā), 
— tabulā apkopoti dati par atk ārtojumiem un to vid ējās vērtības, 
— masas bilance p ētījuma laik ā un pētījuma beig ās (ja lieto iez īmētu 
testējamo vielu),  
— orient ējošā pētījuma rezult āti, 
— rezult ātu novērtējums un interpret ācija, 
— visi ori ģinālie dati un skait ļi. 
Ja nosaka hidrol īzes ātrumu, ir nepieciešama tikai š āda inform ācija: 
— koncentr ācijas grafiki atkar ībā no laika (test ējamajām vielām un, 
attiecīgos gadījumos, hidrol īzes produktiem) pie katras pH 
vērtības un temperat ūras, 
— Areniusa vien ādojuma rezult ātu tabulas temperat ūrai 20  o C/25  o C, 
norādot pH, ātruma konstanti (h  -1 vai dienā -1 ), pussadal īšanās 
laiku vai DT  50 , temperat ūras (  o C), ieskaitot ticam ības līmeņus 
un determin ācijas koeficientus (r  2 ), vai citu l īdzīgu inform āciju, 
— iespējamā hidrolīzes gaita.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 895
 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) OECD (1981). Hydrolysis as a Function of pH. OECD Guide ­
line for Testing of Chemicals Nr. 111, adopted 12 May 1981.  
(2) US-Environmental Protection Agency (1982). 40 CFR 
796.3500, Hydrolysis as a Function of pH at 25  o C. Pesticide 
Assessment Guidelines, Subdivision N. Chemistry: Environ ­
mental Fate.  
(3) Agriculture Canada (1987). Environmental Chemistry and Fate 
Guidelines for registration of pesticides in Canada.  
(4) European Union (EU) (1995). Commission Directive 95/36/EC 
amending Council Directive 91/414/EEC concerning the placing of plant protection products on the market. Annex V: Fate and Behaviour in the Environment.
 
(5) Dutch Commission for Registration of Pesticides (1991). 
Application for registration of a pesticide. Section G: Beha ­
viour of the product and its metabolites in soil, water and air.  
(6) BBA (1980). Merkblatt Nr. 55, Teil I und II: Prüfung des 
Verhaltens von Pflanzenbehandlungsmitteln im Wasser (October 1980).
 
(7) SETAC (1995). Procedures for Assessing the Environmental 
Fate and Ecotoxicity of Pesticides. Mark R. Lynch, Ed.  
(8) OECD (2000). Guidance document on aquatic toxicity testing 
of difficult substances and mixtures, OECD Environmental Health and Safety Publications Series on Testing and Asses ­
sment Nr. 23.
 
(9) OECD (1993). Guidelines for the Testing of Chemicals. Paris. 
OECD (1994–2000): Addenda 6-11 to Guidelines for the Testing of Chemicals.
 
(10) Nelson, H, Laskowski D, Thermes S, and Hendley P. (1997) 
Recommended changes in pesticide fate study guidelines for 
improving input to computer models. (Text version of oral presentation at the 14
 th Annual Meeting of the Society of 
Environmental Toxicology and Chemistry, Dallas TX, 
November 1993).  
(11) Mabey, W. and Mill, T. (1978). Critical review of hydrolysis 
of organic compounds in water under environmental condi ­
tions. J. Phys. Chem. Ref. Data 7, p. 383–415.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 896
 
1. PAPILDIN ĀJUMS  
Hidrolīzes pakāpeniskas test ēšanas shēma
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 897
 
2. PAPILDINAJUMS  
Definīcijas un m ērvienības 
Jāizmanto tikai standarta starptautisk ās sistēmas mērvienības (SI).  
Testējamā viela : viela, sākotnējais savienojums vai t ās transform ācijas produkti.  
Pārveidošan ās produkti : visas vielas, kas rodas test ējamās vielas biotiskas vai 
abiotiskas transform ācijas rezult ātā. 
Hidrolīzes produkti : visas vielas, kas rodas test ējamās vielas hidrol ītiskas trans ­
formācijas reakcij ās. 
Hidrolīze: testējamās vielas RX reakcija ar ūdeni, kur ā notiek X- grupas 
apmaiņas reakcija OH- grupu reakcijas centr ā: 
RX + HOH → ROH + HX [1]  
Ātrumu, pie kura RX koncentr ācija samazin ās šajā vienkāršotajā procesā, 
apraksta 
ātrums = k [H  2 O] [RX] otr ās kārtas reakcij ām 
vai 
ātrums = k [RX] pirm ās kārtas reakcij ām 
atkarībā no ātruma noteikšanas posma. Ūdens ir liel ā pārākumā salīdzinājumā ar 
testējamo vielu, t āpēc šā tipa reakcijas parasti apraksta k ā šķietamās pirmās kārtas 
reakcijas, kur ām novēroto ātruma konstanti apraksta sakar ība 
k obs = k [H  2 O] [2]  
un to var apr ēķināt pēc šāda vienādojuma  
k obs ¼ 1 
t ln C o 
C t [3] 
kur 
t = laiks  
un C  o , C t = RX koncentr ācijas laikā 0 un t.  
Šīs konstantes m ērvienības ir (laiks)  -1 , un reakcijas pussadal īšanās laiku (laiks, 
kas nepieciešams, lai izrea ģētu 50 % no RX daudzuma) apraksta ar vien ādojumu  
t 0;5 ¼ ln2 
k obs [4] 
Pussadal īšanās laiks : (t 0,5 ) ir laiks, kas nepieciešams, lai hidroliz ētos 50 % no 
testējamās vielas daudzuma, ja reakciju var aprakst īt ar pirmās kārtas kinētiku; tas 
nav atkar īgs no koncentr ācijas. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 898
 
DT 50 (izzušanas laiks 50) : laiks, kur ā testējamās vielas koncentr ācija samazin āts 
par 50 %; tas atš ķiras no pussadal īšanās laika t  0,5 , ja reakcija nenotiek atbilstoši 
pirmās kārtas reakciju kin ētikai.  
Ātruma konstantes k noteikšana daž ādās temperat ūrās 
Ja ātruma konstantes ir zin āmas divām temperat ūrām, tad ātruma konstantes cit ās 
temperatūrās var aprēķināt pēc Areniusa vien ādojuma:  
k ¼ A Ü e Ä E 
R Ü T vai ln k ¼ ÄE 
R Ü T þ ln A 
ln k grafiks atkar ībā no 1/T ir taisne ar virziena koeficientu – E/R  
kur: 
k = ātruma konstante daž ādās temperat ūrās, 
E = aktiv ācijas ener ģija (kJ/mol),  
T = absol ūtā temperat ūra (K),  
R = univers ālā gāzu konstante (8,314 J/mol.K).  
Aktivācijas ener ģiju nosaka ar regresijas anal īzi vai apr ēķina pēc šāda vienādo­
juma:  
E ¼ R Ü ln k 2 Ä ln k 1 
1 
T 1 Ä 1 
T 2 Í Î  
kur: T  2 > T  1 . ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 899
 
3. PAPILDIN ĀJUMS  
Bufersist ēmas 
A. CLARK un LUBS:  
KLĀRKA un LUBSA bufermais ījumi  ( 1 ) 
Sastāvs pH  
0,2 N HCl UN 0,2 N KCl 20  o C TEMPERAT ŪRĀ 
47,5 ml HCl + 25 ml KCl, atš ķaida līdz 100 ml 1,0 
32,25 ml HCl + 25 ml KCl, atš ķaida līdz 100 ml 1,2 
20,75 ml HCl + 25 ml KCl, atš ķaida līdz 100 ml 1,4 
13,15 ml HCl + 25 ml KCl, atš ķaida līdz 100 ml 1,6 
8,3 ml HCl + 25 ml KCl, atš ķaida līdz 100 ml 1,8 
5,3 ml HCl + 25 ml KCl, atš ķaida līdz 100 ml 2,0 
3,35 ml HCl + 25 ml KCl, atš ķaida līdz 100 ml 2,2  
0,1 M kālija biftal āts + 0,1 N HCl 20  o C TEMPERAT ŪRĀ 
46,70 ml 0,1 N HCl + 50 ml biftal āta, atšķaida līdz 100 ml 2,2 
39,60 ml 0,1 N HCl + 50 ml biftal āta, atšķaida līdz 100 ml 2,4 
32,95 ml 0,1 N HCl + 50 ml biftal āta, atšķaida līdz 100 ml 2,6 
26,42 ml 0,1 N HCl + 50 ml biftal āta, atšķaida līdz 100 ml 2,8 
20,32 ml 0,1 N HCl + 50 ml biftal āta, atšķaida līdz 100 ml 3,0 
14,70 ml 0,1 N HCl + 50 ml biftal āta, atšķaida līdz 100 ml 3,2 
9,90 ml 0,1 N HCl + 50 ml biftal āta, atšķaida līdz 100 ml 3,4 
5,97 ml 0,1 N HCl + 50 ml biftal āta, atšķaida līdz 100 ml 3,6 
2,63 ml 0,1 N HCl + 50 ml biftal āta, atšķaida līdz 100 ml 3,8  
0,1 M kālija biftal āts + 0,1 N NaOH 20  o C TEMPERAT ŪRĀ 
0,40 ml 0,1 N NaOH + 50 ml biftal āta, atšķaida līdz 100 ml 4,0 
3,70 ml 0,1 N NaOH + 50 ml biftal āta, atšķaida līdz 100 ml 4,2 
7,50 ml 0,1 N NaOH + 50 ml biftal āta, atšķaida līdz 100 ml 4,4 
12,15 ml 0,1 N NaOH + 50 ml biftal āta, atšķaida līdz 100 ml 4,6 
17,70 ml 0,1 N NaOH + 50 ml biftal āta, atšķaida līdz 100 ml 4,8  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 900  
( 1 ) Šajās tabulās minētie pH lielumi ir apr ēķināti no iesp ējamo vērtību mērījumiem, izmantojot S ērensena stan ­
darta vien ādojumu (1909). Atbilstoš ās pH vērtības ir par 0,04 vien ībām augstākas par tabul ā norādītajām 
vērtībām.
 Sastāvs pH  
23,85 ml 0,1 N NaOH + 50 ml biftal āta, atšķaida līdz 100 ml 5,0 
29,95 ml 0,1 N NaOH + 50 ml biftal āta, atšķaida līdz 100 ml 5,2 
35,45 ml 0,1 N NaOH + 50 ml biftal āta, atšķaida līdz 100 ml 5,4 
39,85 ml 0,1 N NaOH + 50 ml biftal āta, atšķaida līdz 100 ml 5,6 
43,00 ml 0,1 N NaOH + 50 ml biftal āta, atšķaida līdz 100 ml 5,8 
45,45 ml 0,1 N NaOH + 50 ml biftal āta, atšķaida līdz 100 ml 6,0  
KLĀRKA un LUBSA bufermais ījumi (turpin ājums) 
0,1 M monok ālija fosfāts + 0,1 N NaOH 20  o C TEMPERAT ŪRĀ 
5,70 ml 0,1 N NaOH + 50 ml fosf āta, atšķaida līdz 100 ml 6,0 
8,60 ml 0,1 N NaOH + 50 ml fosf āta, atšķaida līdz 100 ml 6,2 
12,60 ml 0,1 N NaOH + 50 ml fosf āta, atšķaida līdz 100 ml 6,4 
17,80 ml 0,1 N NaOH + 50 ml fosf āta, atšķaida līdz 100 ml 6,6 
23,45 ml 0,1 N NaOH + 50 ml fosf āta, atšķaida līdz 100 ml 6,8 
29,63 ml 0,1 N NaOH + 50 ml fosf āta, atšķaida līdz 100 ml 7,0 
35,00 ml 0,1 N NaOH + 50 ml fosf āta, atšķaida līdz 100 ml 7,2 
39,50 ml 0,1 N NaOH + 50 ml fosf āta, atšķaida līdz 100 ml 7,4 
42,80 ml 0,1 N NaOH + 50 ml fosf āta, atšķaida līdz 100 ml 7,6 
45,20 ml 0,1 N NaOH + 50 ml fosf āta, atšķaida līdz 100 ml 7,8 
46,80 ml 0,1 N NaOH + 50 ml fosf āta, atšķaida līdz 100 ml 8,0  
0,1 M H  3 B0 3 0,1 M KCl š ķīdumā + 0,1 N NaOH 20  o C TEMPERAT ŪRĀ 
2,61 ml 0,1 N NaOH + 50 ml borsk ābes, atšķaida līdz 100 ml 7,8 
3,97 ml 0,1 N NaOH + 50 ml borsk ābes, atšķaida līdz 100 ml 8,0 
5,90 ml 0,1 N NaOH + 50 ml borsk ābes, atšķaida līdz 100 ml 8,2 
8,50 ml 0,1 N NaOH + 50 ml borsk ābes, atšķaida līdz 100 ml 8,4 
12,00 ml 0,1 N NaOH + 50 ml borsk ābes, atšķaida līdz 100 ml 8,6 
16,30 ml 0,1 N NaOH + 50 ml borsk ābes, atšķaida līdz 100 ml 8,8 
21,30 ml 0,1 N NaOH + 50 ml borsk ābes, atšķaida līdz 100 ml 9,0 
26,70 ml 0,1 N NaOH + 50 ml borsk ābes, atšķaida līdz 100 ml 9,2  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 901
 
32,00 ml 0,1 N NaOH + 50 ml borsk ābes, atšķaida līdz 100 ml 9,4 
36,85 ml 0,1 N NaOH + 50 ml borsk ābes, atšķaida līdz 100 ml 9,6 
40,80 ml 0,1 N NaOH + 50 ml borsk ābes, atšķaida līdz 100 ml 9,8 
43,90 ml 0,1 N NaOH + 50 ml borsk ābes, atšķaida līdz 100 ml 10,0  
B. KOLTHOFF un VLEESCHHOUWER:  
KOLTHOFA un FLEŠHAUVERA citr āta buferš ķīdumi  
Sastāvs pH  
0,1 M monok ālija citrāta un 0,1 N HCl 18  o C temperat ūrā 
49,7 ml 0,1 N HCl + 50 ml citr āta, atšķaida līdz 100 ml 2,2 
43,4 ml 0,1 N HCl + 50 ml citr āta, atšķaida līdz 100 ml 2,4 
36,8 ml 0,1 N HCl + 50 ml citr āta, atšķaida līdz 100 ml 2,6 
30,2 ml 0,1 N HCl + 50 ml citr āta, atšķaida līdz 100 ml 2,8 
23,6 ml 0,1 N HCl + 50 ml citr āta, atšķaida līdz 100 ml 3,0 
17,2 ml 0,1 N HCl + 50 ml citr āta, atšķaida līdz 100 ml 3,2 
10,7 ml 0,1 N HCl + 50 ml citr āta, atšķaida līdz 100 ml 3,4 
4,2 ml 0,1 N HCl + 50 ml citr āta, atšķaida līdz 100 ml 3,6  
0,1 M monok ālija citrāta un 0,1 N NaOH 18  o C temperat ūrā 
2,0 ml 0,1 N NaOH + 50 ml citr āta, atšķaida līdz 100 ml 3,8 
9,0 ml 0,1 N NaOH + 50 ml citr āta, atšķaida līdz 100 ml 4,0 
16,3 ml 0,1 N NaOH + 50 ml citr āta, atšķaida līdz 100 ml 4,2 
23,7 ml 0,1 N NaOH + 50 ml citr āta, atšķaida līdz 100 ml 4,4 
31,5 ml 0,1 N NaOH + 50 ml citr āta, atšķaida līdz 100 ml 4,6 
39,2 ml 0,1 N NaOH + 50 ml citr āta, atšķaida līdz 100 ml 4,8 
46,7 ml 0,1 N NaOH + 50 ml citr āta, atšķaida līdz 100 ml 5,0 
54,2 ml 0,1 N NaOH + 50 ml citr āta, atšķaida līdz 100 ml 5,2 
61,0 ml 0,1 N NaOH + 50 ml citr āta, atšķaida līdz 100 ml 5,4 
68,0 ml 0,1 N NaOH + 50 ml citr āta, atšķaida līdz 100 ml 5,6 
74,4 ml 0,1 N NaOH + 50 ml citr āta, atšķaida līdz 100 ml 5,8 
81,2 ml 0,1 N NaOH + 50 ml citr āta, atšķaida līdz 100 ml 6,0  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 902
 
C. SÖRENSEN:  
SĒRENSENA bor āta maisījumi  
Sastāvs Sörensen 
18 o C Walbum, pH 
ml, boraka HCl/NaOH 10  o C 40  o C 70  o C 
0,05 M boraks + 0,1 N HCl  
5,25 4,75 7,62 7,64 7,55 7,47 
5,50 4,50 7,94 7,98 7,86 7,76 5,75 4,25 8,14 8,17 8,06 7,95 
6,00 4,00 8,29 8,32 8,19 8,08 
6,50 3,50 8,51 8,54 8,40 8,28 7,00 3,00 8,08 8,72 8,56 8,40 7,50 2,50 8,80 8,84 8,67 8,50 8,00 2,00 8,91 8,96 8,77 8,59 8,50 1,50 9,01 9,06 8,86 8,67 9,00 1,00 9,09 9,14 8,94 8,74 
9,50 0,50 9,17 9,22 9,01 8,80 
10,00 0,00 9,24 9,30 9,08 8,86  
0,05 M boraks + 0,1 N NaOH  
10,0 0,0 9,24 9,30 9,08 8,86 
9,0 1,0 9,36 9,42 9,18 8,94 8,0 2,0 9,50 9,57 9,30 9,02 7,0 3,0 9,68 9,76 9,44 9,12 6,0 4,0 9,97 10,06 9,67 9,28
 
SĒRENSENA fosf ātu maisījumi  
Sastāvs pH  
0,0667 M monok ālija fosfāts + 0,0667 M din ātrija fosf āts 20  oC temperat ūrā 
99,2 ml KH  2 PO 4 + 0,8 ml Na  2 HPO  4 5,0 
98,4 ml KH  2 PO 4 + 1,6 ml Na  2 HPO  4 5,2 
97,3 ml KH  2 PO 4 + 2,7 ml Na  2 HPO  4 5,4 
95,5 ml KH  2 PO 4 + 4,5 ml Na  2 HPO  4 5,6 
92,8 ml KH  2 PO 4 + 7,2 ml Na  2 HPO  4 5,8 
88,9 ml KH  2 PO 4 + 11,1 ml Na  2 HPO  4 6,0 
83,0 ml KH  2 PO 4 + 17,0 ml Na  2 HPO  4 6,2 
75,4 ml KH  2 PO 4 + 24,6 ml Na  2 HPO  4 6,4 
65,3 ml KH  2 PO 4 + 34,7 ml Na  2 HPO  4 6,6 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 903
 
53,4 ml KH  2 PO 4 + 46,6 ml Na  2 HPO  4 6,8 
41,3 ml KH  2 PO 4 + 58,7 ml Na  2 HPO  4 7,0 
29,6 ml KH  2 PO 4 + 70,4 ml Na  2 HPO  4 7,2 
19,7 ml KH  2 PO 4 + 80,3 ml Na  2 HPO  4 7,4 
12,8 ml KH  2 PO 4 + 87,2 ml Na  2 HPO  4 7,6 
7,4 ml KH  2 PO 4 + 92,6 ml Na  2 HPO  4 7,8 
3,7 ml KH  2 PO 4 + 96,3 ml Na  2 HPO  4 8,0 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 904
 
C.8. TOKSICIT ĀTES NOTEIKŠANA SLIEK ĀM 
MĀKSLĪGĀS AUGSNES TESTS  
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Šajā laboratoriskaj ā pārbaudē pārbaudāmo vielu pievieno m ākslīgai 
augsnei, kur ā uz 14 dien ām ievieto sliekas. P ēc šā laika posma (un 
vajadzības gadījumā pēc septiņām dienām) pēta attiecīgās vielas 
nāvējošo ietekmi uz sliek ām. Ar šā testa metodi var relat īvi īsā 
laikā izpētīt ķimikāliju ietekmi uz sliek ām saistībā ar šo vielu uz ņem­ 
šanu caur ādu un ar bar ību. 
1.2. DEFIN ĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
LC 50 (vidējā letālā koncentr ācija): vielas koncentr ācija, kas testa 
laikā nogalina 50 % testa dz īvnieku.  
1.3. STANDARTVIELA  
Standartvielu izmanto regul āri, lai par ādītu, ka testa sist ēmas jutība 
nav būtiski main ījusies.  
Ieteicamā standartviela ir anal ītiski tīrs hloracetam īds. 
1.4. TESTA PRINCIPS  
Augsne ir main īga vide, t ādēļ šajā testā izmanto smilšm ālu, kura 
sastāvs ir rūpīgi definēts. Pieaugušas  Eisenia foetida  sugas sliekas 
(skatīt piezīmi papildin ājumā) tur noteikt ā mākslīgajā augsnē, kuru 
apstrādā ar pārbaudāmo vielu daž ādās koncentr ācijās. Konteineru 
saturu 14 dienas (un vajadz ības gadījumā septiņas dienas) p ēc testa 
sākuma izkl āj uz paplātes un saskaita izdz īvojušās sliekas pie katras 
koncentrācijas.  
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Tests izstr ādāts tā, lai tas b ūtu pēc iespējas precīzāk reproduc ējams 
testa substr āta un testa organismu zi ņā. Mirstība kontrolsubstr ātā 
testa beig ās nedrīkst pārsniegt 10 %, cit ādi testa rezult āti ir neder īgi. 
1.6. TESTA METODES APRAKSTS  
1.6.1.  Materi āli 
1.6.1.1. T e s t a s u b s t r ā t s 
Testa pamatsubstr āts ir mākslīgā augsne ar noteiktu sast āvu. 
a) Pamatsubstr āts (norādīts sausnas procentu ālais sastāvs) 
— 10 % sfagnu k ūdras (pēc iespējas tuvāk pH vērtībai robež ās 
no 5,5 l īdz 6,0, bez redzam ām augu atliek ām, smalka 
maluma),  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 905
 
— 20 % kaolin īta māla, kura sast āvā, vēlams, ir vair āk nekā 
50 % kaolin īta, 
— apmēram 69 % r ūpniecisko kvarca smilšu (p ārsvarā smalkā 
smilts, kur ā vairāk nekā 50 % da ļiņu ir izmērā no 0,05 l īdz 
0,2 mm). Ja vielas dispersija ūdenī ir nepietiekoša, uz katru 
testa konteineru vajadz ētu būt pieejamiem 10 g vielas, kas 
paredzēti vēlākai iejaukšanai p ārbaudāmā vielā, 
— apmēram 1 % kalcija karbon āta (CaCO  3 ), kas ir pulveriz ēts, 
ķīmiski tīrs un pievienots, lai pH v ērtība būtu 6,0 ± 0,5.  
b) Testa substr āts 
Testa substr āta sastāvā ir pamatsubstr āts, pārbaudāmā viela un 
dejonizēts ūdens.  
Ūdens saturs ir apm ēram 25 līdz 42 % no pamatsubstr āta sausnas. 
Substrāta ūdens saturu nosaka, izž āvējot paraugu l īdz nemain īgam 
svaram 105  o C temperat ūrā. Galvenais krit ērijs mākslīgās augsnes 
samitrināšanā ir tāds, ka samitrin ātajā augsnē nav stāvoša ūdens. 
Maisot j ānodrošina p ārbaudāmās vielas vienm ērīga izplat ība 
substrātā. Jānorāda, kāds paņēmiens izmantots, lai p ārbaudāmo 
vielu iemais ītu substrātā. 
c) Kontrolsubstr āts 
Kontrolsubstr āts sastāv no pamatsubstr āta un ūdens. Ja izmanto 
kādu piedevu, tad j ābūt papildu kontrolsubstr ātam, kura sast āvā ir 
tāds pats daudzums min ētās piedevas.  
1.6.1.2. T e s t a k o n t e i n e r i  
Stikla konteineri ar tilp ību aptuveni viens litrs (pien ācīgi nosegti ar 
plastmasas v ākiem, šķīvjiem vai plastmasas pl ēvi, kurā ir caurumi 
ventilācijai), piepild īti ar tādu mitra testa substr āta vai kontrolsub ­
strāta daudzumu, kas ir l īdzvērtīgs 500 g substr āta sausnas.  
1.6.2.  Testa apst ākļi 
Konteineri j ātur klimata kontroles kamer ā 20 ± 2  o C temperat ūrā un 
pastāvīgā apgaismojum ā. Gaismas intensit ātei jābūt no 400 l īdz 800 
luksiem.  
Testa ilgums ir 14 dienas, bet vajadz ības gadījumā mirstību var 
novērtēt arī septiņas dienas p ēc testa sākuma.  
1.6.3.  Testa metode  
T e s t a k o n c e n t r ā c i j a s  
Pārbaudāmās vielas koncentr āciju izsaka ar vielas svaru uz pamat ­
substrāta sausnas vien ību (mg/kg).  
I e d a r b ī b a s d i a p a z o n a n o t e i k š a n a  
To koncentr āciju diapazonu, kas izraisa mirst ību 0 līdz 100 % 
apmērā, var noskaidrot ar iedarb ības diapazona noteikšanas testu, 
šādi iegūstot inform āciju par gal īgajā testā izmantojamo koncentr ā­
ciju diapazonu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 906
 
Viela jātestē šādās koncentr ācijās: 1 000; 100; 10; 1; 0,1 mg vielas 
uz kilogramu testa substr āta (sausna).  
Ja paredz ēts veikt piln īgu galīgo testu, tad iedarb ības diapazona 
noteikšanas test ā pietiek ar vienu testa partiju katrai koncentr ācijai 
un vienu neapstr ādātu kontrolpartiju, kur katr ā partijā ir 10 sliekas.  
G a l ī g a i s t e s t s  
Iedarbības diapazona noteikšanas testa rezult ātus izmanto, lai atlas ītu 
vismaz piecas ģeometrisku s ēriju veidojošas koncentr ācijas, kas 
izraisa mirst ību 0 līdz 100 % apm ērā un viena no otras atš ķiras ar 
nemainīga lieluma faktoru, kurš nep ārsniedz 1,8.  
Ar testiem, kuros izmanto š ādas koncentr āciju sērijas, vajadz ētu spēt 
noteikt LC  50 vērtību un tās ticamības robežas tik prec īzi, cik vien tas 
iespējams.  
Galīgajā testā izmanto vismaz četras testa partijas katrai koncentr ā­
cijai un četras neapstr ādātas kontrolpartijas, kur katr ā ir 10 sliekas. 
No šīm partijām iegūtos rezult ātus uzrāda kā vidējo vērtību un stan ­
dartnovirzi.  
Ja divas sec īgas koncentr ācijas, kuru attiec ība ir 1,8, izraisa tikai 0 % 
un 100 % mirst ību, tad pietiek ar š īm divām vērtībām, lai noteiktu 
diapazonu, kam atbilst LC  50 vērtība. 
T e s t a p a m a t s u b s t r ā t a u n p ā r b a u d ā m ā s v i e l a s 
m a i s ī j u m s  
Testa substr ātu, ja iesp ējams, sagatavo, neizmantojot papildu akt īvās 
vielas, bet tikai ūdeni. Tieši pirms testa s ākuma pārbaudāmās vielas 
emulsiju vai dispersiju dejoniz ētā ūdenī vai citā šķīdinātājā iemaisa 
testa pamatsubstr ātā vai vienm ērīgi izsmidzina uz t ā virsmas, izman ­
tojot smalku hromatogr āfisku vai taml īdzīgu smidzin ātāju. 
Ja pārbaudāmā viela neš ķīst ūdenī, to var izš ķīdināt pēc iespējas 
mazākā tilpumā piemērota organiska š ķīdinātāja (piemēram, heks āna, 
acetona vai hloroforma).  
Pārbaudāmās vielas š ķīdināšanai, disper ģēšanai vai emul ģēšanai 
drīkst izmantot tikai t ādas aktīvās vielas, kas t ūlīt izgaist. Testa 
substrāts pirms izmantošanas j āventilē. Iztvaikojuš ā ūdens daudzums 
jāaizstāj. Ja izmanto papildu akt īvās vielas, tad kontrolpartij ā tām 
jābūt tikpat liel ā daudzum ā. 
Ja pārbaudāmā viela nav izš ķīdināma, disper ģējama vai emul ģējama 
organiskos š ķīdinātājos, tad 10 g mais ījuma, kas sast āv no smalkas 
kvarca smilts un t āda pārbaudāmās vielas daudzuma, kas vajadz īgs, 
lai apstrādātu 500 g m ākslīgās augsnes sausnas, samaisa ar 490 g 
testa substr āta sausnas.  
Testa partiju veido, ievietojot stikla konteiner ā tādu daudzumu mitra 
testa substr āta, kas atbilst 500 g sausnas, un uz š ā testa substr āta 
virsmas uzliekot 10 sliekas, kuras 24 stundas ir kondicion ētas līdz­
vērtīgā mitrā pamatsubstr ātā un pēc tam ātri nomazg ātas, pirms 
slieku izmantošanas lieko ūdeni nosusinot ar filtrpap īru. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 907
 
Konteinerus p ārsedz ar perfor ētiem plastmasas v ākiem, šķīvjiem vai 
plēvi, lai nov ērstu substr āta izžūšanu, un tos 14 dienas tur testa apst ākļos. 
Novērtējums jāveic 14 dienas (un vajadz ības gadījumā septiņas 
dienas) pēc testa sākuma. Substr ātu izlīdzina uz stikla vai ner ūsējošā 
tērauda plāksnes. Apskata sliekas un nosaka izdz īvojušo slieku 
skaitu. Slieku uzskata par nedz īvu, ja tā nereaģē uz vieglu meh ānisku 
kairinājumu priekšgal ā. 
Ja mirstību pārbauda pēc septiņām dienām, tad pēc pārbaudes kontei ­
neru atkal piepilda ar to pašu testa substr ātu un izdz īvojušās sliekas 
novieto uz š ā substrāta virsmas.  
1.6.4.  Testa organismi  
Testa organismi ir pieauguši  Eisenia foetida  īpatņi (skatīt piezīmi 
papildinājumā) (vismaz divus m ēnešus veci, ar josti ņu), kuru svars 
ir no 300 l īdz 600 mg. (Pavairošanas metodi skat īt papildin ājumā.) 
2. DATI  
2.1. REZULT ĀTU APSTR ĀDE UN NOV ĒRTĒŠANA  
Testētās vielas koncentr ācijas norāda kopā ar atsauci uz atbilstoša ­
jiem bojāgājušo slieku procentu ālajiem daudzumiem.  
Ja dati ir adekv āti, tad LC  50 vērtību un ticam ības robežas (p = 0,05) 
nosaka ar standartmetod ēm (Ličfīlds un Vilkoksons, 1949, vai l īdz­
vērtīga metode). LC  50 vērtību izsaka miligramos p ārbaudāmās vielas 
uz kilogramu testa substr āta (sausna).  
Ja koncentr ācijas līknes slīpums ir p ārāk stāvs, lai var ētu aprēķināt 
LC 50 vērtību, pietiek ar š īs vērtības grafisku nov ērtējumu.  
Ja divas sec īgas koncentr ācijas, kuru attiec ība ir 1,8, izraisa tikai 0 % 
un 100 % mirst ību, tad pietiek ar š īm divām vērtībām, lai noteiktu 
diapazonu, kam atbilst LC  50 vērtība. 
3. ZI ŅOJUMA SAGATAVOŠANA  
3.1. TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā, ja iespējams, ietver š ādu inform āciju: 
— apgalvojums, ka tests ir veikts saska ņā ar iepriekšmin ētajiem 
kvalitātes kritērijiem,  
— testa veids (iedarb ības diapazona noteikšanas tests un/vai gal īgais 
tests),  
— precīzs testa apst ākļu apraksts vai apgalvojums, ka tests ir veikts 
saskaņā ar attiecīgo metodi,  
— jānorāda visas atk āpes, precīzs tā paņēmiena apraksts, kas izman ­
tots, lai p ārbaudāmo vielu iemais ītu testa pamatsubstr ātā, 
— inform ācija par testa organismiem (suga, vecums, vid ējais svars 
un svara diapazons, tur ēšanas un pavairošanas apst ākļi, piegādā­
tājs), ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 908
 
— LC  50 noteikšanas metode,  
— testa rezult āti, kā arī visi izmantotie dati,  
— novēroto simptomu vai testa organismu uzved ības izmai ņu 
apraksts,  
— mirstība kontrolsubstr ātā, 
— LC  50 vai augstākā testētā koncentr ācija bez mirst ības un zem ākā 
testētā koncentr ācija ar 100 % mirst ību 14 dienas (un, ja vaja ­
dzīgs, septiņas dienas) p ēc testa sākuma,  
— koncentr ācijas/ietekmes l īkne, 
— ar standartvielu ieg ūtie rezultāti, kas var b ūt saistīti ar konkr ēto 
testu vai ar agr ākiem kvalit ātes kontroles pas ākumiem.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) OECD, Paris, 1981, Test Guideline 207, Decision of the 
Council C(81)30 final.  
(2) Edwards, C. A. and Lofty, J.R., 1977, Biology of Earthworms, 
Chapman and Hall, London, p. 331.  
(3) Bouche. M. B., 1972, Lombriciens de France, Ecologie et Syste ­
matique, Institut National de la Recherche Agronomique, p. 671.  
(4) Litchfield, J. T. andWilcoxon, F., A simplified method of 
evaluation dose effect experiments. I. Pharm. Exp. Therap., vol. 96, 1949, p. 99.
 
(5) Commission of the European Communities, Development of a 
standardised laboratory method for assessing the toxicity of 
chemical substances to earthworms, Report EUR 8714 EN, 1983.
 
(6) Umweltbundesamt/Biologische Bundesanstalt für land- und 
Forstwirtschaft, Berlin, 1984, Verfahrensvorschlag “Toxizität ­
stest am Regenwurm  Eisenia foetida  in künstlichem Boden”, 
in: Rudolph/Boje, Ökotoxikologie, ecomed, Landsberg, 1986.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 909
 
Papildinājums  
Slieku pavairošana un tur ēšana pirms test ēšanas  
Slieku pavairošanas nol ūkā 30 līdz 50 pieaugušas sliekas ievieto pavairošanas 
kastē ar svaigu substr ātu un pēc 14 dien ām izņem no tās. Šos dz īvniekus var 
izmantot t ālākai pavairošanai. No kokoniem izš ķīlušās sliekas test ēšanai izmanto, 
kad tās ir sasniegušas briedumu (saska ņā ar paredz ētajiem apst ākļiem – pēc 
diviem vai trim m ēnešiem).  
Turēšanas un pavairošanas apst ākļi 
Klimata kontroles kamera: temperat ūra 20 ± 2  o C, vēlams past āvīgs apgaismo ­
jums (intensit āte no 400 l īdz 800 luksiem).  
Pavairošanas kastes: piem ēroti, sekli konteineri, kuru tilpums ir no 10 
līdz 20 l.  
Substrāts: Eisenia foetida  var pavairot daž ādu dzīvnieku 
ekskrementos. Ieteicams par pavairošanas substr ātu 
izmantot mais ījumu, kur ā 50 % tilpuma ir k ūdra un 
50 % – liellopu vai zirgu m ēsli. pH v ērtībai šajā 
substrātā jābūt apmēram 6 līdz 7 (to regul ē ar 
kalcija karbon ātu), un substr ātam jābūt ar zemu 
jonu vadītspēju (mazāk nekā 6 mmhos vai 0,5 % 
sāls koncentr ācijas).  
Substrātam jābūt mitram, bet ne p ārāk slapjam.  
Bez iepriekš aprakst ītās metodes var izmantot ar ī 
citus sekm īgi lietotus pa ņēmienus.  
Piezīme: ir divas  Eisenia foetida  pasugas, kuras daži taksonomisti nodala k ā 
atsevišķas sugas (Bušs, 1972). Morfolo ģiski tās ir līdzīgas, bet vienai,  Eisenia 
foetida foetida , raksturīgs šķērsenisks segmentu iesv ītrojums, kam ēr otrai,  Eisenia 
foetida andrei , tāda nav, toties nov ērojams daudzveid īgs iesarkans kr āsojums. Ja 
iespējams, jāizmanto  Eisenia foetida andrei . Citas sugas var izmantot tad, ja ir 
pieejama vajadz īgā metodolo ģija. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 910
 
C.9. BIODEGRAD ĀCIJA  
CĀNA-VELLENA TESTS  
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Šīs metodes m ērķis ir statisk ā testā izvērtēt ūdenī šķīstošu, negais ­
tošu organisku vielu maksim ālo iespējamo biolo ģiskās noārdīšanās 
spēju apstākļos, kad t ās pakļauj relatīvi augstā koncentr ācijā esošu 
mikroorganismu iedarb ībai. 
Interpretējot rezult ātus (skatīt 3.2. punktu), j āņem vērā tas, ka ir 
iespējama fizik āli ķīmiskā adsorbcija uz suspend ētajām daļiņām. 
Pētāmās vielas izmanto koncentr ācijās, kas atbilst IOO v ērtībām 
diapazonā no 50 l īdz 400 mg/l vai ĶSP vērtībām diapazon ā no 
100 līdz 1 000 mg/l (IOO = izš ķīdis organiskais ogleklis; ĶSP = 
ķīmiskais sk ābekļa patēriņš). Šīs koncentr ācijas, lai ar ī relatīvi 
augstas, ir anal ītiski ticamas. Savienojumi ar toksisk ām īpašībām 
var novilcin āt vai kav ēt noārdīšanās procesu.  
Šajā metodē pārbaudāmās vielas maksim ālās bioloģiskās noārdīšanās 
spējas novērtēšanai izmanto izš ķīdušā organisk ā oglekļa koncentr ā­
cijas vai ķīmiskā skābekļa patēriņa mērījumus.  
Ja vienlaikus izmanto k ādu īpašu anal īzes metodi, ir iesp ējams 
novērtēt vielas pirm ējo biodegrad āciju (sākotnējās ķīmiskās struk­
tūras izzušanu).  
Šī metode piem ērojama tikai t ādām organisk ām pārbaudāmām 
vielām, kurām testā izmantotaj ā koncentr ācijā ir šādas īpašības: 
— testa apst ākļos tās ir ūdenī šķīstošas,  
— testa apst ākļos tām ir neliels tvaika spiediens,  
— nav inhib ējošas ietekmes uz bakt ērijām, 
— testa sist ēma tās adsorbē tikai ierobežot ā apmērā, 
— tās neizdalās no testa š ķīduma putošanas d ēļ. 
Iegūto rezultātu interpret ēšanā noder inform ācija par p ārbaudāmā 
materiāla galveno sast āvdaļu relatīvo īpatsvaru, seviš ķi tajos gad ī­
jumos, kad rezult āti ir skaitliski nelieli vai tuvi kritiskajai robežai.  
Skaitliski nelielu rezult ātu interpret ēšanā un piem ērotu testa koncen ­
trāciju izvēlē vēlams izmantot inform āciju par attiec īgās vielas toksi ­
citāti mikroorganismiem.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 911
 
1.2. DEFIN ĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
Testa beig ās sasniegto no ārdīšanās pakāpi sauc par “biodegrad āciju 
Cāna-Vellena test ā”: 
D T ð%Þ ¼ " 
1 Ä ðC T Ä C B Þ 
ðC A Ä C BA Þ # 
Ü 100 
kur: 
DT = biodegrad ācija (%) laik ā T, 
CA = IOO (vai ĶSP) vērtības testa mais ījumā, mērītas trīs 
stundas p ēc testa sākuma (mg/l) (IOO izš ķīdis organiskais 
ogleklis; ĶSP = ķīmiskais sk ābekļa patēriņš), 
CT = IOO vai ĶSP vērtības testa mais ījumā parauga ņemšanas 
laikā (mg/l),  
CB = IOO vai ĶSP vērtība tukšaj ā analīzē parauga ņemšanas 
laikā (mg/l),  
CBA = IOO vai ĶSP vērtība tukšaj ā analīzē, mērīta trīs stundas 
pēc testa sākuma (mg/l).  
Noārdīšanās pakāpes vērtību noapa ļo līdz tuvākajam veselajam 
skaitlim.  
Noārdīšanās procentu ālo apjomu izsaka ar IOO (vai ĶSP) procen ­
tuālo daudzumu, kas raksturo test ētās vielas no ārdīšanu.  
Trīs stundas p ēc testa sākuma izm ērītās vērtības un apr ēķinātās vai, 
vēlams, izm ērītās sākotnējās vērtības starp ība var sniegt noder īgu 
informāciju par test ētās vielas no ārdīšanu (skat īt 3.2. punktu “Rezul ­
tātu interpret ēšana”).  
1.3. STANDARTVIELAS  
Dažos gad ījumos, kad notiek jaunu vielu izp ēte, var būt lietderīgi 
izmantot standartvielas, tom ēr ieteikt konkr ētas standartvielas 
pagaidām nevar.  
1.4. TESTA METODES PRINCIPS  
Aktīvās dūņas, barības miner ālvielas un p ārbaudāmo materi ālu kā 
vienīgo oglekļa avotu ūdens šķīdumā visus kop ā ievieto viena l īdz 
četru litru tilpuma stikla trauk ā, kas aprīkots ar mais ītāju un aeratoru. 
Maisījumu līdz 28 dienas ilg ā laika posm ā maisa un aer ē 20–25  o C 
temperatūrā izkliedētā apgaismojum ā vai tumš ā telpā. Noārdīšanās 
procesu nov ēro, reizi dien ā vai citā piemērotā un regul ārā laika 
intervālā nosakot IOO (vai ĶSP) vērtības filtrētajā šķīdumā. Pēc 
katra laika interv āla izdalītā IOO (vai ĶSP) un tr īs stundas p ēc 
testa sākuma izm ērītās vērtības attiec ību izsaka k ā biodegrad ācijas 
procentuālo apmēru un ar šo attiec ību raksturo no ārdīšanās pakāpi 
konkrētajā laika posm ā. Rezultātu atliek diagramm ā attiecībā pret 
laiku, tā iegūstot biodegrad ācijas līkni. 
Ja izmanto k ādu īpašu anal īzes metodi, var m ērīt biodegrad ācijas 
izraisītās izmaiņas sākotnējo molekulu koncentr ācijā (pirmējā biode­
gradācija). ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 912
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Gredzena test ā šā testa reproduc ējamība ir atzīta par apmierinošu.  
Metodes jut ību lielā mērā nosaka tukš ās analīzes main īgums un – 
mazākā mērā – izšķīdušā organisk ā oglekļa un mais ījumā esošā 
pārbaudāmā savienojuma koncentr ācijas noteikšanas precizit āte. 
1.6. TESTA METODES APRAKSTS  
1.6.1.  Sagatavošan ās testam  
1.6.1.1. R e a ģ e n t i  
Testa ūdens: dzeramais ūdens, kur ā organisk ā oglekļa saturs ir 
mazāks par 5 mg/l. Kalcija un magnija jonu kop ējā koncentr ācija 
nedrīkst pārsniegt 2,7 mmol/l; pret ējā gadījumā jāizmanto atbilst īgs 
atšķaidījums ar dejoniz ētu vai destil ētu ūdeni. 
Sērskābe, analītiskais rea ģents (A. R.): 50 g/l 
Nātrija hidroks īda šķīduma A. R.: 40 g/l 
Barības miner ālvielu šķīdums; izš ķīdināt vienā litrā 
dejonizēta ūdens: 
amonija hlor īds, NH  4 Cl, A. R.: 38,5 g 
nātrija dihidrog ēnfosfāts, NaH  2 PO 4 .2H  2 O, A. R.: 33,4 g 
kālija dihidrog ēnfosfāts, KH  2 PO 4 , A. R.: 8,5 g 
dikālija monohidrog ēnfosfāts, K  2 HPO  4 , A. R.: 21,75 g  
Maisījums izmantojams gan k ā barības viela, gan k ā bufersist ēma. 
1.6.1.2. I e k ā r t a 
Stikla trauki, kuru tilpums ir viens l īdz četri litri (piem ēram, cilin ­
driski trauki).  
Maisītājs ar stikla vai met āla maisītājierīci, kas uzmont ēta uz piem ē­
rotas vārpstas (mais ītājierīcei jārotē apmēram 5–10 cm virs trauka 
dibena). T ās vietā var izmantot magn ētisku mais ītājierīci ar 7–10 cm 
garu stien īti. 
Stikla caurul īte, kuras iekš ējais diametrs ir 2–4 mm un kura pare ­
dzēta gaisa pievadei. Caurul ītes atverei j āatrodas aptuveni 1 cm virs 
trauka dibena.  
Centrifūga (aptuveni 3 550 g).  
pH mērierīce. 
Izšķīdušā skābekļa mērierīce. 
Papīra filtri.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 913
 
Membrānfiltrācijas iekārta. 
Membrānfiltri, poru izm ērs 0,45 μn. Membr ānfiltri ir der īgi tad, ja tie 
visos filtr ēšanas etapos nodrošina oglek ļa necaurlaid ību un neabsorb ē 
pārbaudāmo vielu.  
Analītiskās iekārtas organisk ā oglekļa satura un ķīmiskā skābekļa 
patēriņa noteikšanai.  
1.6.1.3. I n o k u l ā t a s a g a t a v o š a n a  
Aktīvās dūņas no biolo ģiskajām attīrīšanas iek ārtām mazgā, tās 
(atkārtoti) centrifug ējot vai izgulsn ējot testa ūdenī (skatīt iepriekš).  
Aktīvajām dūņām jābūt atbilstoš ā stāvoklī. Šādas dūņas ir pieejamas 
pienācīgi strādājošās notekūdeņu attīrīšanas iek ārtās. Lai ieg ūtu pēc 
iespējas vairāk dažādu baktēriju sugu vai celmu, var pagatavot 
inokulātu maisījumu no daž ādiem avotiem (piem ēram, dažādas attī­
rīšanas iek ārtas, augsnes ekstrakti, upes ūdeņi u. c.). Šis mais ījums 
jāapstrādā, kā aprakstīts iepriekš.  
Informācijai par akt īvo dūņu aktivitātes testu skat īt punktu “Funkcio ­
nalitātes kontrole” turpm āk. 
1.6.1.4. T e s t a š ķ ī d u m u p a g a t a v o š a n a  
Testa trauk ā ievieto 500 ml testa ūdens, 2,5 ml/l bar ības miner ālvielu 
šķīduma un akt īvās dūņas tādā daudzum ā, kas atbilst no 0,2 l īdz 
1,0 g/l sausnas gal īgajā maisījumā. Pievieno pietiekamu daudzumu 
pārbaudāmās vielas standartš ķīduma, lai gal īgajā maisījumā IOO 
koncentrācija būtu no 50 l īdz 400 mg/l. Atbilstoš ā ĶSP vērtība ir 
no 100 l īdz 1 000 mg/l. Mais ījumu uzpilda ar testa ūdeni tā, lai 
kopējais tilpums b ūtu no viena l īdz četriem litriem. Kop ējais tilpums, 
kas jāizvēlas, ir atkar īgs no to paraugu skaita, kurus paredz ēts ņemt, 
lai noteiktu IOO vai ĶSP, un no tilpumiem, kas vajadz īgi analītiskās 
procedūras mērķiem. 
Parasti pietiek ar divu litru tilpumu. Katr ā testa sērijā līdz ar citiem 
uzstāda vismaz vienu kontroltrauku (tukš ā analīze); tajā ir tikai 
aktīvās dūņas un bar ības miner ālvielu šķīdums, kas uzpild īts ar 
testa ūdeni līdz tādam pašam kop ējam tilpumam, k āds ir testa 
traukos.  
1.6.2.  Testa veikšana  
Testa trauku saturu 20–25  o C temperat ūrā un izklied ētā apgaismo ­
jumā vai tumš ā telpā maisa ar magn ētiskām maisītājierīcēm vai ar 
dzenskrūvēm. Aerāciju veic ar saspiestu gaisu, ko att īra ar kokvilnas 
filtru un vajadz ības gadījumā ar skalotni. J ānodrošina, lai d ūņas 
neizgulsn ējas un lai sk ābekļa koncentr ācija nenosl īd zem 2 mg/l.  
Regulāri (piemēram, katru dienu) j āpārbauda pH v ērtība un vaja ­
dzības gadījumā tā jākoriģē, lai pH v ērtība būtu 7–8.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 914
 
Iztvaikošanas rad ītos zudumus kompens ē, tieši pirms katras paraugu 
ņemšanas pievienojot nepieciešamo daudzumu dejoniz ēta vai desti ­
lēta ūdens. Laba prakse ir pirms testa s ākuma uz trauka atz īmēt 
šķidruma līmeni. Pēc katras paraugu ņemšanas reizes (bez aer ācijas 
un maisīšanas) izdara jaunas atz īmes. Pirmos paraugus vienm ēr ņem 
trīs stundas p ēc testa sākuma, lai š ādi noteiktu akt īvo dūņu adsorbētā 
pārbaudāmā materiāla daudzumu.  
Pārbaudāmā materiāla noārdīšanu nov ēro, katru dienu vai k ādā citā 
regulārā intervālā veicot IOO vai ĶSP noteikšanu. No testa trauka un 
tukšās analīzes ņemtos paraugus filtr ē caur rūpīgi mazgātu papīra 
filtru. Pirmos 5 ml testa š ķīduma filtr āta izlej. Gr ūti filtrējamas 
dūņas var iepriekš atdal īt, paraugu 10 min ūtes centrifug ējot. IOO 
un ĶSP ikreiz nosaka vismaz divos atk ārtojumos. Maksim ālais 
testa ilgums ir 28 dienas.  
Piezīme: duļķainos paraugus filtr ē caur membr ānfiltriem. Membr ān­
filtri nedr īkst laist cauri vai adsorb ēt nekādu organisku materi ālu. 
A k t ī v o d ū ņ u f u n k c i o n a l i t ā t e s k o n t r o l e  
Katrā testa sērijā līdz ar citiem j āuzstāda arī trauks, kur ā atrodas 
zināma viela, lai š ādi pārbaudītu aktīvo dūņu darbsp ēju. Šim 
nolūkam labi der dietil ēnglikols.  
P i e l ā g o š a n a  
Ja analīzes veic ar relat īvi īsām laika atstarp ēm (piemēram, katru 
dienu), tad no ārdīšanās līknē (skatīt 2. attēlu) pielāgojumi ir skaidri 
redzami. T ādēļ testu nevajadz ētu sākt tieši pirms ikned ēļas brīv­
dienām. 
Ja pielāgošana notiek testa beig ās, tad testu var paildzin āt, kamēr 
noārdīšanās beidzas.  
Piezīme: ja vajadz īgas sīkākas ziņas par piel āgoto dūņu dzīvības 
procesiem, tad t ās pašas akt īvās dūņas vēlreiz ievieto taj ā pašā 
pārbaudāmā materiālā saskaņā ar šādu proced ūru. 
Izslēdz maisītāju un aeratoru un ļauj aktīvajām dūņām nogulsn ēties. 
Nosmeļ šķidruma virssl āni, uzpilda to ar testa ūdeni līdz divu litru 
tilpumam, maisa 15 min ūtes un atkal ļauj nogulsn ēties. Vēlreiz 
nosmeļ šķidruma virssl āni un, izmantojot atlikuš ās dūņas, atkārto 
testu ar to pašu materi ālu, kā aprakstīts iepriekš 1.6.1.4. un 
1.6.2. punkt ā. Aktīvās dūņas var atdal īt arī centrifug ējot, nevis 
izgulsnējot. 
Pielāgotās dūņas var samais īt ar svaig ām dūņām, lai koncentr ācija 
būtu 0,2–1 g sausnas uz litru.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 915
 
A n a l ī t i s k i e l ī d z e k ļ i 
Parasti paraugus filtr ē caur rūpīgi mazgātu papīra filtru (mazg āšanai 
izmanto dejoniz ētu ūdeni).  
Duļķainos paraugus filtr ē caur membr ānfiltriem (0,45 μm). 
Izmantojot kop ējā organisk ā oglekļa (TOC) r ādītāju, divos atk ārto­
jumos nosaka IOO koncentr āciju paraugu filtr ātos (pirmos 5 ml 
izlej). Ja filtr ātu nav iesp ējams analiz ēt tajā pašā dienā, tad līdz 
nākamajai dienai tas j āuzglabā ledusskap ī. Ilgāka uzglab āšana nav 
ieteicama.  
ĶSP koncentr āciju nosaka paraugu filtr ātos ar ĶSP analītisko gata ­
vību un saska ņā ar izmantot ās literatūras sarakst ā (2) aprakst īto 
metodi.  
2. DATI UN TO NOV ĒRTĒŠANA  
IOO un/vai ĶSP koncentr ācijas paraugos nosaka vismaz divos atk ār­
tojumos, k ā aprakstīts iepriekš 1.6.2. punkt ā. Noārdīšanos laik ā T 
aprēķina pēc formulas (pie defin īcijām), kā norādīts iepriekš 
1.2. punkt ā. 
Noārdīšanās pakāpes vērtību noapa ļo līdz tuvākajam veselajam 
skaitlim. Testa beig ās sasniegto no ārdīšanās pakāpi sauc par “biode ­
gradāciju Cāna-Vellena test ā”. 
Piezīme: ja pilnīga noārdīšanās notikusi pirms testam atv ēlētā laika 
beigām un ja šo rezult ātu apstiprina n ākamajā dienā veikta otra 
analīze, tad testu var beigt.  
3. ZI ŅOJUMA SAGATAVOŠANA  
3.1. TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā, ja iespējams, ietver š ādu inform āciju: 
— vielas s ākotnējā koncentr ācija, 
— visa p ārējā informācija un eksperiment ālie rezultāti, kas attiecas 
uz testēto vielu, standartvielu, ja t āda ir izmantota, un tukšo 
analīzi, 
— vielas koncentr ācija pēc trim stund ām, 
— biodegrad ācijas līkne un tās apraksts,  
— testa organismu iev ākšanas datums un vieta, piel āgotības statuss, 
izmantotā koncentr ācija u. c.,  
— zinātnisks pamatojums vis ām testa metodes izmai ņām. 
3.2. REZULT ĀTU INTERPRET ĀCIJA  
IOO (ĶSP) samazin āšanās, kas notiek pak āpeniski vair āku dienu vai 
nedēļu laikā, norāda uz to, ka p ārbaudāmā viela tiek biolo ģiski 
noārdīta. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 916
 
Tomēr dažos gad ījumos var izpausties fizik ālķīmiskā adsorbcija, un 
uz to nor āda pilnīga vai da ļēja vielas izzušana jau no paša s ākuma, 
pirmo trīs stundu laik ā, kā arī tas, ka kontrolmais ījuma un testa 
maisījuma virssl āņu kvalitat īvā atšķirība saglab ājas negaid īti maza.  
Lai nodal ītu biodegrad āciju (vai da ļēju biodegrad āciju) no adsorb ­
cijas, jāveic turpm āki testi.  
To var veikt vair ākos veidos, bet visp ārliecinošākais ir izmantot 
šķīduma virssl āni vai dūņas par inokul ātu galvenaj ā sarakstā iekļautā 
testā (vēlams – respirometrisk ā testā). 
Pārbaudāmās vielas, kam šaj ā testā raksturīga stipra neadsorb ējoša 
IOO (ĶSP) samazin āšanās, uzskat āmas par potenci āli bioloģiski 
noārdāmām. Daļēja neadsorb ējoša samazin āšanās norāda uz to, ka 
ķīmiskā viela vismaz da ļēji ir biolo ģiski noārdāma. Vāju IOO (ĶSP) 
samazināšanos vai t ās trūkumu var b ūt izraisījusi pārbaudāmās vielas 
inhibējošā iedarbība uz mikroorganismiem, uz ko nor āda arī līze un 
dūņu zudums, k ā rezultātā šķīduma virssl ānis ir duļķains. Tests j āat­
kārto ar zem āku pārbaudāmās vielas koncentr āciju. 
Lielāku jutību iespējams sasniegt, izmantojot savienojumam speci ­
fisku anal īzes metodi vai ar radioakt īvo oglekli  14 C marķētu pārbau­
dāmo vielu. Ar  14 C marķēta pārbaudāmā savienojuma gad ījumā to, 
ka ir notikusi biodegrad ācija, apstiprina  14 CO 2 atgūšana.  
Ja rezultāti raksturo pirm ējo biodegrad āciju, tad iesp ēju robežās jāiz­
skaidro ķīmiskās struktūras izmai ņas, kas izraisa reakcijas zudumu 
sākotnējā pārbaudāmā vielā. 
Analīzes metodes valid ācija jāsniedz kop ā ar tukšaj ā analīzē iegūto 
rezultātu. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) OECD, Paris, 1981, Test Guideline 302 B, Decision of the 
Council C(81) 30 final.  
(2) Pielikums V C.9 “Sadal īšanās – ķīmiskais sk ābekļa patēriņš”, 
Komisijas Direkt īva 84/449/EEK (OV L 251, 19.9.1984., 
1. lpp.).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 917
 
Papildinājums  
NOVĒRTĒJUMA PIEM ĒRS 
Organiskais savienojums: 4-etoksibenzosk ābe 
Teorētiskā testa koncentr ācija 600 mg/1 
Teorētiskais IOO 390 mg/l 
Inokulāts: ... notek ūdeņu attīrīšanas iek ārtas 
Koncentrācija: 1 grams sausnas uz litru 
Pielāgotības statuss nav piel āgots 
Analīze: IOO noteikšana 
Parauga apjoms: 3 ml 
Kontrolviela: dietil ēnglikols 
Savienojuma toksicit āte: koncentr ācijā zem 1 000 mg/l toksiskas iedar ­
bības nav 
Izmantotais tests: ferment ācijas tests ar stobri ņu 
metodi  
Testa laiks Kontrolviela P ārbaudāmā viela 
Tukšā 
analīze, 
IOO (  1 ), 
mg/l IOO (  1 ), 
mg/l IOO, tīrais, 
mg/l Noārdīšanās 
% IOO (  1 ), 
mg/l IOO, tīrais, 
mg/l Noārdīšanās 
% 
0 — — 300,0 — — 390,0 — 
3 stundas 4,0 298,0 294,0 2 371,6 367,6 6 
1 diena 6,1 288,3 282,2 6 373,3 367,2 6 
2 dienas 5,0 281,2 276,2 8 360,0 355,0 9 5 dienas 6,3 270,5 264,2 12 193,8 187,5 52 6 dienas 7,4 253,3 245,9 18 143,9 136,5 65 7 dienas 11,3 212,5 201,2 33 104,5 93,2 76 8 dienas 7,8 142,5 134,7 55 58,9 51,1 87 9 dienas 7,0 35,0 28,0 91 18,1 11,1 97 10 dienas 18,0 37,0 19,0 94 20,0 2,0 99
 
( 1 ) Trīskāršu atkārtojumu vid ējās vērtības. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 918
 
1. attēls 
Biodegrad ācijas līkņu piemēri
 
2. attēls 
Dūņu pielāgošanas piem ēri
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 919
 
C.10.  AEROB ĀS NOTEK ŪDEŅU ATTĪRĪŠANAS IMIT ĀCIJAS TESTS. 
C.10.-A. AKT ĪVO DŪŅU BLOKI – C.10.-B. BIOPL ĒVES  
C.10.-A. Akt īvo dūņu bloki  
IEVADS  
1. Šī testēšanas metode ir l īdzvērtīga ESAO Test ēšanas nor ādījumiem (turpm āk 
– TG) 303 (2001. gads). Divdesmit ā gadsimta 50. gados tika secin āts, ka 
jaunās virsmakt īvās vielas rada p ārmērīgu ūdens putošanos notek ūdeņu attī­
rīšanas iek ārtās un upēs. Aerobaj ā attīrīšanā šīs virsmakt īvās vielas netika 
pilnībā noārdītas, un dažos gad ījumos tās ierobežoja citu organisko vielu 
noārdīšanos. Šaj ā saistībā tika uzs ākti daudzi p ētījumi par to, k ā notekū­
deņos varētu noārdīt virsmakt īvās vielas un vai ar notek ūdeņu attīrīšanu ir 
iespējams noārdīt nozarē izstrādātās jaunās ķīmiskās vielas. Lai to paveiktu, 
tika izmantoti bloku mode ļi, kuru darb ība atspogu ļo divu galveno aerob ās 
bioloģiskās notekūdeņu attīrīšanas veidu darb ību (aktīvās dūņas un filtr ēšana 
ar perkolēšanu vai pilin āšanu). Katras jaun ās ķīmiskās vielas izplat īšana un 
liela apjoma att īrīšanas iekārtu uzraudz ība būtu bijusi nepraktiska un saist īta 
ar ļoti augstām izmaks ām, pat ja tiktu īstenota viet ējā līmenī. 
SĀKOTNĒJIE APSV ĒRUMI  
Aktīvo dūņu bloki  
2. Aprakst ītie aktīvo dūņu bloku mode ļi ir tilpum ā no 300 ml l īdz aptuveni 
2 000 ml. Daži no mode ļiem bija tuvas imit ācijas pilna izm ēra iekārtām, 
kam ir dūņu nosēdtvertnes, no kur ām nogulsn ējušās dūņas iesūknē atpakaļ 
aerācijas tvertn ē, savukārt citiem mode ļiem nosēdtvertņu nebija, piem ēram, 
Swisher  (1). Iekārtas tilpumam j ābūt piemērotam, proti, no vienas puses, tam 
jābūt pietiekami lielam, lai b ūtu iespējama sekm īga mehāniskā darbība un 
pietiekama daudzuma paraugu nodrošin āšana, neietekm ējot darbību, savu­
kārt, no otras puses, tas nedr īkstētu būt tik liels, ka tam vajadz īga pārmēru 
liela telpa un p ārāk daudz materi ālu. 
3. Plaši un ar apmierinošiem rezult ātiem tiek izmantoti š ādi divi iek ārtu veidi:  
Husmann  bloki (2) un porain ā tīģeļa bloki (3) (4), no kuriem pirmo izmanto 
virsmaktīvo vielu izp ētē; abu bloku darb ība aprakst īta šajā testēšanas 
metodē. Tāpat ar apmierinošiem rezult ātiem tiek izmantoti citi mode ļi, 
piemēram, Eckenfelder  (5). Šā imitācijas testa sam ērā augsto izmaksu un 
sarežģītības dēļ paralēli tika izskat īti vienkāršāki un lētāki skrīninga testi, 
kas ir ietverti š ā pielikuma C.4.-A–C.4.-F noda ļā (6). Pieredze ar daudz ām 
virsmaktīvajām vielām un ķīmiskajām vielām ir parādījusi, ka vielas, kas 
sekmīgi noārdījās skrīninga testos (viegli biono ārdāmas), noārdījās arī imitā­
cijas test ā. Dažas no viel ām, kas neno ārdījās skrīninga testos, no ārdījās 
potenciālās bionoārdīšanās testos (š ā pielikuma C.12. noda ļa (7) un C.19. 
nodaļa (8)), ta ču tikai neliels skaits no min ētās grupas viel ām noārdījās 
imitācijas test ā, savukārt ķīmiskās vielas, kuras neno ārdījās potenci ālās 
bionoārdīšanās testos, neno ārdījās arī imitācijas testos (9) (10) (11).  
4. Dažiem nol ūkiem pietiek ar imit ācijas testiem, kas veikti vienveid īgos 
darbības apstākļos, un rezult ātus izsaka k ā testējamās ķīmiskās vielas vai 
izšķīdušā organisk ā oglekļa (turpmāk – DOC ) noārdīšanās īpatsvaru. Šaj ā 
testēšanas metod ē ir ietverts š āda testa apraksts. Tom ēr pretēji šīs nodaļas 
iepriekšējai redakcijai, kur ā bija aprakst īts tikai viens iek ārtas veids, kas  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 920
 
attīra sintētiskos notek ūdeņus savienoto bloku rež īmā, izmantojot sam ērā 
neprecīzu dūņu zuduma metodi, šaj ā tekstā ir piedāvātas vairākas variācijas. 
Ir aprakst ītas iekārtas veida, darb ības veida, notek ūdeņu un dūņu zuduma 
noārdīšanas alternat īvas. Šis teksts ir ļoti līdzīgs ISO 11733 (12), ko saga ­
tavošanas laik ā rūpīgi pārskatīja, lai gan metodei nav piem ērots starplabo ­
ratoriju sal īdzinošais tests.  
5. Citiem nol ūkiem test ējamās ķīmiskās vielas koncentr ācijai attīrītajā notekū­
denī ir jābūt zināmai prec īzāk, un tam ir vajadz īga plašāka metode. 
Piemēram, dūņu zudums ir j ākontrolē precīzāk katru dienu un vis ā testē­ 
šanas laik ā, un bloki ir j ādarbina ar vair ākiem dūņu zuduma rež īmiem. Lai 
metode b ūtu pilnībā vispusīga, testēšana jāveic arī ar divām vai trij ām 
atšķirīgām temperat ūrām. Šādu metodi ir aprakst ījis Birch  (13) (14), un t ā 
ir rezumēta 6. papildin ājumā. Tomēr pašreizējās zināšanas nav pietiekamas, 
lai pieņemtu lēmumu par to, kurš no kin ētikas mode ļiem ir piem ērojams 
ķīmisko vielu biono ārdīšanai notek ūdeņu attīrīšanā un ūdens vidē vispār. 
Monod  kinētikas piem ērošana, kas sniegta k ā piemērs 6. papildin ājumā, ir 
attiecināma tikai uz ķīmiskajām vielām, kuru kl ātbūtne ir 1 mg/l vai vair āk, 
bet, pēc dažu iesaist īto personu dom ām, pat tas v ēl ir jāpamato. Testi ar 
koncentrācijām, kas paties āk atspogu ļo koncentr ācijas notek ūdeņos, ir nor ā­
dīti 7. papildin ājumā, savukārt tādi testi k ā 6. papildin ājumā aprakstītais ir 
ietverti papildin ājumos, nevis atseviš ķā testēšanas metod ē. 
Filtri  
6. Daudz maz āk uzmanības ir piev ērsts perkol ēšanas filtru mode ļiem. Iesp ē­
jams tādēļ, ka tie ir sarež ģītāki un nav tik kompakti k ā aktīvo dūņu iekārtu 
modeļi. Gerike et al.  izstrādāja pilināšanas filtra blokus un darbin āja tos 
savienoto bloku rež īmā (15). Šie filtri bija sam ēra lieli (augstums: 2 m; 
tilpums: 60 l), un katram bija vajadz īgi notekūdeņi 2 l/h apm ērā. Baumann 
et al.  (16) imit ēja pilināšanas filtrus, ievietojot poliestera “š ķiedras” sloksnes 
1 m caurul ēs (iekšējais diametrs: 14 mm) p ēc tam, kad š īs sloksnes bija 30 
minūtes noturētas koncentr ētās aktīvajās dūņās. Vertikālā caurulē ievadīja 
testējamo ķīmisko vielu k ā vienīgo oglekļa avotu miner ālsāļu šķīdumā un 
bionoārdīšanos nov ērtēja ar  DOC  mērījumiem att īrītajā notekūdenī un CO  2 
mērījumiem emit ētajā gāzē. 
7. Biofiltrus imit ēja citādi (15). Rot ējošās, nelielā leņķī slīpi attiecībā pret 
horizontāli novietot ās caurulēs iepildīja notekūdeņus (apm. 250 ml/h) ar 
testējamo ķīmisko vielu un bez t ās un savāktos attīrītos notek ūdeņus anali­
zēja, lai noteiktu  DOC  un/vai konkr ēto testējamo ķīmisko vielu.  
TESTĒŠANAS PRINCIPS  
8. Šī metode ir izstr ādāta, lai ar to noteiktu ūdenī šķīstošu organisko ķīmisko 
vielu noārdīšanos un prim āro un/vai gal īgo biono ārdīšanos ar aerobajiem 
mikroorganismiem nep ārtraukti darbin ātā testēšanas sist ēmā, kas imit ē 
aktīvo dūņu procesu. Viegli biono ārdāma organisk ā barotne un organisk ās 
testējamās ķīmiskās vielas ir mikroorganismu oglek ļa un ener ģijas avots.  
9. Paral ēli identiskos apst ākļos, ko izv ēlas atbilst īgi testēšanas mērķim, tiek 
darbināti divi nep ārtraukti str ādājoši testēšanas bloki (akt īvo dūņu vai 
porainā tīģeļa). Parasti vid ējais hidraulisk ās aiztures laiks ir 6 h un vid ējais 
dūņu vecums (d ūņu aiztures laiks) ir 6–10 dienas. D ūņu zudumu nodrošina 
ar vienu no div ām metod ēm, proti, test ējamo ķīmisko vielu parasti  DOC  
koncentrācijā no 10 līdz 20 mg/l pievieno tikai viena bloka iepl ūdei (orga­
niskā barotne). Otru bloku izmanto k ā kontroles bloku, lai noteiktu organi ­
skās barotnes biono ārdīšanos.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 921
 
10. Regul āri ņemtos att īrīto notekūdeņu paraugos, veicot konkr ētu analīzi, 
nosaka  DOC , kas ir v ēlamāk, vai ķīmisko sk ābekļa patēriņu (turpmāk – 
COD ) kopā ar testējamās ķīmiskās vielas koncentr āciju (ja vajadz īgs) attī­
rītajā notekūdenī no bloka, kurš sa ņem testējamo ķīmisko vielu. Pie ņem, ka 
starpība starp  DOC  vai COD  koncentr ācijām attīrītajā notekūdenī testēšanas 
blokā un kontroles blok ā ir attiecin āma uz test ējamo ķīmisko vielu vai t ās 
organiskajiem metabol ītiem. Šo starp ību salīdzina ar  DOC  vai COD  koncen­
trācijām ieplūdē pievienot ās testējamās ķīmiskās vielas d ēļ, lai noteiktu 
testējamās ķīmiskās vielas no ārdīšanos.  
11. Biono ārdīšanos parasti var noš ķirt no bioadsorbcijas, r ūpīgi izpētot noārdī­ 
šanās un laika l īkni, un to parasti var apstiprin āt, īstenojot viegl ās bionoār­
dīšanās testu ar aklimatiz ētu sējmateriālu no bloka, kas sa ņem testējamo 
ķīmisko vielu.  
INFORM ĀCIJA PAR TEST ĒJAMO ĶĪMISKO VIELU  
12. Ir jābūt zināmai testējamās ķīmiskās vielas t īrībai, šķīdībai ūdenī, gaista­
mībai un adsorbcijas īpašībām, lai būtu iespējams pareizi interpret ēt iegū­
stamos rezult ātus. Parasti gaistošas un neš ķīstošas ķīmiskās vielas nevar 
testēt, ja vien netiek īstenoti īpaši piesardz ības pasākumi (sk. 5. papildin ā­
jumu). Jābūt zināmai arī ķīmiskajai strukt ūrai vai vismaz emp īriskajai 
formulai, lai b ūtu iespējams aprēķināt teorētiskās vērtības un/vai p ārbaudīt 
parametru noteikt ās vērtības, piem ēram, teor ētisko skābekļa patēriņu 
(turpmāk – ThOD ), DOC  un COD . 
13. Piem ērotāko testēšanas koncentr āciju izvēlei var b ūt noderīga inform ācija 
par testējamās ķīmiskās vielas toksisko iedarb ību uz mikroorganismiem 
(sk. 4. papildin ājumu), un t ā var būt svarīga bionoārdīšanās spējas zemu 
vērtību pareizai interpret ēšanai.  
APSTIPRIN ĀŠANAI VAJADZ ĪGIE LĪMEŅI 
14. Pirms virsmakt īvo vielu var laist tirg ū, ar šā imitācijas (apstiprin āšanas) testa 
sākotnēju piemērošanu virsmakt īvo vielu prim ārajai biono ārdīšanai ir 
jānoārda vairāk nekā 80 % no konkr ētās ķīmiskās vielas. Ja netiek sasniegts 
80 % līmenis, šo imit ācijas (apstiprin āšanas) testu var piem ērot un virsmak ­
tīvo vielu var laist tirg ū tikai tad, ja vair āk nekā 90 % no konkr ētās ķīmiskās 
vielas ir no ārdīti. Attiec ībā uz ķīmiskajām vielām parasti nav šaubu par 
sekmīgu vai nesekm īgu testēšanas rezult ātu, un ieg ūto noārdīšanas īpatsvara 
vērtību var izmanot, lai aptuveni apr ēķinātu iespējamo koncentr āciju vidē, 
ko var izmantot ķīmisko vielu rad ītā apdraudējuma nov ērtēšanā. Rezultāti 
parasti ir nešaub īgi. Vairākos pētījumos ar t īrām ķīmiskām vielām atklātais 
DOC  noārdīšanās īpatsvars bija > 90 % vair āk nekā trīs ceturtda ļās gadī­
jumu un > 80 % no vair āk nekā 90 % ķīmisko vielu, kas uzr ādīja jebkādu 
būtisku biono ārdīšanās pakāpi. 
15. Sam ērā mazs skaits ķīmisko vielu (piem ēram, virsmakt īvo vielu) notek ūdenī 
sasniedz koncentr ācijas, ko izmanto šaj ā testā (apm. 10 mg C/l). Dažas 
ķīmiskās vielas š ādās koncentr ācijās var būt inhibējošas, savuk ārt citu no ār­
dīšanās kinētika var atš ķirties pie zem ām koncentr ācijām. Noārdīšanos var 
novērtēt precīzāk, izmantojot piel āgotas metodes, kur ās izmanto re ālistiski 
zemas test ējamās ķīmiskās vielas koncentr ācijas, un apkopotos datus var ētu 
izmantot kin ētikas konstanšu apr ēķināšanā. Tomēr vajadzīgie testēšanas 
paņēmieni vēl nav piln ībā validēti, turklāt vēl nav noteikti kin ētikas mode ļi, 
kas apraksta biono ārdīšanās reakcijas (sk. 7. papildin ājumu).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 922
 
ĶĪMISKĀS STANDARTVIELAS  
16. Lai nodrošin ātu eksperimenta proced ūras pareizu īstenošanu, dažreiz vien ­
laikus kop ā ar testējamo ķīmisko vielu izp ēti ir lietder īgi testēt testējamās 
ķīmiskās vielas, kuras ir zin āmas. Šādas ķīmiskās vielas ietver adip īnskābi, 
2-fenilfenolu, 1-naftolu, dif ēnskābi, 1-naft ālskābi utt. (9) (10) (11).  
TESTĒŠANAS REZULT ĀTU ATK ĀRTOJAM ĪBA 
17. Par imit ācijas testiem ir pieejams maz āks skaits p ētījumu pārskatu nek ā par 
vieglās bionoārdīšanās testiem. Starp (vienlaic īgiem) replic ējumiem past āv 
laba atkārtojamība (10–15 %) attiec ībā uz testējamām ķīmiskām vielām, kas 
noārdījušās 80 % vai vair āk apmērā, savukārt attiecībā uz ķīmiskām vielām, 
kuras noārdījušās sliktāk, pastāv lielāka mainība. Turkl āt attiecībā uz dažām 
robežām tuvām ķīmiskajām vielām ir reģistrēti ļoti atšķirīgi rezult āti 
(piemēram, 10 %, 90 %) daž ādos posmos test ēšanas devi ņu nedēļu laikā. 
18. Starp rezult ātiem, ko ieg ūst ar min ētajiem diviem iek ārtu veidiem, nav 
konstatētas lielas atš ķirības, bet dažas ķīmiskās vielas ir uzr ādījušas plaš āku 
un konsekvent āku noārdīšanos sadz īves notek ūdeņos nekā ESAO sint ēti­
skajos notek ūdeņos. 
TESTĒŠANAS METODES APRAKSTS  
Iekārta 
Testēšanas sist ēma 
19. Vienas test ējamās ķīmiskās vielas test ēšanas sist ēmu veido test ēšanas bloks 
un kontroles bloks, ta ču, ja īsteno tikai konkr ētas analīzes (prim ārā bionoār­
dīšanās), ir vajadz īgs tikai test ēšanas bloks. Vienu kontroles bloku var 
izmantot vair ākiem test ēšanas blokiem vai nu ar t ām pašām, vai cit ām 
testējamām ķīmiskām vielām. Savienoto bloku gad ījumā (3. papildin ājums) 
katram test ēšanas blokam j ābūt savam kontroles blokam. Test ēšanas sist ēma 
var būt vai nu akt īvo dūņu iekārtas modelis,  Husmann  bloks (1. papildin ā­
juma 1. att ēls), vai porainais t īģelis (1. papildin ājuma 2. att ēls). Abos gad ī­
jumos ir vajadz īgi pietiekami lieli glab āšanas trauki iepl ūdēm un attīrītajiem 
notekūdeņiem, kā arī sūkņi ieplūdes dozēšanai vai nu kop ā ar testējamās 
ķīmiskās vielas š ķīdumu, vai atseviš ķi. 
20. Katrs akt īvo dūņu iekārtas bloks sast āv no aerācijas trauka ar zin āmu kapa­
citāti aptuveni 3 litru akt īvo dūņu apmērā un nostādināšanas trauka (sekun ­
dārais attīrītājs), kura tilpums ir aptuveni 1,5 litri. Tilpumus var nedaudz 
izmainīt, koriģējot nostādināšanas trauka augstumu. Ir pie ļaujami daž āda 
izmēra trauki, ja tos darbina ar sal īdzināmu hidraulisko noslodzi. Ja test ē­ 
šanas telp ā nav iesp ējams uztur ēt temperat ūru vēlamajā diapazon ā, ir ietei­
cams izmantot traukus ar ūdens apvalku, kas nodrošina iesp ēju kontrol ēt šā 
ūdens temperat ūru. Lai atk ārtoti apstr ādātu aktīvās dūņas no nost ādināšanas 
trauka aer ācijas trauk ā, izmanto saspiesta gaisa s ūkni vai doz ētājsūkni vai nu 
nepārtraukti, vai periodiski vien ādos interv ālos. 
21. Porain ā tīģeļa sistēmu veido iekš ējais, porainais cilindrs ar konusveida 
apakšu, kas ievietots nedaudz liel ākā tādas pašas formas trauk ā, kurš izga ­
tavots no necaurlaid īgas plastmasas. Poraino trauku var izgatavot no poraina 
polietilēna ar maksim ālo poru izm ēru 90 μm apmērā un biezumu 2 mm 
apmērā. Dūņu nodalīšanu no att īrītās organisk ās barotnes nodrošina atš ķirīga 
caurtece cauri porainajai sienai. Att īrītie notekūdeņi tiek sav ākti gredzenvei ­
dīgā telpā, no kuras tie p ārplūst uz sav ākšanas trauku. Nenotiek nogulsn ē­ 
šanās, tādēļ dūņas neatgriežas. Visu sist ēmu var uzst ādīt termostat ējamā 
ūdens vann ā. Porainie t īģeļi aizsprostojas, un s ākotnējos posmos var notikt  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 923
 
pārplūde. Tādā gadījumā ir jāaizvieto porainais ieliktnis ar t īru ieliktni, 
vispirms sifon ējot dūņas no tīģeļa uz tīru spaini un iz ņemot aizsprostoto 
ieliktni. P ēc necaurlaid īgā ārējā cilindra izslauc īšanas jāieliek tīrs ieliktnis 
un dūņas jāievieto atpaka ļ tīģelī. Uzmanīgi tiek nokas ītas un ievietotas 
atpakaļ dūņas arī no aizsprostot ā ieliktņa. Aizsprostotie t īģeļi ir jātīra, 
vispirms izmantojot m ērenu ūdens strūklu, lai nomazg ātu pārējās dūņas, 
un pēc tam m ērcējot tos atš ķaidītā nātrija hipohlor īta šķīdumā, pēc tam 
ūdenī, un pēc tam rūpīgi noskalojot ar ūdeni.  
22. Dūņu aerācijai abu sist ēmu aerācijas traukos ir vajadz īgi piemēroti paņē­
mieni, piem ēram, poraina stikla kubi (difuzorie akme ņi) un saspiests gaiss. 
Gaisu attīra, ja vajadz īgs, laižot to cauri filtram un mazg ājot. Sistēmai cauri 
ir jāizplūst pietiekami daudz gaisam, lai uztur ētu aerobos apst ākļus un vis ā 
testēšanas laik ā suspendētu dūņu kopas.  
Filtrācijas iekārta vai centrif ūga 
23. Iekārta paraugu filtr ēšanai ar membr ānas filtriem, kam ir pietiekama porai ­
nība (nomin ālais atvērumu diametrs ir 0,45 μm) un kas adsorb ē šķīstošas 
organiskās ķīmiskās vielas un neliel ā mērā palaiž cauri organisko oglekli. Ja 
tiek izmantoti filtri, kas organisko oglekli neaiztur visp ār, tie ir rūpīgi jāno­
mazgā ar karstu ūdeni, lai nomazg ātu noskalojamo organisko oglekli. Var 
izmantot ar ī centrifūgu, kas sp ēj nodrošin āt 40 000 m/s  2 . 
Analītiskais apr īkojums  
24. Iekārta, kas vajadz īga, lai noteiktu:  
— DOC  un kopējo organisko oglekli (turpm āk – TOC ) vai  COD , 
— konkr ētu ķīmisko vielu, ja vajadz īgs, 
— suspend ētās cietās daļiņas, pH, sk ābekļa koncentr āciju ūdenī, 
— temperat ūru, skābumu un s ārmainību, 
— amoniju, nitr ītu un nitr ātu, ja test ēšanu veic nitrific ējošos apst ākļos. 
Ūdens 
25. Krāna ūdens, kurā DOC  nepārsniedz 3 mg/l. J ānosaka sārmainība, ja nav jau 
zināma. 
26. Dejoniz ēts ūdens, kur ā DOC  nepārsniedz 2 mg/l.  
Organiskā barotne  
27. Kā organisk ā barotne ir pie ļaujams sint ētiskais notek ūdens, sadz īves note­
kūdens vai abu mais ījums. Ir pier ādīts (11) (14), ka vien īgi sadzīves note­
kūdens izmantošana nereti uzr āda lielāku DOC  noārdīšanās īpatsvaru un pat 
pieļauj dažu t ādu ķīmisko vielu no ārdīšanos un biono ārdīšanos, kuras biolo ­ 
ģiski neno ārdās, izmantojot ESAO sint ētisko notek ūdeni. Turkl āt sadzīves 
notekūdens nepārtraukta vai periodiska pievienošana nereti stabiliz ē aktīvās 
dūņas, arī to svarīgo spēju labi nogulsn ēties. Tādējādi ir ieteicams izmantot 
sadzīves notek ūdeni.  DOC  vai COD  koncentr ācija ir jānosaka katr ā jaunā 
organiskās barotnes partij ā. Organisk ās barotnes sk ābumam un s ārmainībai 
ir jābūt zināmai. Organiskajai barotnei var b ūt nepieciešams pievienot 
piemērotu buferš ķīdumu (nātrija hidrog ēnkarbonātu vai kālija dihidrog ēnfos­
fātu), ja tai ir zems sk ābums vai s ārmainība, lai test ēšanas laik ā aerācijas 
traukā pH uztur ētu aptuveni 7,5 ± 0,5 apm ērā. Lēmums par pievienojam ā 
buferšķīduma tilpumu un pievienošanas laiku j āpieņem katrā gadījumā atse­
višķi. Ja nep ārtraukti vai periodiski tiek izmantoti mais ījumi, mais ījuma  
DOC  (vai  COD ) jāuztur aptuveni nemain īgā vērtībā, piemēram, atšķaidot 
ar ūdeni. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 924
 
Sintētiskais notek ūdens 
28. Jāšķīdina litrā krāna ūdens: 160 mg peptona, 110 mg ga ļas ekstrakta, 30 mg 
urīnvielas, 28 mg bez ūdens dikālija hidrog ēnfosfāta (K  2 HPO  4 ), 7 mg n ātrija 
hlorīda (NaCl), 4 mg kalcija hlor īda dihidr āta (CaCl  2 .2H  2 O) un 2 mg 
magnija sulf āta heptahidr āta (Mg  2 SO 4 .7H  2 0). Šis ESAO sint ētiskais notek ū­
dens ir piem ērs un paredz vid ējo DOC  koncentr āciju ieplūdē aptuveni 100 
mg/l apm ērā. Var izmantot ar ī citus savienojumus ar apm ēram tādu pašu  
DOC  koncentr āciju, kas tuv āk atspogu ļo faktisko notek ūdeni. Ja ir vajadz īga 
ieplūde ar maz āku koncentr āciju, sint ētiskais notek ūdens ir j āatšķaida, 
piemēram, 1:1, ar kr āna ūdeni, lai ieg ūtu koncentr āciju aptuveni 50 mg/l 
apmērā. Šāda mazāk koncentr ēta ieplūde ļaus labāk veidoties nitrific ējošiem 
organismiem, un š ādas izmai ņas ir jāpiemēro gadījumā, ja tiek p ētīta nitri­
ficējošu notek ūdeņu attīrīšanas iek ārtu imitācija. Šo sint ētisko notek ūdeni 
var izstrādāt destilētā ūdenī koncentr ētā veidā un glab āt aptuveni 1 °C 
temperatūrā līdz pat vienai ned ēļai. Kad vajadz īgs, jāatšķaida ar kr āna 
ūdeni. (Šī barotne ir neapmierinoša, jo to raksturo, piem ēram, ļoti augsta 
slāpekļa koncentr ācija, sam ērā zems oglek ļa saturs, bet nekas lab āks nav 
atklāts, izņemot ieteikumu pievienot vair āk fosfātu kā buferšķīdumu un 
papildu peptonu.)  
Sadzīves notek ūdens 
29. Jāizmanto svaigs, nogulsn ējies notek ūdens, kas ieg ūts ikdienas att īrīšanas 
darbos, kuros galvenok ārt saņem sadzīves notek ūdeni. Tas j āsavāc pirms 
nogulsnēšanās no prim ārās pārplūdes kanāla nosēdtvertnes vai no barotnes 
aktīvo dūņu iekārtai, un tam liel ākoties jābūt bez rupj ām daļiņām. Notek ū­
deni var izmantot p ēc vairāku dienu glab āšanas (bet parasti tai nevajadz ētu 
pārsniegt septi ņas dienas) aptuveni 4 °C, ja tiek nodrošin āts, ka glab āšanas 
laikā būtiski nesamazin ās DOC  (vai  COD ) (t. i., maz āk kā par 20 %). Lai 
ierobežotu sist ēmas trauc ējumus, pirms izmantošanas katras jaunas partijas  
DOC  (vai  COD ) ir jāpielāgo atbilst īgai nemain īgai vērtībai, piem ēram, 
atšķaidot ar kr āna ūdeni.  
Aktīvās dūņas 
30. Aktīvās dūņas sējmateriālam ir jāsavāc no atbilst īgi funkcion ējošas notek ū­
deņu attīrīšanas iek ārtas aerācijas tvertnes vai no laboratorijas akt īvo dūņu 
bloka, kas galvenok ārt attīra sadzīves notek ūdeni.  
Testējamo ķīmisko vielu rezerves š ķīdumi  
31. Ķīmiskajām vielām ar pietiekamu š ķīdību jāsagatavo rezerves š ķīdumi dejo ­
nizētā ūdenī vai sintētiskā notekūdens miner ālbarotnē, nodrošinot atbilst īgas 
koncentrācijas (piem ēram, 1–5 g/l) (attiec ībā uz nešķīstošām un gaistoš ām 
ķīmiskajām vielām sk. 5. papildin ājumu). Jānosaka rezerves š ķīduma  DOC  
un TOC , un mērījumi jāatkārto katrai jaunai partijai. Ja atš ķirība starp  DOC  
un TOC  pārsniedz 20 %, j āpārbauda test ējamās ķīmiskās vielas š ķīdība 
ūdenī. Jāsalīdzina  DOC  vai testējamās ķīmiskās vielas koncentr ācija, mērī­
jumus izdarot ar rezerves š ķīduma īpašu anal īzi, ar nomin ālo vērtību, lai 
noskaidrotu, vai atg ūšana ir pietiekami laba (parasti var paredz ēt > 90 %). 
Jānoskaidro, it seviš ķi attiecībā uz dispersij ām, vai  DOC  var vai nevar 
izmantot k ā analītisku parametru vai ar ī var izmantot vien īgi kā analītisku 
paņēmienu, kas piem ērots testējamai ķīmiskajai vielai. Dispersij ām ir vaja ­
dzīga paraugu centrifug ēšana. Katr ā jaunā partijā ir jānosaka  DOC , COD  vai 
testējamā ķīmiskā viela, veicot īpašu anal īzi. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 925
 
32. Jānosaka rezerves š ķīduma pH. Gal ējas vērtības norāda, ka ķīmiskās vielas 
pievienošana, iesp ējams, ietekm ē aktīvo dūņu pH test ēšanas sist ēmā. Tādā 
gadījumā rezerves š ķīdums ir j āneitralizē, lai iegūtu pH 7 ± 0,5 apm ērā, 
izmantojot nedaudz neorganisk ās skābes vai b āzes, bet izvairoties no test ē­
jamās ķīmiskās vielas nogulsn ēšanās. 
PROCED ŪRA 
33. Proced ūra ir aprakst īta aktīvo dūņu iekārtu blokiem. Porain ā tīģeļa sistēmai 
procedūra ir nedaudz j āpielāgo. 
Sējmateriāla sagatavošana  
34. Testēšanas sist ēmas sējmateriāls ir jānodrošina test ēšanas sākumā vai nu ar 
aktīvajām dūņām, vai ar s ējmateriālu, kas satur mikroorganismus zem ā 
koncentrācijā. Sējmateriāls jāglabā un jāpiesātina ar gaisu istabas tempera ­
tūrā līdz tā izmantošanai un j āizmanto 24 h laik ā. Pirmajā minētajā gadījumā 
jāņem aktīvo dūņu paraugs no efekt īvi funkcion ējošas biolo ģiskās notekū­
deņu attīrīšanas iekārtas vai laboratorijas att īrīšanas iekārtas, kas galvenok ārt 
saņem sadzīves notek ūdeni, aerācijas tvertnes. Ja ir j āimitē nitrificēšanas 
apstākļi, dūņas ir jāņem no nitrific ējošas notek ūdeņu attīrīšanas iek ārtas. 
Jānosaka suspend ēto cieto da ļiņu koncentr ācija, un, ja vajadz īgs, jāpalielina 
dūņu koncentr ācija, ļaujot tām nogulsn ēties, lai test ēšanas sist ēmai tiktu 
pievienots p ēc iespējas mazāks daudzums. J ānodrošina, lai sausnas satura 
sākuma koncentr ācija būtu aptuveni 2,5 g/l.  
35. Otraj ā minētajā gadījumā par sējmateriālu jāizmanto att īrīts notekūdens 2–10 
ml/l apm ērā no sadz īves biolo ģiskās notekūdeņu attīrīšanas iek ārtas. Lai 
iegūtu pēc iespējas plašāku baktēriju sugu daudzveid ību, var b ūt lietderīgi 
pievienot s ējmateriālu no daž ādiem citiem avotiem, piem ēram, virszemes 
ūdens. Tādā gadījumā aktīvās dūņas izveidosies un att īstīsies testēšanas 
sistēmā. 
Organiskās barotnes doz ēšana  
36. Jānodrošina, ka gan test ēšanas sākumā, gan laik ā ieplūdes un att īrītā note­
kūdens tvertnes, k ā arī caurules no iepl ūdes tvertn ēm un uz att īrītā notekū­
dens tvertn ēm tiek rūpīgi iztīrītas, lai nomazg ātu mikrobu kolonijas. Test ē­ 
šanas sist ēmas ir jāmontē termostat ējamā telpā (parasti 20–25 °C diapa ­
zonā), vai jāizmanto ar ūdens apvalku nodrošin āti testēšanas bloki. J āsaga­
tavo vajadz īgās organisk ās barotnes pietiekams tilpums (27.–29. punkts). 
Sākumā aerācijas trauks un nost ādināšanas trauks j āpiepilda ar organisko 
barotni un j āpievieno s ējmateriāls (34. un 35. punkts). J āsāk tāda aerācija, 
kas uztur ētu dūņu suspensiju un aer āciju, un j āsāk ieplūdes dozēšana un 
nogulsnējušo dūņu atkārtota apstr āde. Organisk ā barotne ir dev ās jāizvada 
no testēšanas un kontroles bloku glab āšanas traukiem uz aer ācijas traukiem 
(20. un 21. punkts), un j āsavāc attiecīgie attīrītie notekūdeņi līdzīgos glabā­ 
šanas traukos. Lai ieg ūtu parasto hidraulisk ās aiztures laiku 6 stundu 
apmērā, organisko barotni s ūknē ar ātrumu 0,5 l/h. Lai apstiprin ātu šo 
ātrumu, jāizmēra organisk ās barotnes dien ā dozētais daudzums, atz īmējot 
barotnes tilpuma samazin ājumu glab āšanas traukos. Lai noteiktu ķīmisko 
vielu periodiskas un vienreiz ējas pievienošanas ietekmi, b ūs vajadzīgi citi 
dozēšanas rež īmi. 
37. Ja organisko barotni sagatavo izmantošanai period ā, kas pārsniedz vienu 
dienu, ir vajadz īga dzesēšana 4 °C vai citas piem ērotas uzglab āšanas 
metodes, lai nov ērstu mikrobu vairošanos un biono ārdīšanos ārpus testē­ 
šanas blokiem (29. punkts). Ja izmanto sint ētisko notek ūdeni, ir iesp ējams 
sagatavot un 4 °C uzglab āt koncentr ētu rezerves š ķīdumu (piem ēram, 10 
reizes liel āku koncentr āciju par parasto, 28. punkts). Šo rezerves š ķīdumu 
pirms lietošanas var k ārtīgi samais īt ar atbilst īgu daudzumu kr āna ūdens. To 
var arī tieši iesūknēt, atsevišķi iesūknējot atbilst īgu daudzumu kr āna ūdens. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 926
 
Testējamās ķīmiskās vielas doz ēšana  
38. Ieplūdes glabāšanas traukam j āpievieno test ējamās ķīmiskās vielas rezerves 
šķīduma atbilst īgs daudzums (31. punkts), vai ar ī tas tieši j ādozē ar atse­
višķu sūkni aerācijas trauk ā. Parasti vid ējai testēšanas  DOC  koncentr ācijai 
ieplūdē jābūt 10–20 mg/l diapazon ā, un augst ākā koncentr ācija nedr īkst 
pārsniegt 50 mg/l. Ja test ējamā ķīmiskā viela ir ūdenī mazšķīstoša vai ja 
ir iespējama toksiska iedarb ība, DOC  koncentr ācija jāsamazina l īdz 5 mg/l 
vai mazāk, bet tikai tad, ja ir pieejama un tiek īstenota piem ērota konkr ēta 
analītiskā metode (dispers ētas testējamās ķīmiskās vielas, kas ir ūdenī 
mazšķīstošas, var pievienot, izmantojot īpašus doz ēšanas paņēmienus, sk. 
5. papildin ājumu).  
39. Pēc laikposma, kur ā sistēma ir nostabiliz ējusies un s ākusi efekt īvi (apm. 
80 %) no ārdīt organisk ās barotnes  DOC , jāsāk pievienot test ējamā ķīmiskā 
viela. Ir svar īgi pārliecināties, ka visi bloki darbojas vienl īdz efektīvi, pirms 
tiek pievienota test ējamā ķīmiskā viela. Ja tie t ā nedarbojas, situ āciju parasti 
var atrisin āt, sajaucot atseviš ķu bloku d ūņas un tās atkārtoti sadalot vien ādos 
daudzumos pa blokiem. Ja izmanto akt īvo dūņu sējmateriālu (aptuveni) 2,5 
g/l (saussvars) apm ērā, testējamo ķīmisko vielu var pievienot jau no test ē­ 
šanas sākuma, jo pieaugošu daudzumu tieša pievienošana no paša s ākuma 
nodrošina priekšroc ību, ka akt īvās dūņas varēs labāk pielāgoties test ējamai 
ķīmiskajai vielai. Neatkar īgi no test ējamās ķīmiskās vielas pievienošanas 
veida ir ieteicams regul āros interv ālos mērīt attiecīgo plūsmas ātrumu 
un/vai tilpumus glab āšanas trauk ā(-os).  
Aktīvo dūņu apstrāde 
40. Aktīvo dūņu cieto da ļiņu koncentr ācija testēšanas laik ā parasti stabiliz ējas 
normas robež ās neatkar īgi no izmantot ā sējmateriāla 1–3 g/l (saussvars) 
apmērā atkarībā no organisk ās barotnes kvalit ātes un koncentr ācijas, 
darbības apstākļiem, klātesošo mikroorganismu veida un test ējamās ķīmiskās 
vielas ietekmes.  
41. Ir vai nu j ānosaka suspend ētās cietās daļiņas aerācijas traukos vismaz reizi 
nedēļā un jāatbrīvojas no atlikušaj ām dūņām, lai uztur ētu koncentr āciju 1–3 
g/l diapazon ā (saussvars), vai j ākontrolē vidējais dūņu vecums nemain īgā 
vērtībā parasti 6–10 dienu diapazon ā. Ja, piem ēram, izvēlas astoņu dienu 
dūņu aiztures laiku, katru dienu no aer ācijas trauka ir j āizņem 1/8 akt īvo 
dūņu daudzuma un j āatbrīvojas no t ās. Tas jāveic katru dienu vai, v ēlams, ar 
automātisku periodiski darbojošos s ūkni. Suspend ēto cieto da ļiņu nemai­
nīgas vai gandr īz nemain īgas koncentr ācijas uztur ēšana nenodrošina nemai ­
nīgu dūņu aiztures laiku, kas ir darb ības main īgais lielums, kurš nosaka 
testējamās ķīmiskās vielas koncentr ācijas vērtību attīrītajā notekūdenī. 
42. Testēšanas laik ā vismaz reizi dien ā jānoņem dūņas, kas pielipušas aer ācijas 
trauka un nost ādināšanas trauka sien ām, lai tās tiktu atk ārtoti suspend ētas. 
Regulāri jāpārbauda un j āiztīra visas caurules, lai nov ērstu biopl ēves 
augšanu. Nogulsn ējušās dūņas no nost ādināšanas trauka ir atk ārtoti jāap­
strādā aerācijas trauk ā, vēlams, ar periodisku s ūknēšanu. Porain ā tīģeļa 
sistēmā atkārtota apstr āde nenotiek, bet ir j ānodrošina, ka, pirms trauk ā 
būtiski pieaug tilpums, tiek ievietoti t īri iekšējie tīģeļi (21. punkts).  
43. Husmann  iekārtas blokiem var b ūt raksturīga slikta d ūņu nogulsn ēšanās un 
zudums. To var nov ērst, paral ēli izmantojot vienu vai vair ākus turpm āk 
norādītos paņēmienus test ēšanas un kontroles blokos:  
— regulāros interv ālos, piem ēram, reizi ned ēļā, var pievienot svaigas d ūņas 
vai flokulantu (piem ēram, 2 ml/trauku 50 g/l FeCl  3 ), bet ir jāpārliecinās, 
ka nav nek ādas testējamās ķīmiskās vielas reakcijas vai nogulsn ēšanās 
FeCl  3 ietekmē, ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 927
 
— saspiesta gaisa s ūkni var aizvietot ar peristaltisko s ūkni, tādējādi nodro­ 
šinot dūņu recirkul ācijas plūsmu, kas aptuveni atbilst izmantojamai 
ieplūdes plūsmai, un ļaujot nogulsn ējušās dūņās izveidoties anaerobai 
zonai (saspiesta gaisa s ūkņa ģeometrija ierobežo atgriezto d ūņu mini­
mālo plūsmas ātrumu apm ērā, kas ir aptuveni 12 reizes liel āks par 
ieplūdes ātrumu),  
— dūņas no nost ādināšanas trauka uz aer ācijas trauku var s ūknēt perio­
diski (piem ēram, 5 min ūtes reizi 2,5 stund ās, lai atkārtoti apstr ādātu 
1–1,5 l/h),  
— var izmantot netoksisku pretputošanas l īdzekli minim ālā koncentr ā­
cijā, lai nov ērstu putu rad ītos zaudējumus (piem ēram, silikone ļļu), 
— gaisu caur d ūņām nostādināšanas trauk ā var laist īsos, pēkšņos 
pūtienos (piem ēram, 10 sekundes reizi stund ā), 
— arī organisko barotni var interv ālos dozēt aerācijas trauk ā (piemēram, 
3–10 min ūtes reizi stund ā). 
Paraugu ņemšana un anal īze 
44. Regul āros interv ālos ir jāizmēra aerācijas trauk ā esošo akt īvo dūņu izšķīdušā 
oglekļa koncentr ācija, temperat ūra un pH v ērtība. Jānodrošina, lai vienm ēr 
būtu pieejams pietiekami daudz sk ābekļa (> 2 mg/l) un lai temperat ūra tiktu 
uzturēta vajadz īgajā diapazon ā (parasti 20–25 °C). pH ir j āuztur 7,5 ± 0,5 
apmērā, aerācijas trauk ā vai ieplūdē dozējot nelielus daudzumus neorgani ­
skās bāzes vai sk ābes vai palielinot organisk ās barotnes bufersp ēju (sk. 27. 
punktu). Nitrific ēšanas laik ā veidojas sk ābe, 1 mg N oksid ācija rada aptu ­
veni 7 mg CO  3 – . Mērījumu regularit āte ir atkar īga no mērāmā parametra un 
sistēmas stabilit ātes un var b ūt atšķirīga starp dienas un ned ēļas mērījumiem.  
45. Jāizmēra DOC  vai COD  kontroles un test ēšanas trauku iepl ūdēs. Jāizmēra 
testējamās ķīmiskās vielas koncentr ācija testēšanas iepl ūdē, veicot īpašu 
analīzi vai izdarot apl ēses no koncentr ācijas rezerves š ķīdumā (31. punkts), 
izmantotā tilpuma un test ēšanas blok ā dozētā notekūdens daudzuma. Ietei ­
cams apr ēķināt testējamās ķīmiskās vielas koncentr āciju, lai samazin ātu 
koncentrācijas datu main ību. 
46. Jāpaņem piemēroti paraugi no sav āktā attīrītā notekūdens (piem ēram, 24 h 
maisījumi) un j āfiltrē cauri membr ānai ar poru izm ēru 0,45 μm apmērā vai 
jācentrifugē aptuveni 40 000 m/s  2 ātrumā kādas 15 min ūtes. Centrifug ēšana 
jāizmanto gad ījumā, ja filtrēšana ir apgr ūtināta. Vismaz divas reizes ir j āno­
saka DOC  vai COD , lai izmērītu galīgo biono ārdīšanos un, ja vajadz īgs, 
primāro biono ārdīšanos, veicot test ējamai ķīmiskajai vielai piem ērotu 
analīzi. 
47. COD  izmantošana pie zem ām koncentr ācijām var rad īt analītiskas 
problēmas, tāpēc to ieteicams izmantot tikai tad, ja ir izmantota pietiekami 
augsta test ēšanas koncentr ācija (aptuveni 30 mg/l). Turkl āt ķīmiskajām 
vielām ar augstu adsorbciju ir ieteicams d ūņās adsorbētās ķīmiskās vielas 
daudzumu m ērīt, izmantojot test ējamai ķīmiskajai vielai piem ērotu analītisko 
paņēmienu.  
48. Paraugu ņemšanas regularit āte ir atkar īga no paredz ētā testēšanas ilguma. 
Ieteicamā regularit āte ir trīs reizes ned ēļā. Tiklīdz bloki efekt īvi darbojas, 
jānogaida viena l īdz ne vair āk kā sešas ned ēļas pēc testējamās ķīmiskās 
vielas pievienošanas, lai piel āgošanās sasniegtu stabilu st āvokli. Vēlams 
iegūt vismaz 15 der īgas vērtības plato f āzē (59. punkts), kas parasti ilgst 
trīs nedēļas, lai nov ērtētu testēšanas rezult ātus. Testēšanu var beigt, ja ir 
sasniegta pietiekama no ārdīšanas pak āpe (piem ēram, > 90 %) un ja ir 
pieejamas š īs 15 vērtības, kas atspogu ļo trīs nedēļas katru darbdienu veikt ās 
analīzes. Parasti test ēšanas ilgums nedr īkstētu pārsniegt 12 ned ēļas pēc testē­
jamās ķīmiskās vielas pievienošanas.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 928
 
49. Ja dūņas nitrific ējas un ja ir j āizpēta testējamās ķīmiskās vielas ietekme uz 
nitrificēšanos, vismaz reizi ned ēļā ir jāanalizē paraugi no test ēšanas un 
kontroles bloku att īrītā notekūdens, lai konstat ētu amoniju un/vai nitr ītu 
kopā ar nitrātu. 
50. Visas anal īzes ir jāveic pēc iespējas ātrāk, it seviš ķi, ja nosaka sl āpekli. Ja 
analīzes ir jāatliek, paraugi ir j āglabā pilnās, cieši aizv ākotās pudelēs 4 °C 
un tumsā. Ja paraugi ir j āglabā vairāk nekā 48 h, tie j āuzglabā dziļi saldēti, 
ar paskābināšanu (piem ēram, 10 ml/l no 400 g/l s ērskābes šķīduma) vai 
pievienojot piem ērotu toksisku vielu (piem ēram, 20 ml/l no 10 g/l 
dzīvsudraba (II) hlor īda šķīduma). Ir j ānodrošina, ka uzglab āšanas paņē­
miens neietekm ē analīzes rezult ātus. 
Testēšanas bloku savienošana  
51. Ja izmantos savienošanu (3. papildin ājums), katru dienu ir j āapmaina 
vienāds daudzums akt īvo dūņu (150–1 500 ml aer ācijas traukiem, kas 
satur trīs litrus šķidruma) starp test ēšanas bloka un t ā kontroles bloka aer ā­
cijas traukiem. Ja test ējamā ķīmiskā viela sp ēcīgi adsorb ējas uz dūņām, 
jānomaina vien īgi nostādināšanas trauku dzidrais š ķīdums. Abos gad ījumos 
ir jāizmanto korekcijas koeficients, lai apr ēķinātu testēšanas rezult ātus (55. 
punkts).  
DATI UN P ĀRSKATU SAGATAVOŠANA  
Rezultātu apstrāde 
52. Jāaprēķina testējamās ķīmiskās vielas  DOC  vai COD  noārdīšanās īpatsvars 
katrā plānotajā novērtējumā, izmantojot š ādu vienādojumu:  
D t ¼ C s Ä ðE Ä E o Þ 
C s Ü 100 
kur: 
D t = DOC  vai COD  noārdīšanās % laikā t; 
C s = DOC  vai COD  ieplūdē testējamās ķīmiskās vielas d ēļ, ko ieteicams 
aplēst no rezerves š ķīduma (mg/l);  
E = izm ērītā DOC  vai COD  vērtība testēšanas bloka att īrītajā notekūdenī 
laikā t (mg/l);  
E o = izmērītā DOC  vai COD  vērtība kontroles bloka att īrītajā notekūdenī 
laikā t (mg/l).  
53. Organisk ās barotnes  DOC  vai COD  noārdīšanās kontroles blok ā ir lietder īga 
informācija, lai nov ērtētu aktīvo dūņu bionoārdīšanās aktivitāti testēšanas 
laikā. Noārdīšanās īpatsvars ir j āaprēķina pēc vienādojuma:  
D B ¼ C M Ä E o 
C M Ü 100 
kur: 
D B = organisk ās barotnes  DOC  vai COD  noārdīšanās % kontroles blok ā 
laikā t; 
C M = organisk ās barotnes  DOC  vai COD  kontroles iepl ūdē (mg/l).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 929
 
Nav oblig āti, bet var ar ī aprēķināt DOC  vai COD  noārdīšanās īpatsvaru 
organiskās barotnes d ēļ kopā ar testējamo ķīmisko vielu test ēšanas blok ā 
pēc vienādojuma:  
D T ¼ C T Ä E 
C T Ü 100 
kur: 
D T = kopējās testēšanas iepl ūdes DOC  vai COD  noārdīšanās %;  
C T = kopējās testēšanas iepl ūdes DOC  vai COD  vai DOC  vai COD , kas 
aprēķināts no rezerves š ķīdumiem (mg/l).  
54. Jāaprēķina testējamās ķīmiskās vielas no ārdīšanās, ja tā ir izmērīta ar 
konkrētu analītisko metodi katra pl ānotā novērtējuma laik ā pēc vienādo­
juma:  
D ST ¼ S i Ä S e 
S i Ü 100 
kur: 
D ST = testējamās ķīmiskās vielas prim ārās noārdīšanās % laikā t; 
S i = izmērītā vai aplēstā testējamās ķīmiskās vielas koncentr ācija testē­ 
šanas iepl ūdē (mg/l);  
S e = izmērītā testējamās ķīmiskās vielas koncentr ācija testēšanas attīrītajā 
notekūdenī (mg/l).  
55. Ja ir izmantots savienošanas rež īms, testējamās ķīmiskās vielas atš ķaidīšanās 
aerācijas trauk ā ir jākompensē ar dūņu apmaiņu, izmantojot korekcijas koefi ­
cientu (sk. 3. papildin ājumu). Ja ir izmantots vid ējais hidraulisk ās aiztures 
laiks 6 h apm ērā un ja ir apmain īta puse no akt īvo dūņu daudzuma aer ācijas 
traukā, noteiktās dienas no ārdīšanās vērtības (D  t , 52. punkts) ir j ākoriģē, lai 
iegūtu testējamās ķīmiskās vielas patieso no ārdīšanās pakāpi D  tc ar vienā­
dojumu:  
D tc ¼ 4D t Ä 100 
3 
Testēšanas rezult ātu izteikšana  
56. Ir grafiski j āattēlo noārdīšanās īpatsvars D  t (vai D  tc ) un D  st , ja pieejams, 
attiecībā pret laiku (sk. 2. papildin ājumu). No test ējamās ķīmiskās vielas 
(per se  vai kā DOC ) noārdīšanās līknes formas var izdar īt dažus secin ā­
jumus par no ārdīšanas procesu.  
Adsorbcija  
57. Ja ir nov ērota testējamās ķīmiskās vielas  DOC  augsta no ārdīšanās pakāpe 
testēšanas sākumā, testējamā ķīmiskā viela, iesp ējams, tiek no ārdīta ar 
adsorbciju uz akt īvo dūņu cietajām daļiņām. To ir iesp ējams pier ādīt, 
nosakot adsorb ēto testējamo ķīmisko vielu ar īpašu anal īzi. Parasti adsorb ē­
jamu ķīmisko vielu  DOC  noārdīšanās pakāpe nesaglab ājas augsta vis ā testē­ 
šanas laik ā, proti, parasti no ārdīšanās pakāpe ir augsta s ākumā un pēc tam tā 
pakāpeniski samazin ās līdz līdzsvara v ērtībai. Ja tom ēr adsorbējamā testē­
jamā ķīmiskā viela kaut k ādā veidā spēja izraisīt mikrobu popul ācijas akli­
matizāciju, testējamās ķīmiskās vielas  DOC  noārdīšanās pēc tam pieaugtu 
un sasniegtu augstu plato v ērtību. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 930
 
Kavējuma fāze 
58. Tāpat kā statiskos, ar ī skrīninga testos daudz ām testējamām ķīmiskajām 
vielām ir vajadz īga kavējuma fāze, pirms notiek piln īga biono ārdīšanās. 
Kavējuma fāzē noārdošo bakt ēriju aklimatiz ācija vai piel āgošanās notiek, 
testējamai ķīmiskajai vielai gandr īz nemaz neno ārdoties, savuk ārt tad 
sākas šo bakt ēriju vairošan ās. Šī fāze beidzas, un no ārdīšanās fāze sākas 
brīdī, kad ir no ārdījušies aptuveni 10 % no test ējamās ķīmiskās vielas sākot­
nējā daudzuma (p ēc adsorbcijas, ja t āda notiek). Kav ējuma fāze nereti ir ļoti 
mainīgs rādītājs, kam ir slikta atk ārtojamība. 
Plato fāze 
59. Nepārtrauktas test ēšanas noārdīšanās līknes plato f āzi definē kā fāzi, kurā 
notiek visliel ākā noārdīšanās. Plato fāzei jāilgst vismaz tr īs nedēļas un jābūt 
aptuveni 15 izm ērītām derīgām vērtībām. 
Testējamās ķīmiskās vielas no ārdīšanās vidējā pakāpe 
60. Jāaprēķina vidējā vērtība no test ējamās ķīmiskās vielas no ārdīšanās vērtībām 
(D t ) plato f āzē. Noapaļojot to l īdz tuvākajam veselajam skaitlim (1 %), 
iegūst testējamās ķīmiskās vielas no ārdīšanās pakāpi. Ieteicams ar ī aprēķināt 
vidējās vērtības 95 % ticam ības interv ālu. 
Organiskās barotnes no ārdīšanās 
61. Ir grafiski j āattēlo organisk ās barotnes  DOC  vai COD  noārdīšanās īpatsvars 
kontroles blok ā (D  B ) attiecībā pret laiku. J ānorāda noārdīšanās vidējā 
pakāpe, kuru apr ēķina tāpat kā testējamās ķīmiskās vielas no ārdīšanās 
pakāpi (60. punkts).  
Norādes par biono ārdīšanos  
62. Ja test ējamā ķīmiskā viela būtiski neadsorb ējas uz akt īvajām dūņām un ja 
noārdīšanās līknei ir tipiska biono ārdīšanās līknes forma ar kav ējuma, noār­
dīšanās un plato f āzēm (58. un 59. punkts), izm ērīto noārdīšanos var droši 
attiecināt uz biono ārdīšanos. Ja s ākumā ir novērota augsta no ārdīšanās 
pakāpe, imitācijas testā nevar noš ķirt bioloģiskos un abiotiskos no ārdīšanās 
procesus. Š ādos gadījumos un gad ījumos, kad past āv šaubas par biono ārdī­ 
šanos (piem ēram, ja notiek atdal īšanās), ir jāanalizē adsorbētās testējamās 
ķīmiskās vielas vai j āveic papildu statiskie biono ārdīšanās testi, pamatojoties 
uz parametriem, kas skaidri uzr āda bioloģiskus procesus. Š ādi testi ietver 
skābekļa uzņemšanas metodes (š ā pielikuma C.4.-D, C.4.-E un C.4.-F 
nodaļa (6)) vai test ēšanu ar oglek ļa dioksīda veidošan ās mērīšanu 
(šā pielikuma C.4.-C noda ļa (6)), vai  ISO  brīvā tilpuma metodi (18), izman ­
tojot iepriekš ekspon ētu sējmateriālu no imit ācijas testa. Ja ir izm ērīta gan  
DOC , gan konkr ētas ķīmiskās vielas no ārdīšanās, būtiskas atš ķirības (pirm ā 
minētā ir zemāka par otro) starp no ārdīšanās īpatsvariem nor āda uz orga ­
nisku starpproduktu kl ātbūtni attīrītajos notek ūdeņos, kurus, iesp ējams, ir 
grūtāk noārdīt nekā ķīmisko pamatvielu.  
Testēšanas rezult ātu derīgums  
63. Inform ācija par s ējmateriāla normālu bionoārdīšanos ir ieg ūta, ja ir noteikta 
organiskās barotnes no ārdīšanās pakāpe (53. punkts) kontroles blok ā. Testē­ 
šanu uzskata par der īgu, ja  DOC  vai COD  noārdīšanās pakāpe kontroles 
blokā(-os) ir > 80 % p ēc divām nedēļām un ja nav ieg ūti neparasti nov ē­
rojumi.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 931
 
64. Ja ir izmantota viegli biono ārdāma (atsauce) ķīmiskā viela, biono ārdīšanās 
pakāpei (D  t , 52. punkts) j ābūt > 90 %.  
65. Ja test ēšanu veic nitrific ējošos apst ākļos, vidējai koncentr ācijai attīrītajos 
notekūdeņos jābūt < 1 mg/l amonjakam-N un < 2 mg/l nitr ītam-N.  
66. Ja nav atbilst ības šiem krit ērijiem (63.–65. punkts), test ēšana ir jāatkārto ar 
sējmateriālu no cita avota, ir j ātestē ķīmiskā standartviela un ir j āpārskata 
visas test ēšanas proced ūras. 
Testēšanas pārskats  
67. Testēšanas pārskatā jāiekļauj šāda inform ācija: 
Testējamā ķīmiskā viela:  
— identifik ācijas dati,  
— fizikālās īpašības un attiec īgā gadījumā fizikālās un ķīmiskās īpašības. 
Testēšanas apst ākļi: 
— testa sist ēmas veids un jebk ādas izmai ņas, lai test ētu nešķīstošas un 
gaistošas ķīmiskās vielas,  
— organisk ās barotnes veids,  
— rūpniecisko notek ūdeņu daļa un veids notek ūdeņos, ja tas ir zin āms, 
— sējmateriāls, īpašības un paraugu ņemšanas vieta(-as), koncentr ācija un 
jebkāda iepriekš ēja apstrāde, 
— testējamās ķīmiskās vielas rezerves š ķīdums –  DOC  un TOC  saturs, 
sagatavošanas veids, ja t ā ir suspensija, izmantot ā testēšanas koncentr ā­
cija, pamatojums, ja  DOC  ir ārpus 10–20 mg/l diapazona, pievienošanas 
metode, pirm ās pievienošanas datums, jebk ādas izmai ņas, 
— vidējais dūņu vecums un vid ējais hidraulisk ās aiztures laiks, d ūņu 
zuduma metode, apjoma palielin āšanās novēršanas metode, d ūņu 
zudums utt.,  
— izmantotie anal ītiskie paņēmieni,  
— testēšanas temperat ūra, 
— dūņu apjoma palielin āšanās īpašības, dūņu daudzuma indekss (turpm āk – 
SVI), maisījumā suspendētās cietās daļiņas (turpm āk – MLSS ), 
— jebkādas novirzes no standarta proced ūrām un jebk ādi apstākļi, kas, 
iespējams, ir ietekm ējuši rezult ātus. 
Testēšanas rezult āti: 
— visi izm ērītie dati ( DOC , COD , īpašās analīzes, pH, temperat ūra, 
skābekļa koncentr ācija, suspend ētās cietās daļiņas, N ķīmiskās vielas, 
ja vajadzīgs, 
— visas apr ēķinātās D  t (vai D  tc ), D  B un D  St vērtības tabulas form ātā un 
noārdīšanās līknes,  
— inform ācija par kav ējuma un plato f āzēm, testēšanas ilgumu, test ējamās 
ķīmiskās vielas un organisk ās barotnes no ārdīšanās pakāpi kontroles 
blokā kopā ar statistikas inform āciju un pazi ņojumiem par biono ārdī­ 
šanos un test ēšanas der īgumu,  
— rezult ātu apspriešana.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 932
 
LITERAT ŪRA 
(1) Swisher RD (1987). “Surfactant Biodegradation”, 2nd Edn. Marcel Dekker 
Inc. New York, 1085 pp.  
(2) German Government (1962). Ordinance of the degradability of detergents in 
washing and cleaning agents. Bundesgesetzblatt, Pt.1 No.49: 698-706.  
(3) Painter HA and King EF (1978a). WRc porous-pot method for assessing 
biodegradability. Technical Report No.70, Water Research Centre, Medmenham, UK.
 
(4) Painter HA and King EF (1978b). The effect of phosphate and temperature 
on growth of activated sludge and on biodegradation of surfactants. Wat. 
Res. 12: 909-915.  
(5) Eckenfelder, W.W (19) US EPA.  
(6) Šā pielikuma C.4. noda ļa “Vieglas biono ārdīšanās spējas noteikšana”.  
(7) Šā pielikuma C.12. noda ļa “Biodegrad ācija – modific ēts SCAS  tests”.  
(8) Šā pielikuma C.19. noda ļa “Adsorbcijas koeficienta (K  OC ) noteikšana uz 
augsnes un uz kanaliz ācijas nosēdumiem ar augstas izš ķiršanas šķidruma 
hromatogr āfiju ( HPLC ). 
(9) Gerike P and Fischer WK (1979). A correlation study of biodegradability 
determinations with various chemicals in various tests. Ecotox. Env. Saf. 3:157-173.
 
(10) Gerike P and Fischer WK (1981), as (9), II Additional results and conclu ­
sions. Ecotox. Env. Saf. 5: 45-55.  
(11) Painter HA and Bealing D (1989). Experience and data from the OECD 
activated sludge simulation test. pp 113-138, In: Laboratory tests for simu ­
lation of water treatment processes. CEC Water Pollution Report 18. Eds. Jacobsen BN, Muntau H, Angeletti G.
 
(12) ISO 11733 (1995; revised 2004). Evaluation of the elimination and biode ­
gradability of organic substances in an aqueous medium – activated sludge simulation test.
 
(13) Birch RR (1982). The biodegradability of alcohol ethoxylates. XIII Jornado 
Com. Espanol. Deterg.: 33-48.  
(14) Birch RR (1984). Biodegradation of noniomic surfactants. J.A.O.C.S. 61 
(2): 340-343.  
(15) Gerike P, Fischer WK and Holtmann W (1980). Biodegradability determi ­
nations in trickling filter units compared with the OECD confirmatory test. Wat.Res. 14: 753-758.
 
(16) Baumann U, Kuhn G and Benz M. (1998). Einfache Versuchsanordnung 
zur Gewinnung gewässerökologisch relevanter Daten, UWSF – Z. 
Umweltchem. Ökotox. 10: 214-220.  
(17) Her Majesty’s Stationery Office (1982). Assessment of biodegradability. 
Methods for the examination of waters and associated materials. 91-98 
pp. ISBN 011 751661 9.  
(18) ISO 14593 (1998). Water Quality – Evaluation in an aqueous medium of 
the ultimate biodegradability of organic compounds. Method by the analysis of inorganic carbon in sealed vessels.
 ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 933
 
1. papildin ājums  
1. attēls 
Bionoārdīšanās novērtējumā izmantotais apr īkojums  
Husmann  bloks
  
A. Glabāšanas trauks  
B. Dozētājsūknis 
C. Aerācijas kamera (3 l kapacit āte) 
D. Nostādināšanas trauks  E. Saspiesta gaisa s ūknis 
F. Savākšanas trauks  
G. Aerators  
H. Gaisa pl ūsmas mērītājs 
2. attēls 
Bionoārdīšanās novērtējumā izmantotais apr īkojums  
Porainais t īģelis
 
A. Glabāšanas trauks  
B. Dozētājsūknis 
C. Porainais aer ācijas trauks  
D. Ārējais necaurlaid īgais trauks  E. Savākšanas trauks  
F. Difuzors  
G. Gaisa pl ūsmas mērītājs ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 934
 
3. attēls 
Trīslitru porain ā tīģeļa aerācijas trauka da ļas
 ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 935
 
2. papildin ājums  
Noārdīšanās līknes piem ērs
 ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 936
 
3. papildin ājums  
[INFORMAT ĪVS] 
TESTĒŠANAS BLOKU SAVIENOŠANA  
Nolūkā izlīdzināt mikrobu popul ācijas dūņās testēšanas blok ā, kas saņem note­
kūdeni kopā ar testējamo ķīmisko vielu, un kontroles blok ā, kurš sa ņem tikai 
notekūdeni, tika ieviesta d ūņu ikdienas apmai ņa (1). Šo proced ūru sauc par 
savienošanu, un t ā ir savienoto bloku metode. Savienošanu s ākotnēji veica, 
izmantojot  Husmann  aktīvo dūņu blokus, bet t ā ir īstenota ar ī ar porain ā tīģeļa 
blokiem (2) (3). Netika atkl ātas nekādas būtiskas atšķirības rezult ātos starp nesa ­
vienotiem un savienotiem blokiem neatkar īgi no tā, vai izmantoja  Husmann  vai 
poraina t īģeļa bloku, t āpēc nav nek ādu priekšroc ību, kas kompens ētu iztērēto 
laiku un ener ģiju, kura vajadz īga savienotajiem blokiem.  
Dūņu apmaiņas var rad īt iespaidu, ka notiek iev ērojama no ārdīšanās, jo daļa 
testējamās ķīmiskās vielas tiek p ārvietota un test ējamās ķīmiskās vielas koncen ­
trācijas test ēšanas un kontroles bloku att īrītajos notek ūdeņos kļūst gandrīz 
vienādas. Tādējādi ir jāizmanto korekcijas koeficienti, kas ir atkar īgi no apmai ­
nītās daļas un vidējā hidraulisk ās aiztures laika. Ir public ēti arī papildu dati par šo 
aprēķinu (1).  
Ir jāaprēķina koriģētā DOC  vai COD  noārdīšanās pakāpe, izmantojot visp ārīgu 
formulu:  
D tc ¼ ðD t Ä 100 · a · r=12Þ=ð1 Ä a · r=12Þ % 
kur: 
D tc = koriģētais DOC  vai COD  noārdīšanās %;  
D t = noteiktais  DOC  vai COD  noārdīšanās %;  
a = apmai ņas daļa no aktīvo dūņu bloku daudzuma;  
r = vid ējais hidraulisk ās aiztures laiks (h).  
Ja, piemēram, tiek apmain īta puse aer ācijas tvertnes daudzuma (a = 0,5) un ja 
vidējais hidraulisk ās aiztures laiks ir 6 h, korekcijas formula ir:  
D tc ¼ 4D t Ä 100 
3 
LITERAT ŪRA 
(1) Fischer W, Gerike P, Holtmann W (1975). Biodegradability Determinations 
via Unspecific Analyses (Chemical Oxygen Demand, DOC) in Coupled Units of the OECD Confirmatory Test. I The test. Wat. Res. 9: 1131-1135.
 
(2) Painter HA, Bealing DJ (1989). Experience and Data from the OECD Acti ­
vated Sludge Simulation Test. 113. – 138. lpp. In: Laboratory Tests for Simulation of Water Treatment Processes CEC Water Pollution Report 18. Eds. Jacobsen BN, Muntau H, Angeletti G.
 
(3) Painter HA, King EF (1978). Water Research Centre Porous Pot Method for 
Assessing Biodegradability. Technical Report TR70, Water Research Centre, 
Stevenage, UK.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 937
 
4. papildin ājums  
AKTĪVO DŪŅU INHIB ĒŠANAS NOV ĒRTĒJUMS  
Testējamo ķīmisko vielu process  
1. Pastāv iespēja, ka ķīmisko vielu (vai notek ūdeni) nevar no ārdīt imitācijas 
testā un ka tai ir inhib ējoša ietekme uz d ūņu mikroorganismiem. Citas ķī­
miskās vielas biono ārdās zemās koncentr ācijās, bet ir inhib ējošas augst ākā 
koncentrācijā (hormēze). Inhib ējoša ietekme var par ādīties agrīnā posmā vai 
var tikt noteikta, piem ērojot, toksicit ātes testu ar s ējmateriālu, kas ir l īdzīgs 
vai identisks imit ācijas testā izmantotajam (1). Š ādas metodes ietver sk ābekļa 
uzņemšanas inhib ēšanu (šā pielikuma C.11. noda ļa (2) un ISO 8192 (3)) vai 
dūņu organismu vairošan ās inhibēšanu (ISO 15522 (4)).  
2. Imitācijas testā inhibēšanu uzrādīs izšķīdušā organisk ā oglekļa (turpmāk – 
DOC ) vai ķīmiskā skābekļa patēriņa (turpmāk – COD ) atšķirība starp att īrīto 
notekūdeni no test ēšanas bloka un no kontroles bloka, proti, š īs vērtības ir 
augstākas nekā DOC , ko pievienoja k ā testējamo ķīmisko vielu. Izteikts 
citādi, organisk ās barotnes  DOC  (un bioķīmiskā skābekļa patēriņa (turpmāk 
– BOD ), COD  un/vai NH  + 4 ) noārdīšanās īpatsvars att īrīšanas laik ā samazi­
nāsies testējamās ķīmiskās vielas kl ātbūtnes dēļ. Ja tas t ā notiek, tests ir 
jāatkārto, samazinot test ējamās ķīmiskās vielas koncentr āciju, līdz ir sasniegts 
līmenis, pie kura nenotiek inhib ēšana, un, iesp ējams, turpinot samazin āt šo 
koncentrāciju, līdz testējamā ķīmiskā viela biono ārdās. Tomēr, ja testējamā 
ķīmiskā viela (vai notek ūdens) negat īvi ietekm ē procesu visos koncentr ācijas 
līmeņos, tas liecina, ka šo ķīmisko vielu ir gr ūti, varbūt pat neiesp ējami 
apstrādāt bioloģiski, bet var b ūt lietderīgi atkārtot testēšanu ar akt īvajām 
dūņām no cita avota un/vai ar d ūņu pakāpeniskāku aklimatiz āciju. 
3. Savuk ārt, ja testējamā ķīmiskā viela imit ācijas testā tiek biono ārdīta pirmajā 
mēģinājumā, tās koncentr ācija ir jāpalielina, ja tas vajadz īgs, lai uzzin ātu, vai 
šī ķīmiskā viela var ētu būt inhibējoša. 
4. Cenšoties noteikt inhib ēšanas pak āpes, jāatceras, ka akt īvo dūņu populācija 
var main īties, tādēļ laika gait ā mikroorganismi var izveidot toleranci pret 
inhibējošu ķīmisko vielu.  
5. Inhib ēšanas pak āpes aprēķins: 
Testēšanas un kontroles bloka  BOD , DOC , COD  utt. kop ējo noārdīšanās 
īpatsvaru (R  o ) var aprēķināt pēc vienādojuma:  
R o ¼ 100 ðI Ä EÞ=I % 
kur: 
I =  BOD , DOC , COD  utt. koncentr ācija ieplūdē testēšanas vai kontroles 
traukos (mg/l);  
E = attiec īgās koncentr ācijas attīrītajos notek ūdeņos (mg/l).  
I un E ir j ākoriģē DOC  vajadzībām testējamās ķīmiskās vielas test ēšanas 
blokos dēļ, jo pretējā gadījumā inhibēšanas īpatsvara apr ēķins nebūs pareizs.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 938
 
Testējamās ķīmiskās vielas kl ātbūtnes izrais īto inhibēšanas pak āpi var apr ē­ 
ķināt pēc vienādojuma:  
% inhibēšanas ¼ 100 ðR c Ä R t Þ=R c 
kur: 
R c = noārdīšanās īpatsvars kontroles traukos;  
R t = noārdīšanās īpatsvars test ēšanas traukos.  
LITERAT ŪRA 
(1) Reynolds L  et al . (1987). Evaluation of the toxicity of substances to be 
assessed for biodegradability. Chemosphere 16: 2259.  
(2) Šā pielikuma C.11. noda ļa “Biodegrad ācija – akt īvo dūņu respirācijas inhi ­
bīcijas tests”.  
(3) ISO 8192 (2007) Water quality – Test for inhibition of oxygen consumption 
by activated sludge for carbonaceous and ammonium oxidation.  
(4) ISO 15522 (1999) Water Quality – Determination of the inhibitory effect of 
water constituents on activated sludge microorganisms.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 939
 
5. papildin ājums  
Ūdenī mazšķīstošas un gaistošas test ējamās ķīmiskās vielas  
Ūdenī mazšķīstošas ķīmiskās vielas  
Par ūdenī mazšķīstošu un neš ķīstošu ķīmisko vielu test ēšanu testos, kas imit ē 
notekūdeņu attīrīšanu, ir public ēts maz pārskatu (1) (2) (3).  
Nav vienas test ējamās ķīmiskās vielas dispersijas metodes, kas b ūtu piemērojama 
visām nešķīstošajām ķīmiskajām vielām. Divi no četriem metodes veidiem, kas 
aprakstīti ISO 10634 (4), var ētu būt piemēroti mēģinājumiem disper ģēt testē­
jamās ķīmiskās vielas imit ācijas testēšanā, proti, emulgatoru izmantošana un/vai 
ultraskaņas enerģija. Ir jānosaka stabilit āte vismaz izrietoš ās dispersijas 24 h 
periodos. P ēc tam atbilst īgi stabiliz ētas dispersijas, kas atrodas nep ārtraukti 
maisītā rezervuārā (38. punkts), dev ās pievieno aer ācijas tvertnei atseviš ķi no 
sadzīves (vai sint ētiskā) notekūdens.  
Ja dispersijas ir stabilas, ir j āizpēta, kā testējamo ķīmisko vielu var noteikt 
disperģētā veidā. Visticam āk, DOC  nebūs piemērots, tāpēc testējamai ķīmiskajai 
vielai būs jānosaka īpaša anal ītiskā metode, ko var ētu piemērot attīrītajiem note ­
kūdeņiem, notek ūdeņu cietajām daļiņām un aktīvajām dūņām. Pēc tam test ējamās 
ķīmiskās vielas sadal īšanos akt īvo dūņu procesa imit ācijā noteiktu š ķidrajā un 
cietajā fāzē. Tādējādi tiktu noteikta “masas bilance”, lai pie ņemtu lēmumu, vai 
testējamā ķīmiskā viela ir biono ārdījusies. Tom ēr tas norādītu vienīgi uz prim āro 
bionoārdīšanos. Gal īgo biono ārdīšanos jācenšas par ādīt, veicot respirometrisko 
testēšanu attiec ībā uz vieglu biono ārdīšanos (šā pielikuma C.4.-C, C.4.-F vai 
C.4.-D noda ļa (5)), kā sējmateriālu izmantojot d ūņas, kas pak ļautas test ējamās 
ķīmiskās vielas iedarb ībai imitācijas testā. 
Gaistošas ķīmiskās vielas  
Notekūdeņu attīrīšanas imit āciju piem ērošana gaistoš ām ķīmiskajām vielām ir 
gan apstrīdama, gan problem ātiska. Tāpat kā par ūdenī mazšķīstošām testējamām 
ķīmiskajām vielām ir public ēts ļoti maz p ārskatu, kuros b ūtu aprakst īti imitācijas 
testi ar gaistoš ām ķīmiskajām vielām. Pilnīgas maisīšanas iek ārtas tradicion āls 
veids tiek piel āgots, nobl īvējot aerācijas tvertni un nos ēdtvertni, m ērot un kontro ­
lējot gaisa pl ūsmu ar pl ūsmas mērītājiem un izejas g āzi laižot cauri uztv ērējiem, 
lai savāktu gaistošo organisko vielu. Dažos gad ījumos izmanto vakuums ūkni, lai 
izejas gāzi ievilktu “aukst ā” uztvērējā vai caurp ūtes uztvērējā, kas satur  Tenax  un 
silikagēlu gāzes hromatogr āfiskajai anal īzei. Uztv ērējā esošo test ējamo ķīmisko 
vielu var noteikt anal ītiski.  
Testēšanu veic div ās daļās. Blokus vispirms darbina bez d ūņām, bet ar sint ētisko 
notekūdeni kopā ar testējamo ķīmisko vielu, ko ies ūknē aerācijas tvertn ē. Dažas 
dienas vāc un analiz ē ieplūdes, attīrītā notekūdens un izejas g āzes paraugus, lai 
konstatētu testējamo ķīmisko vielu. No apkopotajiem datiem var apr ēķināt tās 
testējamās ķīmiskās vielas īpatsvaru (R  vs ), kas atdal īta no sist ēmas. 
Pēc tam veic parasto biolo ģisko testu (ar d ūņām) darbības apstākļos, kas ir 
identiski atdal īšanas pētījumam. Veic ar ī DOC  vai COD  mērījumus, lai p ārlieci­
nātos, ka bloki str ādā efektīvi. Testa pirmaj ā daļā veic periodiskas anal īzes, lai 
noteiktu test ējamo ķīmisko vielu iepl ūdē, attīrītajā notekūdenī un izejas g āzē. Pēc 
aklimatizācijas anal īzes veic biež āk. Arī šajā gadījumā no datiem stabil ā stāvoklī 
var aprēķināt testējamās ķīmiskās vielas no ārdīšanās īpatsvaru š ķidrajā fāzē, kuru 
izraisījuši visi procesi (R  T ) (fiziskie un biolo ģiskie), kā arī daļu (R  V ), kas atdal īta 
no sistēmas. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 940
 
Aprēķins 
a) Nebiolo ģiski testējamā materiāla, kas atdal īts no sistēmas, īpatsvaru (R  VP ) var 
aprēķināt pēc vienādojuma:  
R VP ¼ S VP 
S IP · 100 
kur: 
R VP = testējāmās ķīmiskās vielas no ārdīšanās izgaistot (%);  
S VP = testējamā ķīmiskā viela, kas sav ākta uztvērējā un izteikta k ā koncen­
trācijas ekvivalents š ķidrajā fāzē (mg/l);  
S IP = testējamās ķīmiskās vielas koncentr ācija ieplūdē (mg/l).  
b) Bioloģiski testējamā materiāla, kas atdal īts no sist ēmas, īpatsvaru (R  V ) var 
aprēķināt pēc vienādojuma:  
R V ¼ S V 
S I · 100 
kur: 
R V = testējamās ķīmiskās vielas no ārdīšanās bioloģiskajā testēšanā izgaistot 
(%); 
S V = testējamā ķīmiskā viela, kas biolo ģiskajā testēšanā savākta uztvērējā 
un izteikta k ā koncentr ācijas ekvivalents iepl ūdē (mg/l);  
S I = testējamās ķīmiskās vielas koncentr ācija ieplūdē (mg/l).  
c) Bioloģiski testējamās ķīmiskās vielas īpatsvaru (R  T ), kas no ārdījies, pateico ­
ties visiem procesiem, var noteikt p ēc šāda vienādojuma:  
R T ¼ 1 Ä S E 
S I · 100 
kur: 
S E = testējamās ķīmiskās vielas koncentr ācija (šķidrajā) attīrītajā notekū­
denī (mg/l).  
d) Tādējādi ar biono ārdīšanos un adsorbciju no ārdīto īpatsvaru (R  BA ) var aprē­ 
ķināt pēc vienādojuma:  
R BA ¼ ðR T Ä R V Þ 
Jāveic atseviš ķi testi, lai noteiktu, vai test ējamā ķīmiskā viela ir tikusi adsor ­
bēta. Ja ir, var veikt turpm āku korekciju.  
e) Salīdzinājums starp test ējamās ķīmiskās vielas da ļu, kas atdal īta no sist ēmas 
bioloģiskajā (R  v ) un nebiolo ģiskajā (R  vp ) testēšanā, atspogu ļo vispārējo 
ietekmi, k āda bioloģiskajai att īrīšanai ir bijusi uz test ējamās ķīmiskās vielas 
emisiju gais ā. 
Piemērs. Benzols  
Dūņu aiztures laiks = 4 dienas  
Sintētiskais notek ūdens, aiztures laiks = 8 h  
S IP = S  I = 150 mg/l  
S VP = 150 mg/l (S  EP = 0) 
S V = 22,5 mg/l  
S E = 50 μg/l ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 941
 
Tādējādi: 
R VP = 100 %, R  V = 15 %  
R T = 100 % un R  BA = 85 %.  
Tika pieņemts, ka benzols netika adsorb ēts uz dūņām. 
LITERAT ŪRA 
(1) Horn JA, Moyer JE, Hale JH (1970). Biological degradation of tertiary butyl 
alcohol. Proc. 25th Ind. Wastes Conference Purdue Univ.: 939-854.  
(2) Pitter P, Chudoba J (1990). Biodegradability of organic substances in the 
aquatic environment. CRC Press. Boston, USA.  
(3) Stover EL, Kincannon DF (1983). Biological treatability of specific organic 
compounds found in chemical industry waste waters. J. Wat. Pollut. Control 
Fed. 55:97.  
(4) ISO 10634 (1995) Water Quality – Guidance for the preparation and treat ­
ment of poorly water-soluble organic compounds for the subsequent evalua ­
tion of their biodegradability in an aqueous medium.  
(5) Šā pielikuma C.4. noda ļa “Vieglas biono ārdīšanās spējas noteikšana”.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 942
 
6. papildin ājums  
Dūņu aiztures laika ietekme uz ķīmisko vielu att īrāmību 
IEVADS  
1. Teksta pamatda ļā aprakstītā metode tika izstr ādāta, lai noskaidrotu, vai 
testētās ķīmiskās vielas (parasti t ās, par kur ām ir zināms, ka tās būtībā, 
bet ne viegli, ir biono ārdāmas) var tikt biono ārdītas noteiktaj ās robežās 
notekūdeņu attīrīšanas iek ārtās. Rezult āti ir izteikti no ārdīšanas īpatsvarā 
un biono ārdīšanās īpatsvarā. Aktīvo dūņu bloku darb ības apstākļi un 
ieplūdes izvēle paredz sam ērā plašas vari ācijas attiec ībā uz testējamās ķīmis­
kās vielas koncentr āciju attīrītajā notekūdenī. Testēšanu veic tikai ar vienu 
dūņu cieto da ļiņu nominālo koncentr āciju vai ar vienu nomin ālo dūņu 
aiztures laiku (turpm āk – SRT ), un aprakst ītie dūņu zuduma rež īmi var 
nozīmēt, ka  SRT  var būtiski main īties testēšanas laik ā gan starp dien ām, 
gan vienas dienas laik ā. 
2. Šeit aprakst ītajā gadījumā (1) (2)  SRT  kontrolē daudz šaur ākās robežās katrā 
24 h period ā (tāpat kā notiek ar lieliem apjomiem), k ā rezultātā attīrītajos 
notekūdeņos ir nemain īgāka koncentr ācija. Ieteicams izmantot sadz īves note­
kūdeni, jo tas nodrošina nemain īgākus un augst ākus noārdīšanās īpatsvarus. 
Tāpat tiek izp ētīta vairāku SRT  vērtību ietekme, savuk ārt detalizētākā pētī­
jumā var noteikt temperat ūras diapazona ietekmi uz koncentr āciju attīrītajos 
notekūdeņos. 
3. Vēl nav visp ārpieņemtas vienpr ātības attiec ībā uz to, kuri kin ētikas mode ļi 
darbojas, kad ķīmiskās vielas biono ārdās notekūdeņu attīrīšanas apst ākļos. 
Tika izraudz īts un apkopotajiem datiem piem ērots Monod  baktēriju vairo ­ 
šanās un substr ātu izmantošanas modelis (1) (2), jo metodes m ērķis bija 
piemērošana tikai t ādām ķīmiskajām vielām, kas tiek izstr ādātas daudzu 
tonnu apm ērā, novedot pie koncentr ācijām notekūdenī, kuras p ārsniedz 1 
mg/l. Vienk āršotā modeļa un veikto pie ņēmumu der īgumu noteica, izman ­
tojot spirtu etoksil ātu rindas ar daž ādām primārās bionoārdīšanās pakāpēm 
(2) (3).  
Piezīme. Šis metodes variants stingri pieturas pie š īs testēšanas metodes 
C.10.-A teksta, un ir uzskait ītas tikai t ās daļas, kas atš ķiras. 
TESTĒŠANAS PRINCIPS  
4. Aktīvo dūņu porainā tīģeļa bloki, kas paredz ēti (gandrīz) nepārtrauktu mais ī­
juma zudumu nodrošin āšanai, ļaujot ļoti precīzi kontrol ēt dūņu aiztures laiku 
(SRT vai θ s ), tiek darbin āti nesavienot ā režīmā dažādos SRT  un, ja v ēlas, 
dažādās temperat ūrās. Parasti aiztures laiks ir 2–10 dienas un temperat ūra ir 
5–20 °C. Notek ūdeni, vēlams, sadz īves, un test ējamās ķīmiskās vielas 
šķīdumu atseviš ķi devās pievieno blokiem ātrumā, kas nodrošina vajadz īgo 
dūņu aiztures laiku (3–6 stundas) un vajadz īgo testējamās ķīmiskās vielas 
koncentrāciju ieplūdē. Paralēli tiek darbin āti kontroles bloki, kas nesa ņem 
testējamo ķīmisko vielu, lai b ūtu iespējams salīdzinājums.  
5. Var izmantot cita veida iek ārtas, bet ir ļoti jāuzmanās, lai nodrošin ātu, ka 
tiek panākta laba  SRT  kontrole. Piem ēram, izmantojot iek ārtas, kas ietver 
nosēdtvertni, var b ūt vajadzīga iespēja nodrošin āt cieto da ļiņu zudumus ar 
iekārtas attīrīto notekūdeni. Jāveic arī īpaši drošības pasākumi, lai izvair ītos 
no kļūdām dūņu daudzuma nos ēdtvertnē variāciju dēļ. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 943
 
6. Blokus darbina katr ā noteiktaj ā apstākļu kopumā un pēc tam, kad iest ājies 
līdzsvars, apm ēram triju ned ēļu periodā nosaka vid ējās stabila st āvokļa testē­
jamās ķīmiskās vielas koncentr ācijas attīrītajos notek ūdeņus un, ja v ēlas, 
DOC . Papildus test ējamās ķīmiskās vielas no ārdīšanās īpatsvara un, ja 
vēlas, DOC  noteikšanai grafisk ā veidā attēlo attiecības starp iek ārtas 
darbības apstākļiem un koncentr āciju attīrītajā notekūdenī. No tā var aprē­ 
ķināt nosacītas kinētikas konstantes un var prognoz ēt apstākļus, kādos testē­
jamo ķīmisko vielu var apstr ādāt. 
INFORM ĀCIJA PAR TEST ĒJAMO ĶĪMISKO VIELU  
7. Piem ēro C.10.-A noda ļas 12. un 13. punktu.  
APSTIPRIN ĀŠANAI VAJADZ ĪGIE LĪMEŅI 
8. Piem ēro C.10.-A noda ļas 14. un 15. punktu.  
ĶĪMISKĀ STANDARTVIELA  
9. Piem ēro C.10.-A noda ļas 16. punktu.  
TESTĒŠANAS REZULT ĀTU ATK ĀRTOJAM ĪBA 
10. Piem ēro C.10.-A noda ļas 17. un 18. punktu.  
METODES APRAKSTS  
Iekārta 
11. Piem ēroti ir izmantot piel āgotu porain ā tīģeļa sistēmu (6.1. papildin ājums). 
To veido iekš ējais trauks (vai ieliktnis), kas izgatavots no 3,2 mm bieza 
poraina polipropil ēna ar poru izm ēru aptuveni 90 μm apmērā, un šuve ir 
pārlaidmetin āta. (Tas nodrošina, ka bloks ir iztur īgāks nekā C.10.-A noda ļas 
21. punkt ā aprakstītais.) Ieliktni uzst āda necaurlaid īgā polietilēna ārējā 
traukā, kas sast āv no divām daļām: apaļas pamatnes, kur ā ieurbti caurumi, 
lai nodrošin ātu divas gaisa l īnijas un d ūņu zuduma l īniju, un augš ējā 
cilindra, ko uzskr ūvē uz pamatnes un kam ir atvere, kura izvietota t ā, lai 
porainā tīģeļa traukā piegādātu zināmu tilpumu (3 l). Viena no gaisa l īnijām 
ir aprīkota ar difuzoro akmeni, savuk ārt otra ir atv ērta un izvietota taisn ­
leņķos attiecībā pret akmeni t īģelī. Šī sistēma rada vajadz īgo turbulenci, lai 
nodrošinātu, ka tīģeļa saturs tiek piln ībā samaisīts, kā arī nodrošina izš ķī­
dušā skābekļa koncentr ācijas virs 2 mg/l.  
12. Atbilst īgo skaitu bloku uztur kontrol ētās temperat ūrās 5–20 °C (± 1 °C) 
diapazonā vai nu ūdens vann ās, vai nemain īgas temperat ūras telpās. Ir vaja­
dzīgi sūkņi, lai aerācijas traukos ievad ītu testējamās ķīmiskās vielas šķīduma 
un nogulsn ējušos dūņu devas vajadz īgajos ātrumos (attiec īgi 0–1 ml/min un 
0–25 ml/min), k ā arī trešais sūknis, lai no aer ācijas traukiem iz ņemtu dūņu 
zudumus. Vajadz īgo dūņu zuduma pl ūsmas ļoti mazo ātrumu pan āk, izman­
tojot sūkni, kas iestat īts ar liel āku ātrumu un ko, pateicoties taimerim, 
darbina periodiski, piem ēram, darbinot to 10 sekundes min ūtē, sūkņa 
padeves ātrums 3 ml/min apm ērā nodrošina zuduma ātrumu 0,5 ml/min 
apmērā. 
Filtrācijas iekārta vai centrif ūga 
13. Piem ēro C.10.-A noda ļas 23. punktu.  
Analītiskais apr īkojums  
14. Piem ēro C.10.-A noda ļas 24. punktu.  
Ūdens ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 944
 
15. Piem ēro C.10.-A noda ļas 25. un 26. punktu.  
Organiskā barotne  
16. Piem ēro C.10.-A noda ļas 27. punktu.  
Sintētiskais notek ūdens 
17. Piem ēro C.10.-A noda ļas 28. punktu.  
Sadzīves notek ūdens 
18. Piem ēro C.10.-A noda ļas 29. punktu.  
Aktīvās dūņas 
19. Piem ēro C.10.-A noda ļas 30. punktu.  
Testējamo ķīmisko vielu rezerves š ķīdumi  
20. Piem ēro C.10.-A noda ļas 31. un 32. punktu.  
PROCED ŪRA 
Sējmateriāla sagatavošana  
21. Piem ēro tikai C.10.-A noda ļas 34. punktu. J āizmanto akt īvās dūņas (apm. 
2,5 g/l).  
Testēšanas bloku skaits  
22. Vienk ārša testa gad ījumā, t. i., lai izm ērītu noārdīšanās īpatsvaru, ir vaja ­
dzīgs tikai viens  SRT , bet, lai ieg ūtu datus, kas vajadz īgi nosacīto kinētikas 
konstanšu apr ēķināšanai, it vajadz īgas 4 vai 5  SRT  vērtības. Parasti izv ēlas 
vērtības 2–10 dienu diapazon ā. Praktisk ā ziņā ir ērti veikt test ēšanu ar 4 vai 
5 SRT  vienlaikus vien ā temperat ūrā. Plašākos pētījumos tās pašas  SRT  
vērtības vai, iesp ējams, cita diapazona v ērtības izmanto cit ās temperat ūrās 
5–20 °C diapazon ā. Primārajai biono ārdīšanai (galvenais lietojums) parasti 
vajadzīgs tikai viens bloks katram apst ākļu kopumam. Ta ču galīgās bionoār­
dīšanās testēšanai katram apst ākļu kopumam vajadz īgs kontroles bloks, kas 
saņem notek ūdeni, bet nesa ņem testējamo ķīmisko vielu. Ja uzskata, ka 
izmantotaj ā notekūdenī ir testējamā ķīmiskā viela, ir j āizmanto kontroles 
bloki, arī kad tiek nov ērtēta primāra bionoārdīšanās, un apr ēķinos jāveic 
vajadzīgā korekcija.  
Organiskās barotnes un test ējamās ķīmiskās vielas doz ēšana  
23. Piem ēro tikai C.10.-A noda ļas 36.–39. punktu, bet j āņem vērā, ka testējamās 
ķīmiskās vielas š ķīdumu doz ē atsevišķi un ka izmanto daž ādus dūņu 
zuduma ātrumus. T āpat, ja vajadz īgs, ir jāuzrauga un j āpielāgo ± 10 % 
diapazonā ieplūdes un att īrīto notekūdeņu plūsmas ātrumi, kā arī dūņu 
zuduma regularit āte, piemēram, divreiz dien ā. Ja, izmantojot sadz īves note­
kūdeni, anal ītiskajās metodēs rodas probl ēmas, testēšana jāveic ar sint ētisko 
notekūdeni, bet ir j ānodrošina, ka daž ādās barotnes nodrošina sal īdzināmus 
kinētikas datus.  
Aktīvo dūņu bloku apstr āde 
24. Piem ēro C.10.-A noda ļas 40.–43. punktu, bet  SRT  ir jākontrolē tikai ar 
“nemainīgu” dūņu zudumu.  
Paraugu ņemšana un anal īze 
25. Piem ēro C.10.-A noda ļas 44.–50. punktu, iz ņemot to, ka test ējamās ķīmis­
kās vielas koncentr ācija un  DOC  nav jānosaka oblig āti. COD  nevajadz ētu 
izmantot.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 945
 
DATI UN P ĀRSKATU SAGATAVOŠANA  
Rezultātu apstrāde 
26. Piem ēro C.10.-A noda ļas 52.–54. punktu.  
Testa rezult ātu izteikšana  
27. Piem ēro C.10.-A noda ļas 56.–62. punktu.  
Kinētikas konstanšu apr ēķināšana  
28. Reālāk ir norādīt vidējo stabila st āvokļa testējamās ķīmiskās vielas koncen ­
trāciju attīrītajā notekūdenī un aprakst īt, kā tā mainās atkarībā no iekārtas 
darbības apstākļiem, nekā norādīt primārās bionoārdīšanās īpatsvaru. To var 
izdarīt, apsverot 6.2. papildin ājuma 6. vien ādojumu, kas var nodrošin āt K S , 
μ m un θ SC (kritiskais d ūņu aiztures laiks) v ērtības. 
(K S un μ m aptuvenās vērtības var ar ī noteikt, izmantojot vienk āršu dator­
programmu, lai no 2. vien ādojuma (6.2. papildin ājums) apr ēķināto teorētisko 
līkni piem ērotu iegūtajām testēšanas vērtībām. Lai gan neviens š ķīdums 
nebūs unikāls, var ieg ūt saprātīgu K  S un μ m tuvinājumu.)  
Rezultātu mainība 
29. Parasti ieg ūst atsevišķu ķīmisko vielu kin ētikas parametru main īgās vērtības. 
Tiek uzskat īts, ka apst ākļi, kādos dūņas ir augušas, k ā arī testēšanas apst ākļi 
(kā norādīts 5. punkt ā un citos testos) liel ā mērā ietekmē rezultātu vērtības. 
Vienu no š īs mainības aspektiem ir apl ūkojuši  Grady et al.  (4), kuri ir 
norādījuši, ka diviem gal ējiem apst ākļiem jāizmanto termini “past āvošs” 
un “rakstur īgs”, kas apraksta fiziolo ģiskā stāvokļa robežas, kuras kult ūra 
var sasniegt kin ētiska testa laik ā. Ja testēšanas laik ā stāvoklim ne ļauj mainī­
ties, kinētisko parametru v ērtības atspogu ļo apstākļus vidē, no kuras mikro ­
organismi tika pa ņemti. Šīs vērtības sauc par “past āvošām” jeb pašreiz 
esošām. Otras gal ējības gadījumā, ja testēšanas apst ākļi pieļauj olbaltum ­
vielu sintez ējošas sist ēmas pilnīgu attīstību, atļaujot maksim ālo vairošan ās 
ātrumu, ieg ūtos kinētikas parametrus sauc par “rakstur īgiem” un tie ir atka ­
rīgi no substr āta veida un bakt ēriju veidiem kult ūrā. Proti, past āvošās 
vērtības iegūs, saglabājot zemu substr āta koncentr ācijas koeficientu attiec ībā 
pret atbilst īgajiem mikroorganismiem (S  o /X o ), piemēram, 0,025, savuk ārt 
raksturīgās vērtības rodas, ja šis koeficients ir augsts, piem ēram, vismaz 
20. Abos gad ījumos S  o jābūt vienādam ar attiec īgā puspiesātinājuma 
konstantes (Ks) v ērtību vai jāpārsniedz tā. 
30. Main ība un citi biono ārdīšanās kinētikas aspekti tika apl ūkoti nesen notiku ­ 
šajā SETAC  seminārā (5). Pateicoties š ādiem pētījumiem, par kuriem ir 
sagatavoti p ārskati, dr īz vajadzētu iegūt skaidrāku priekšstatu par kin ētiku 
saistībā ar notek ūdeņu attīrīšanas iek ārtām, lai būtu iespējams labāk inter­
pretēt esošos datus, k ā arī ierosināt atbilstīgākas turpm ākas testēšanas 
metodes.  
LITERAT ŪRA: 
(1) Birch RR (1982). The biodegradability of alcohol ethoxylates. XIII Jornado 
Com. Espanol Deterg.: 33-48.  
(2) Birch RR (1984). Biodegradation of nonionic surfactants. J.A.O.C.S., 61(2): 
340-343.  
(3) Birch RR (1991). Prediction of the fate of detergent chemicals during sewage 
treatment. J. Chem. Tech. Biotechnol., 50: 411-422.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 946
 
(4) Grady CPL, Smets BF and Barbeau DS (1996). Variability in kinetic para ­
meter estimates: A review of possible causes and a proposed terminology. 
Wat. Res., 30 (3): 742-748.  
(5) Biodegradation kinetics: Generation and use of data for regulatory decision 
making (1997). Workshop at Port Sunlight, UK. Eds. Hales SG, Feitjel T, King H, Fox K, Verstraete W. 4-6th Sept. 1996. SETAC- Europe, Brussels.
 ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 947
 
6.1. papildin ājums  
Porainais t īģelis ar SRT kontroli
  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 948
 
6.2. papildin ājums  
Kinētikas konstanšu apr ēķināšana  
1. Pieņemot, ka var piem ērot Monod  kinētiku, un ņemot vērā aktīvo cieto 
daļiņu un substr āta masas bilanci akt īvo dūņu sistēmā (1), var ieg ūt šādas 
stabila stāvokļa izteiksmes:  
1 
θ s ¼ μ m · S 1 
K s þ S 1 Ä K d [1] 
vai 
S 1 ¼ K s · ð1 þ K d · θ s Þ 
θ s · ðμ m Ä K d Þ Ä 1 [2] 
kur: 
S 1 = substrāta koncentr ācija attīrītajā notekūdenī (mg/l);  
K S = puspies ātinājuma konstante, pie kuras koncentr ācija: μ = μ m /2 (mg/l);  
μ = īpatnējais vairošan ās ātrums (d  –1 ); 
μ m = μ m maksimālā vērtība (d  –1 ); 
K d = aktīvo cieto da ļiņu īpatnējais samazin āšanās ātrums (d  –1 ); 
θ S = vidējais dūņu aiztures laiks ( SRT) (d).  
Šā vienādojuma izp ētes rezult ātā var izdar īt šādus secin ājumus:  
i) koncentr ācija attīrītajā notekūdenī ir atkarīga no koncentr ācijas iepl ūdē 
(S 0 ), tādējādi bionoārdīšanās īpatsvars main ās atkarībā no koncentr ācijas 
ieplūdē (S 0 ); 
ii) vienīgais iekārtas kontroles parametrs, kas ietekm ē S 1 , ir dūņu aiztures 
laiks (θ S ); 
iii) katrai koncentr ācijai ieplūdē (S 0 ) būs kritiskais d ūņu aiztures laiks, proti:  
1 
θ SC ¼ μ s · S 0 
K s þ S 0 Ä K d [3] 
kur: 
θ SC = kritiskais d ūņu aiztures laiks, kuru nesasniedzot atbilst īgie 
mikroorganismi tiks izskaloti ārā no iekārtas; 
iv) tā kā citi 2. vien ādojuma parametri ir saist īti ar vairošan ās kinētiku, 
temperatūra, visticam āk, ietekm ēs substrāta līmeni attīrītajā notekūdenī 
un kritisko d ūņu vecumu, t. i., d ūņu aiztures laiks, kas vajadz īgs, lai 
iegūtu konkrētu attīrīšanas pak āpi, palielin ātos, samazinoties tempera ­
tūrai. 
2. No cieto da ļiņu masas bilances porain ā tīģeļa sistēmā un pieņemot, ka cieto 
daļiņu koncentr ācija iekārtas attīrītajā notekūdenī (X 2 ) ir zema sal īdzinājumā 
ar koncentr āciju aerācijas trauk ā (X 1 ), dūņu aiztures laiku var apr ēķināt šādi: 
θ s ¼ V · X 1 
ðQ 0 Ä Q 1 Þ · X 2 þ Q 1 · X 1 [4] ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 949
 
un 
θ s ¼ V · X 1 
Q 1 · X 1 ¼ V 
Q 1 
kur: 
V = aer ācijas trauka tilpums (l);  
X 1 = cieto da ļiņu koncentr ācija aerācijas trauk ā (mg/l);  
X 2 = cieto da ļiņu koncentr ācija attīrītajā notekūdenī (mg/l);  
Q 0 = ieplūdes plūsmas ātrums (l/d);  
Q 1 = dūņu zuduma pl ūsmas ātrums (l/d).  
Tādējādi ir iespējams kontrol ēt dūņu aiztures laiku jebkur ā iepriekš noteikt ā 
vērtībā, kontrolējot dūņu zuduma pl ūsmas ātrumu (Q  1 ). 
Secinājumi:  
3. Tādējādi testēšanas galvenais m ērķis ir nodrošin āt koncentr ācijas attīrītajā 
notekūdenī prognoz ējamību un attiec īgi arī testējamās ķīmiskās vielas 
līmeņu saņemošajos ūdeņos prognoz ējamību. 
4. Grafiski att ēlojot S  1 attiecībā pret θ S , dažreiz var viegli nov ērtēt kritisko 
dūņu aiztures laiku ( θ SC ), piemēram, 3. līkne 1. att ēlā. Kad tas nav iesp ē­
jams, θ SC var aprēķināt kopā ar μ m un K  S aptuvenām vērtībām, grafiski 
attēlojot S  1 , attiecībā pret S  1 •θ S . 
1. vienādojuma p ārgrupēšana nodrošina š ādu rezultātu: 
S 1 · θ s 
1 þ θ s · K d ¼ K s 
μ m þ S 1 
μ m [5] 
Ja K  d ir mazs, tad 1 + θ s · K d ~ 1 un (5) k ļūst: 
S 1 · θ s ¼ K s 
μ m þ S 1 
μ m [6] 
Tādējādi grafiskajam att ēlojumam j ābūt taisnei (sk. 2. att ēlu) ar 1/ μ m 
slīpumu un j āšķērso K  S /μ m ; turklāt θ S ~1/μ m . ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 950
 
1. attēls 
Trīs temperat ūras, 5  SRT
  
2. attēls 
Regresijas l īnija SRT · S 1 attiecībā pret S  1 pie T = 5 °C
  
Glosārijs 
Koncentrācija attīrītajā notekūdenī: 
Līkne: ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 951
 
7. papildin ājums  
TESTĒŠANA AR ZEMU ( μg/l) KONCENTR ĀCIJU DIAPAZONU  
1. Ūdens vidē, pat notek ūdeņos, parasti ir daudzas ķīmiskās vielas zem ās 
koncentrācijās (μg/l). Šādās koncentr ācijās tās, iespējams, nefunkcion ē kā 
primāri substrāti, kas veicina vairošanos, bet, visticam āk, noārdās kā audzi 
neveidojoši, sekund āri substrāti kopā ar dažādām dabīgām oglekļa ķīmi­
skajām vielām. Tādēļ šādu ķīmisko vielu no ārdīšanās nebūs piemērota 6. 
papildinājumā aprakstītajam modelim. Ir daudzi mode ļi, ko varētu piemērot, 
un notekūdeņu attīrīšanas sist ēmās pastāvošajos apst ākļos vairāki no tiem 
varētu darboties vienlaikus. Ir vajadz īgs daudz vair āk pētījumu, lai izskai ­
drotu šo probl ēmu. 
2. Teksta pamatda ļā (C.10.-A noda ļa) aprakst īto proced ūru var izmantot tikai 
attiecībā uz primāro bionoārdīšanos, izmantojot zemas koncentr ācijas (< 100 
μg/l) un apstiprin ātu analītisko proced ūru. Biono ārdīšanās īpatsvaru var 
aprēķināt (sk. test ēšanas metodes 54. punktu) ar nosac ījumu, ka tiek ņemti 
vērā abiotiskie procesi (adsorbcija, gaistam ība utt.). K ā piemēru var izmantot  
Nyholm  un viņa kolēģu pētījumu (1) (2), kur ā izmantoja 4 h ciklu uzpild ī­ 
šanas un noliešanas sist ēmā. Šie pētnieki konstat ēja pseido pirm ās kārtas 
konstantes piec ām ķīmiskajām vielām, ko pievienoja sint ētiskajam notek ū­
denim 5–100 μg/l apmērā. Lai pan āktu galīgu bionoārdīšanos, var izmantot  
14 C-marķētas testējamās ķīmiskās vielas. Š ādas pieejas apraksts neietilpst š īs 
testēšanas metodes darb ības jomā, jo vēl nav pan ākta vienošan ās par proce ­
dūrām, lai gan ISO 14592 (3) vajadz ībām ierosin ātā metodē ir ietverti 
norādījumi par  14 C marķētu ķīmisko vielu izmantošanu.  
SCAS  testēšana  
3. Vēlākā posmā tika ierosin āts vienkāršāks divu posmu tests (4) (5) (6). P ēc 
daļēji nepārtrauktās aktīvo dūņu (turpmāk – SCAS ) metodes veic īstermiņa 
kinētikas testēšanu ar paraugiem, kas ņemti no  SCAS  blokiem.  SCAS  sistēmu 
darbina ar zin āmiem dūņu zuduma ātrumiem (pret ēji sākotnējai testēšanas 
metodei C.12) un taj ā iepilda modific ētu ESAO sint ētisko notek ūdeni vai 
sadzīves notek ūdeni. Sint ētisko ūdeni modific ēja (pH vērtības mainīšanās un 
vājas dūņu nogulsn ēšanās spējas dēļ), pievienojot fosf ātu kā buferšķīdumu, 
rauga ekstraktu, dzelzs (III) hlor īdu un mikroelementu s āļus, un tā COD  
paaugstin āja aptuveni l īdz 750 mg/l, palielinot peptona un ga ļas ekstrakta 
koncentrāciju. Blokus darbin āja 24 h cikl ā: aerācija 23 h, d ūņu zudums, 
nogulsnēšanās, dzidrā šķīduma (att īrītā notekūdens) noņemšana, p ēc kuras 
pievienot sint ētisko notek ūdeni kopā ar testējamo ķīmisko vielu l īdz 100 
μg/l (t. i., aptuveni t āda pati koncentr ācija, kādu izmanto īstermiņa testē­ 
šanā). Reizi ned ēļā 10 % no kop ējā dūņu daudzuma aizvieto ar svaig ām 
dūņām, lai saglab ātu līdzsvarotu mikrobu popul āciju. 
4. Testējamās ķīmiskās vielas koncentr ācijas izm ēra sākumā un aerācijas 
beigās un testēšanu turpina, l īdz sasniedz test ējamās ķīmiskās vielas past ā­
vīgu noārdīšanos. Tas var aiz ņemt laiku no vienas ned ēļas līdz vairākiem 
mēnešiem.  
Īstermiņa testēšana  
5. Īstermiņa testēšanu (piem ēram, 8 h) veic, lai noteiktu (pseido) pirm ās kārtas 
kinētiskā koeficienta konstanti test ējamās ķīmiskās vielas samazin ājumam 
aktīvajās dūņās, kas nāk no zināmiem, bet atš ķirīgiem avotiem un lietoju ­
miem. It seviš ķi dūņu paraugus ņem no  SCAS  reaktoriem – aer ācijas perioda 
beigās, kad organisk ā substrāta koncentr ācija ir zema, – aklimatiz ācijas 
testēšanas gait ā (3. un 4. punkts). D ūņas var ņemt arī no paral ēla SCAS  
bloka, kam nepievieno test ējamo ķīmisko vielu, lai veiktu sal īdzinājumu.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 952
 
Dūņu un testējamās ķīmiskās vielas, ko pievieno div ās vai vair ākās koncen­
trācijās 1–50 μg/l diapazon ā, maisījumiem veic aer āciju, nepievienojot sint ē­
tisko notek ūdeni vai organisko substr ātu. Šķīdumā saglabāto testējamo 
ķīmisko vielu nosaka regul āros interv ālos, piem ēram, reizi stund ā, atkarībā 
no ķīmiskās vielas no ārdīšanas spējas un ne ilg āk kā 24 stundu period ā. 
Pirms atbilst īgas analīzes veikšanas paraugus centrifug ē. 
Aprēķini 
6. Datus no  SCAS  blokiem izmanto, lai apr ēķinātu testējamās ķīmiskās vielas 
noārdīšanās īpatsvaru (54. punkts). T āpat var apr ēķināt vidējo koeficienta 
konstanti (K  1 ) (kas normaliz ēta suspend ēto cieto da ļiņu koncentr ācijai) ar 
vienādojumu:  
K 1 ¼ 1=t · ln C e 
C i · 1=SSð1=g hÞ 
kur: 
t = aer ācijas laiks (23 h);  
C e = koncentr ācija aerācijas perioda beig ās (μg/l); 
C i = koncentr ācija aerācijas sākumā (μg/l); 
SS = akt īvo dūņu cieto da ļiņu koncentr ācija (g/l).  
7. Īstermiņa testēšanā palikusī log % koncentr ācija tiek grafiski att ēlota attie­
cībā pret laiku, un grafisk ā attēlojuma sākotnējās daļas slīpums (10–50 % 
noārdīšanās) atbilst K  1 (pseido) pirm ās kārtas konstantei. Konstanti norma ­
lizē attiecībā uz dūņu cieto da ļiņu koncentr āciju, dalot sl īpumu ar d ūņu cieto 
daļiņu koncentr āciju. Pārskatā norādītajam rezult ātam ir jāietver arī dati par 
testējamās ķīmiskās vielas un suspend ēto cieto da ļiņu sākuma koncentr ā­
cijām, dūņu aiztures laiku, d ūņu pievienošanu un avotu, k ā arī par iepriek ­ 
šēju pakļaušanu test ējamās ķīmiskās vielas iedarb ībai (ja tāda bijusi).  
Rezultātu mainība 
8. Main ība un citi biono ārdīšanās kinētikas aspekti tika apl ūkoti nesen notiku ­ 
šajā SETAC  seminārā (7). Pateicoties š ādiem pētījumiem, par kuriem ir 
sagatavoti p ārskati, dr īz vajadzētu iegūt skaidrāku priekšstatu par kin ētiku 
saistībā ar notek ūdeņu attīrīšanas iek ārtām, lai būtu iespējams labāk inter­
pretēt esošos datus, k ā arī ierosināt atbilstīgākas turpm ākas testēšanas 
metodes.  
LITERAT ŪRA 
(1) Nyholm N, Jacobsen BN, Pedersen BM, Poulsen O, Dambourg A and 
Schultz B (1992). Removal of micropollutants in laboratory activated sludge reactors. Biodegradability. Wat. Res. 26: 339-353.
 
(2) Jacobsen BN, Nyholm N, Pedersen BM, Poulsen O, and Ostfeldt P (1993). 
Removal of organic micropollutants in laboratory activated sludge reactors 
under various operating conditions: Sorption. Wat. Res. 27: 1505-1510.  
(3) ISO 14592 (ISO/TC 147/SC5/WG4, N264) (1998). Water Quality – Evalua ­
tion of the aerobic biodegradability of organic compounds at low concentra ­
tions in water.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 953
 
(4) Nyholm N, Ingerslev F, Berg UT, Pedersen JP and Frimer-Larsen H (1996). 
Estimation of kinetic rate constants for biodegradation of chemicals in acti ­
vated sludge waste water treatment plants using short-term batch experiments and μg/l range spiked concentrations Chemosphere 33 (5): 851-864.
 
(5) Berg UT and Nyholm N (1996). Biodegradability simulation Studies in 
semi-continuous activated sludge reactors with low ( μg/l range) and standard 
(ppm range) chemical concentrations. Chemosphere 33 (4): 711-735.  
(6) Danish Environmental Protection Agency. (1996). Activated sludge biode ­
gradability simulation test. Environmental Project, No. 337. Nyholm, N. Berg, UT. Ingerslev, F. Min. of Env. and Energy, Copenhagen.
 
(7) Biodegradation kinetics: Generation and use of data for regulatory decision 
making (1997). Workshop at Port Sunlight, UK. Eds. Hales, SG. Feitjel, T. 
King, H. Fox, K. and Verstraete, W. 4-6  th Sept. 1996. SETAC- Europe, 
Brussels.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 954
 
C.10.-B. Biopl ēves 
IEVADS  
1. Imitācijas test ēšanu parasti veic ar ķīmiskajām vielām, kas nav sekm īgi 
noārdījušās vieglās bionoārdīšanās skrīninga test ā (šā pielikuma C.4.- 
A–C.4.-F noda ļa (9)), bet ir no ārdījušās potenci ālās bionoārdīšanās testā. 
Izņēmuma kārtā imitācijas test ēšanu veic ar ī ar ķīmiskajām vielām, par 
kurām vajadzīga papildu inform ācija, it seviš ķi ar tādām, ko izstr ādā daudzu 
tonnu apm ērā, un parasti piem ēro aktīvo dūņu testu (C.10.-A noda ļa). Tomēr 
dažās situācijās ir vajadz īga konkrēta inform ācija par ķīmiskās vielas reak ­
ciju uz notek ūdeņu attīrīšanas metod ēm, kuras ietver biopl ēves, proti, perko ­
lēšanas vai pilin āšanas filtriem, rot ējošajiem biolo ģiskajiem kontaktoriem un 
virstošajiem sl āņiem. Lai nodrošin ātu šo vajadz ību, ir izstr ādātas dažādas 
iekārtas. 
2. Gerike et al . (1) izmantoja lielus pilin āšanas pilotfiltrus, ko darbin āja savie­
noto bloku rež īmā. Šiem filtriem bija vajadz īga plaša telpa un sam ērā liels 
daudzums notek ūdeņu vai sint ētisko notek ūdeņu. Truesdale et al . (2) aprak ­
stīja mazākus filtrus (diametrs 6 p ēdas × 6 collas), kuros iepild īja dabīgu 
notekūdeni bez virsmakt īvajām vielām, bet tiem vienalga bija vajadz īgi lieli 
daudzumi. “Nobriedušas” biopl ēves izveidei bija vajadz īgas 14 ned ēļas, 
turklāt papildu 4–8 ned ēļas bija vajadz īgas aklimatiz ācijai pēc testējamās 
virsmaktīvās vielas pirm ās pievienošanas.  
3. Baumann et al.  (3) izstrādāja daudz maz āku filtru, kur ā izmantoja poliestera 
“šķiedru”, kas iepriekš bija iem ērkta aktīvajās dūņās kā inertā barotnē, kura 
veicina biopl ēves veidošanos. Test ējamo ķīmisko vielu izmantoja k ā vienīgo 
oglekļa avotu un biono ārdīšanos nov ērtēja no izš ķīdušā organisk ā oglekļa 
(turpmāk – DOC ) mērījumiem iepl ūdē un attīrītajā notekūdenī, kā arī no 
CO 2 daudzuma izejas g āzē. 
4. Gloyna et al.  (4) izvēlējās samērā atšķirīgu pieeju un izgudroja rot ējošu 
cilindrisku reaktoru. Uz rot ējošās caurules iekš ējās virsmas izaudz ēja 
bioplēvi uz zināmās virsmas plat ības, no caurules, kas izvietota sl īpi nelielā 
leņķī attiecībā pret horizont āli, augšpuses iepl ūdinot iepl ūdes strūklu. Reak ­
toru izmanto, lai izp ētītu virsmakt īvo vielu biono ārdīšanos (5), k ā arī 
bioplēves optim ālo biezumu un dif ūziju cauri pl ēvei (6). Šie p ēdējie minētie 
autori izstr ādāja reaktoru, k ā arī pielāgoja to, lai b ūtu iespējams noteikt CO  2 
izejas gāzē. 
5. Anal ītiķu pastāvīgā komiteja (AK) šo rot ējošo cilindrisko reaktoru ir pie ņē­
musi par standarta metodi, ar kuras pal īdzību var nov ērtēt gan ķīmisko vielu 
bionoārdīšanos (7), gan notek ūdeņu toksicit ātes attīrāmību (8). Šeit aprak ­
stītās metodes priekšroc ības ir vienk āršība, kompaktums, atk ārtojamība un 
samērā mazie vajadz īgie organisk ās barotnes daudzumi.  
TESTĒŠANAS PRINCIPS  
6. Sintētisko vai sadz īves notek ūdeni un test ējamo ķīmisko vielu – mais ījumā 
vai vienu pašu – iepl ūdina uz lēni rotējošas, slīpi izvietotas caurules iekš ējās 
virsmas. Uz iekš ējās virsmas veidojas mikroorganismu sl ānis, kas l īdzīgs 
biofiltra barotn ē esošajam. Reaktora darb ības apstākļus izvēlas tā, lai nodro ­ 
šinātu pietiekamu organisk ās vielas no ārdīšanos un, ja vajadz īgs, amonija 
oksidāciju. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 955
 
7. Attīrīto notekūdeni no caurules sav āc un tam vai nu ļauj nogulsn ēties, un/vai 
to filtrē pirms  DOC  un/vai test ējamās ķīmiskās vielas analiz ēšanas ar īpašu 
metodi. Paral ēli tādos pašos apst ākļos tiek darbin āti kontroles bloki, lai b ūtu 
iespējams salīdzinājums. Pie ņem, ka starp ība starp  DOC  koncentr ācijām 
attīrītajā notekūdenī testēšanas blok ā un kontroles blok ā ir attiecin āma uz 
testējamo ķīmisko vielu un t ās organiskajiem metabol ītiem. Šo starp ību 
salīdzina ar pievienot ās testējamās ķīmiskās vielas (k ā DOC ) koncentr āciju, 
lai aprēķinātu testējamās ķīmiskās vielas no ārdīšanos.  
8. Biono ārdīšanos parasti var noš ķirt no bioadsorbcijas, r ūpīgi izpētot noārdī­ 
šanās un laika l īkni. Apstiprin ājumu parasti var ieg ūt, veicot vieglas 
bionoārdīšanās testu (sk ābekļa uzņemšana vai oglek ļa dioksīda veidošan ās), 
izmantojot aklimatiz ētu sējmateriālu, kas testa beig ās paņemts no reakto ­
riem, kuri sa ņem testējamo ķīmisko vielu.  
INFORM ĀCIJA PAR TEST ĒJAMO ĶĪMISKO VIELU  
9. Ir jābūt zināmai testējamās ķīmiskās vielas t īrībai, šķīdībai ūdenī, gaista­
mībai un adsorbcijas īpašībām, lai būtu iespējams pareizi interpret ēt iegū­
stamos rezult ātus. 
10. Parasti gaistošas un mazš ķīstošas ķīmiskās vielas nevar test ēt, ja vien netiek 
īstenoti īpaši piesardz ības pasākumi (sk. C.10.-A noda ļas 5. papildin ājumu). 
Jābūt zināmai arī ķīmiskajai strukt ūrai vai vismaz emp īriskajai formulai, lai 
būtu iespējams aprēķināt teorētiskās vērtības un/vai p ārbaudīt parametru 
noteiktās vērtības, piem ēram, teor ētisko skābekļa patēriņu (turpm āk – 
ThOD ) un DOC . 
11. Piem ērotāko testēšanas koncentr āciju izvēlei var b ūt noderīga inform ācija 
par testējamās ķīmiskās vielas toksisko iedarb ību uz mikroorganismiem 
(sk. C.10.-A noda ļas 4. papildin ājumu), kas var b ūt svarīga bionoārdīšanās 
spējas zemu v ērtību pareizai interpret ēšanai.  
APSTIPRIN ĀŠANAI VAJADZ ĪGIE LĪMEŅI 
12. Sākotnēji virsmakt īvo vielu prim ārās bionoārdīšanās līmenim bija j ābūt 
80 % un augst ākam, pirms ķīmisko vielu var ēja laist tirg ū. Ja netiek 
sasniegts 80 % l īmenis, var veikt šo imit ācijas (apstiprin āšanas) testu un 
virsmaktīvo vielu var laist tirg ū tikai tad, ja vair āk nekā 90 % no konkr ētās 
ķīmiskās vielas ir no ārdīti. Attiecībā uz ķīmiskajām vielām parasti nav šaubu 
par sekm īgu vai nesekm īgu testēšanas rezult ātu, un ieg ūto noārdīšanas īpat­
svara vērtību var izmanot, lai aptuveni apr ēķinātu iespējamo koncentr āciju 
vidē, ko var izmantot ķīmisko vielu rad ītā apdraud ējuma nov ērtēšanā. 
Vairākos pētījumos ar t īrām ķīmiskām vielām atklātais DOC  noārdīšanās 
īpatsvars bija > 90 % vair āk nekā trīs ceturtda ļās gadījumu un > 80 % no 
vairāk nekā 90 % ķīmisko vielu, kas uzr ādīja jebkādu būtisku biono ārdī­ 
šanās pakāpi. 
ĶĪMISKĀS STANDARTVIELAS  
13. Lai nodrošin ātu testa proced ūras pareizu īstenošanu, dažreiz ir lietder īgi 
testēt ķīmiskās standartvielas, kuru reakcija ir zin āma. Šādas ķīmiskās vielas 
ietver adip īnskābi, 2-fenilfenolu, 1-naftolu, dif ēnskābi un 1-naft ālskābi. 
TESTĒŠANAS REZULT ĀTU ATK ĀRTOJAM ĪBA 
14. Kādā AK laboratorij ā konstatēja, ka relat īvā standartnovirze testa ietvaros ir 
3,5 % un starp testiem – 5 % (7).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 956
 
METODES APRAKSTS  
Iekārta 
Rotējošs cilindrisks reaktors  
15. Iekārta (sk. 8. papildin ājuma 1. un 2. att ēlu) sastāv no vair ākām akrila 
caurulēm, kas katra ir 30,5 cm gara ar 5 cm iekš ējo diametru un balst ās 
uz gumijas rite ņiem, kuri ievietoti met āla balstrāmī. Katrai caurulei ir ārējā 
lūpa, aptuveni 0,5 cm dzi ļa, lai tā noturētos uz rite ņiem. Iekš ējā virsma ir 
padarīta nelīdzena ar rupjas strukt ūras drāšu sūkli, un augšgal ā (kur notiek 
ieplūde) atrodas 0,5 cm dzi ļa iekšējā lūpa, lai ierobežotu š ķidrumu. Caurules 
ir novietotas sl īpi, aptuveni 1 gr āda leņķī attiecībā pret horizont āli, lai 
panāktu vajadz īgo saskarsmes laiku, kad testa barotni iepl ūdina tīrā caurulē. 
Gumijas rite ņus rotē, izmantojot l ēnu, dažādu ātrumu motoru. Cauru ļu 
temperatūru kontrol ē, tās uzstādot nemain īgas temperat ūras telpā. 
16. Katru cauru ļu reaktoru ievietojot nedaudz liel ākā, slēgtā caurulē un nodro ­ 
šinot, ka savienojumi ir g āzes necaurlaid īgi, ir iesp ējams savākt izejas CO  2 
gāzi alkalīna šķīdumā, lai izdar ītu turpmākus mērījumus (6).  
17. Divdesmit litru glab āšanas trauk ā (A) (sk. 2. att ēlu) glabā katras caurules 
organiskās barotnes 24 h vajadz īgo daudzumu, ja vajadz īgs, kopā ar pievie ­
notu test ējamo ķīmisko vielu. Ja vajadz īgs, testējamās ķīmiskās vielas 
šķīdumu var doz ēt atsevišķi. Netālu no katra glab āšanas trauka apakšas ir 
atvere, kas ar piem ērotām caurulēm, piemēram, silikona gumijas caurul ēm, 
un ar peristaltisko s ūkni (B) ir savienota ar akrila pieg ādes cauruli, kura 
iestiepjas 2–4 cm sl īpi izvietot ās caurules (C) augšgal ā (kur notiek iepl ūde). 
Attīrītajam notek ūdenim ļauj pilēt no slīpi izvietot ās caurules apakšgala un 
to savāc citā glabāšanas trauk ā (D). Attīrītajam notek ūdenim ļauj nogulsn ē­
ties vai to filtr ē pirms anal īzes veikšanas.  
Filtrācijas iekārta vai centrif ūga 
18. Iekārta paraugu filtr ēšanai ar membr ānas filtriem, kam ir pietiekama porai ­
nība (nomin ālais atvērumu diametrs ir 0,45 μm) un kas adsorb ē organisk ās 
ķīmiskās vielas vai neliel ā mērā laiž cauri organisko oglekli. Ja tiek izman ­
toti filtri, kas organisko oglekli neaiztur, tie ir r ūpīgi jānomazgā ar karstu 
ūdeni, lai nomazg ātu noskalojamo organisko oglekli. Var izmantot ar ī centri­
fūgu, kas sp ēj nodrošin āt ātrumu 40 000 m/s  2 . 
19. Anal ītiskais apr īkojums, lai noteiktu:  
— DOC  / kopējo organisko oglekli (turpm āk – TOC ) vai ķīmisko skābekļa 
patēriņu (turpmāk – COD ), 
— konkr ētu ķīmisko vielu ( HPLC , GC utt.), ja vajadz īgs, 
— pH, temperat ūru, skābumu un s ārmainību, 
— amoniju, nitr ītu un nitr ātu, ja test ēšanu veic nitrific ējošos apst ākļos. 
Ūdens 
20. Krāna ūdens, kur ā DOC  nepārsniedz 3 mg/l.  
21. Destil ēts vai dejoniz ēts ūdens, kur ā DOC  nepārsniedz 2 mg/l.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 957
 
Organiskā barotne  
22. Par organisko barotni var izmantot sint ētisko notek ūdeni, sadz īves notek ū­
deni vai abu mais ījumu. Ir pier ādīts, ka, ja tiek izmantots tikai sadz īves 
notekūdens, nereti var tikt uzr ādīts lielāks DOC  noārdīšanās īpatsvars 
(aktīvo dūņu blokos) un pat pie ļauta dažu t ādu ķīmisko vielu biono ārdī­ 
šanās, kuras biolo ģiski neno ārdās, izmantojot ESAO sint ētisko notek ūdeni. 
Tādējādi ir ieteicams izmantot sadz īves notek ūdeni.  DOC  (vai  COD ) 
koncentrācija ir jānosaka katr ā jaunā organisk ās barotnes partij ā. Organisk ās 
barotnes sk ābumam un s ārmainībai ir jābūt zināmai. Barotnei var b ūt nepie­
ciešams pievienot piem ērotu buferš ķīdumu (nātrija hidrog ēnkarbonātu vai 
kālija hidrog ēnfosfātu), ja tai ir zems sk ābums vai s ārmainība, lai test ēšanas 
laikā reaktorā pH uztur ētu aptuveni 7,5 ± 0,5 robež ās. Lēmums par bufer ­ 
šķīduma tilpumu un pievienošanas laiku j āpieņem katrā gadījumā atsevišķi. 
Sintētiskais notek ūdens 
23. Jāšķīdina katrā litrā krāna ūdens: 160 mg peptona, 110 mg ga ļas ekstrakta, 
30 mg ur īnvielas, 28 mg bez ūdens dikālija hidrog ēnfosfāta (K  2 HPO  4 ), 7 mg 
nātrija hlorīda (NaCl), 4 mg kalcija hlor īda dihidrāta (CaCl  2 .2H  2 O) un 2 mg 
magnija sulf āta heptahidr āta (MgSO  4 .7H  2 O). Šis ESAO sint ētiskais notek ū­
dens ir piem ērs un paredz vid ējo DOC  koncentr āciju ieplūdē aptuveni 100 
mg/l apm ērā. Var izmantot ar ī citus savienojumus ar apm ēram tādām pašām 
DOC  koncentr ācijām, kas tuv āk atspogu ļo faktisko notek ūdeni. Šo sint ētisko 
notekūdeni var izstr ādāt destilētā ūdenī koncentr ētā veidā un glabāt aptuveni 
1 °C temperat ūrā līdz pat vienai ned ēļai. Kad vajadz īgs, jāatšķaida ar kr āna 
ūdeni. (Šī barotne ir neapmierinoša, jo to raksturo, piem ēram, ļoti augsta 
slāpekļa koncentr ācija, sam ērā zems oglek ļa saturs, bet nekas lab āks nav 
atklāts, izņemot ieteikumu pievienot vair āk fosfātu kā buferšķīdumu un 
papildu peptonu).  
Sadzīves notek ūdens 
24. Jāizmanto svaigs, nogulsn ējies notek ūdens, kas ieg ūts ikdienas att īrīšanas 
darbos, kuros galvenok ārt saņem sadzīves notek ūdeni. Tas j āsavāc no 
primārās nosēdtvertnes p ārplūdes kanāla vai no barotnes akt īvo dūņu 
iekārtai, un tam liel ākoties jābūt bez rupj ām daļiņām. Notek ūdeni var 
izmantot p ēc vairāku dienu glab āšanas aptuveni 4 °C, ja tiek nodrošin āts, 
ka glabāšanas laik ā būtiski nesamazin ās DOC  (vai  COD ) (t. i., maz āk kā par 
20 %). Lai ierobežotu sist ēmas trauc ējumus, pirms izmantošanas katras 
jaunas partijas  DOC  (vai  COD ) ir jāpielāgo atbilst īgai nemain īgai vērtībai, 
piemēram, atšķaidot ar kr āna ūdeni.  
Smērviela  
25. Peristaltisk ā sūkņa skrituļu eļļošanai var izmantot glicer īnu vai olīveļļu. Abi 
ir piemēroti izmantošanai uz silikona gumijas caurul ēm. 
Testējamās ķīmiskās vielas rezerves š ķīdumi  
26. Ķīmiskajām vielām ar pietiekamu š ķīdību jāsagatavo rezerves š ķīdumi dejo ­
nizētā ūdenī vai sintētiskā notekūdens miner ālbarotnē, nodrošinot atbilst īgas 
koncentrācijas (piem ēram, 1–5 g/l). Attiec ībā uz nešķīstošām ķīmiskajām 
vielām sk. C.10.-A noda ļas 5. papildin ājumu. Šī metode nav piem ērota 
gaistošām ķīmiskajām vielām, ja vien netiek piel āgoti cilindriskie reaktori 
(16. punkts). J ānosaka rezerves š ķīduma  DOC  un TOC , un mērījumi jāat­
kārto katrai jaunai partijai. Ja atš ķirība starp  DOC  un TOC  pārsniedz 20 %, 
jāpārbauda test ējamās ķīmiskās vielas š ķīdība ūdenī. Jāsalīdzina  DOC  vai ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 958
 
testējamās ķīmiskās vielas koncentr ācija, mērījumus izdarot ar rezerves 
šķīduma īpašu anal īzi, ar nomin ālo vērtību, lai noskaidrotu, vai atg ūšana 
ir pietiekami laba (parasti var paredz ēt > 90 %). J ānoskaidro, it seviš ķi 
attiecībā uz dispersij ām, vai  DOC  var vai nevar izmantot k ā analītisku 
parametru vai ar ī var izmantot vien īgi kā analītisku paņēmienu, kas piem ē­
rots konkr ētajai test ējamai ķīmiskajai vielai. Dispersij ām ir vajadz īga 
paraugu centrifug ēšana. Katr ā jaunā partijā ir jānosaka  DOC , COD  vai 
testējamā ķīmiskā viela, veicot īpašu anal īzi. 
27. Jānosaka rezerves š ķīduma pH. Gal ējas vērtības norāda, ka ķīmiskās vielas 
pievienošana, iesp ējams, ietekm ē aktīvo dūņu pH test ēšanas sist ēmā. Tādā 
gadījumā rezerves š ķīdums ir j āneitralizē, lai iegūtu pH 7 ± 0,5 apm ērā, 
izmantojot nedaudz neorganisk ās skābes vai b āzes, bet izvairoties no test ē­
jamās ķīmiskās vielas nogulsn ēšanās. 
PROCED ŪRA 
Organiskās barotnes sagatavošana doz ēšanai  
28. Jānodrošina, ka gan test ēšanas sākumā, gan tās laikā visas iepl ūdes un 
attīrītā notekūdens tvertnes, k ā arī caurules no iepl ūdes tvertn ēm un uz 
attīrītā notekūdens tvertn ēm tiek r ūpīgi iztīrītas, lai nomazg ātu mikrobu 
kolonijas.  
29. Katru dienu ir j āsagatavo svaigs sint ētiskais notek ūdens (23. punkts) vai nu 
no cietaj ām daļiņām, vai no koncentr ētā rezerves š ķīduma, to atbilst īgi 
atšķaidot ar kr āna ūdeni. Vajadz īgais daudzums j ānomēra mērcilindrā un 
jāiepilda tīrā ieplūdes traukā. Tāpat, ja vajadz īgs, sintētiskajam notek ūdenim 
pirms atšķaidīšanas jāpievieno test ējamās ķīmiskās vielas vai ķīmiskās stan­
dartvielas rezerves š ķīduma vajadz īgais daudzums. Ja t ā ir ērtāk vai ja tas 
vajadzīgs, lai izvair ītos no test ējamās ķīmiskās vielas zudumiem, j āsagatavo 
atsevišķs testējamās ķīmiskās vielas atš ķaidīts šķīdums atseviš ķā rezervuārā 
un tas jāieplūdina slīpi izvietotaj ās caurulēs ar citu doz ētājsūkni. 
30. Var ar ī (un ir v ēlams) izmantot nogulsn ējušos sadz īves notek ūdeni (24. 
punkts), ko katru dienu sav āc svaigu, ja iesp ējams.  
Rotējošo cilindrisko reaktoru darbin āšana  
31. Lai nov ērtētu vienu test ējamo ķīmisko vielu, ir vajadz īgi divi identiski 
cilindriskie reaktori, ko mont ē nemainīgas temperat ūras telpā, parasti 22 
± 2 °C.  
32. Jāpielāgo peristaltiskie s ūkņi, lai tie sl īpi izvietotaj ās caurulēs, ko rotē ar 
ātrumu 18 ± 2 rpm, pieg ādātu organisko barotni (bez test ējamās ķīmiskās 
vielas) 250 ± 25 ml/h apm ērā. Sākumā un pēc tam periodiski test ēšanas 
laikā uz sūkņa caurulēm aplicē smērvielu (25. punkts), lai nodrošin ātu atbil­
stīgu darbību un pagarin ātu cauruļu darbmūžu. 
33. Jāpielāgo cauruļu slīpuma leņķis attiecībā pret horizont āli, lai nodrošin ātu 
barotnes uztur ēšanās laiku 125 ± 12,5 s apm ērā tīrā caurulē. Ir jāaplēš 
aiztures laiks, barotnei pievienojot nebiolo ģisku marķieri (piem ēram, NaCl, 
inertu krāsvielu): laiku, kas vajadz īgs, lai sasniegtu maksim ālo koncentr āciju 
attīrītajā notekūdenī, uzskata par vid ējo aiztures laiku (ja ir izveidojusies 
maksimālā plēve, aiztures laiks var palielin āties līdz aptuveni 30 min ūtēm). 
34. Ir konstat ēts, ka šie koeficienti, ātrumi un laiki nodrošina  DOC  (vai  COD ) 
atbilstīgu noārdīšanos (> 80 %) un nitrific ētus attīrītos notek ūdeņus. Ir jāiz­
maina pl ūsmas ātrums, ja no ārdīšanās ir nepietiekama vai ja ir j āimitē 
konkrētas attīrīšanas iek ārtas veiktsp ēja. Ja ir j āimitē konkrētas attīrīšanas 
iekārtas veiktsp ēja, ir jāpielāgo organisk ās barotnes doz ēšana, līdz reaktora 
veiktspēja atbilst att īrīšanas iek ārtas veiktsp ējai. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 959
 
Sējmateriāls 
35. Gais ā pārnēsāts sējmateriāls var būt pietiekams, lai izrais ītu mikroorganismu 
augšanu, ja izmanto sint ētisko notek ūdeni. Pret ējā gadījumā barotnei tr īs 
dienas jāpievieno 1 ml/l nogulsn ējuša notek ūdens.  
Mērījumi 
36. Regul āros interv ālos ir jāpārliecinās, ka devas un rot ēšanas ātrumi ir vaja ­
dzīgajās robežās. Tāpat jāizmēra attīrītā notekūdens pH, it seviš ķi, ja pare ­
dzama nitrific ēšanās. 
Paraugu ņemšana un anal īze 
37. Paraugu ņemšanas metodi, pieeju un regularit āti izvēlas atbilst īgi testēšanas 
mērķim. Piemēram, var ņemt ieplūdes un att īrītā notekūdens ātros paraugus 
vai savākt paraugus ilg ākā laikposm ā, piemēram, 3–6 h. S ākumā, kad nav 
pievienota test ējamā ķīmiskā viela, paraugi j āņem divreiz ned ēļā. Paraugi 
jāfiltrē cauri membr ānām vai jācentrifugē aptuveni 40 000 m/s  2 ātrumā 
apmēram 15 min ūtes (18. punkts). Pirms filtr ēšanas cauri membr ānai var 
būt nepieciešams paraugiem ļaut nogulsn ēties un/vai tos filtr ēt cauri filtram 
ar rupjām porām. DOC  (vai  COD ) ir jānosaka vismaz divreiz un, ja vaja ­
dzīgs, jānosaka ar ī BOD , amonijs un nitr īts/nitrāts. 
38. Visas anal īzes jāveic pēc iespējas ātrāk pēc paraugu sav ākšanas un sagata ­
vošanas. Ja anal īzes ir jāatliek, paraugi ir j āglabā pilnās, cieši aizv ākotās 
pudelēs 4 °C un tums ā. Ja paraugi ir j āglabā ilgāk par 48 h, tie j āuzglabā 
saldēti, ar pask ābināšanu vai pievienojot piem ērotu toksisku vielu 
(piemēram, 20 ml/l no 10 g/l dz īvsudraba (II) hlor īda šķīduma). Ir j ānodro­ 
šina, ka uzglab āšanas paņēmiens neietekm ē analīzes rezult ātus. 
Piestrādes laiks  
39. Šajā laikposm ā virsmas biopl ēve aug, lai sasniegtu optim ālo biezumu, un 
parasti tas aiz ņem aptuveni divas ned ēļas. Šim laikam nevajadz ētu pārsniegt 
sešas ned ēļas. DOC  (vai  COD ) noārdīšanās (44. punkts) palielin ās un 
sasniedz plato v ērtību. Kad plato ir sasniegts l īdzīgā vērtībā abās caurulēs, 
vienu izv ēlas par kontroles cauruli testa atlikušajai da ļai, kuras laik ā šo 
cauruļu veiktsp ējai jāsaglabājas konsekventai.  
Testējamās ķīmiskās vielas pievienošana  
40. Šajā posmā otrā reaktorā ir jāpievieno test ējamā ķīmiskā viela vajadz īgajā 
koncentrācijā, parasti 10–20 mg C/l. Kontroles caurule turpina sa ņemt tikai 
organisko barotni.  
Aklimatiz ācijas periods  
41. Ir jāturpina  DOC  (vai  COD ) analīžu veikšana divreiz ned ēļā, un, ja ir 
jānovērtē primārās bionoārdīšanās spēja, ar īpašu anal īzi jānosaka ar ī testē­
jamās ķīmiskās vielas koncentr ācija. Pēc testējamās ķīmiskās vielas pirm ās 
pievienošanas j ānogaida 1–6 ned ēļas (vai ilg āk, ja past āv īpaši apstākļi), lai 
sāktos aklimatiz ācija. Kad no ārdīšanās īpatsvars (43.–45. punkts) sasniedz 
maksimālo vērtību, jāiegūst 12–15 der īgas vērtības plato f āzē aptuveni triju 
nedēļu laikā, lai novērtētu vidējo noārdīšanās īpatsvaru. Testu uzskata par 
pabeigtu, ja ir sasniegta pietiekami augsta no ārdīšanās pakāpe. Parasti test ē­ 
šanas ilgums nedr īkstētu pārsniegt 12 ned ēļas pēc testējamās ķīmiskās vielas 
pirmās pievienošanas.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 960
 
Plēves nomešana  
42. Nevajadz īgās plēves pēkšņa noārdīšanās vai nomešana no caurul ēm notiek 
samērā regulāros interv ālos. Lai nodrošin ātu, ka netiek skarta rezult ātu salī­
dzināmība, testēšanā jāļauj ietvert vismaz divi pilni augšanas un nomešanas 
cikli.  
DATI UN P ĀRSKATU SAGATAVOŠANA  
Rezultātu apstrāde 
43. Jāaprēķina testējamās ķīmiskās vielas  DOC  vai COD  noārdīšanās īpatsvars 
katrā plānotajā novērtējumā, izmantojot š ādu vienādojumu:  
D t ¼ 100 ½C s Ä ðE Ä E o Þâ=C s % 
kur: 
D t = DOC  (vai  COD ) noārdīšanās īpatsvars laik ā t; 
Cs =  DOC  (vai  COD ) koncentr ācija ieplūdē testējamās ķīmiskās vielas d ēļ, 
ko ieteicams apl ēst no koncentr ācijas rezerves š ķīdumā un no t ā 
pievienotā daudzuma (mg/l);  
E = izm ērītā DOC  (vai  COD ) vērtība testēšanas reaktora att īrītajā note­
kūdenī laikā t (mg/l);  
Eo = izm ērītā DOC  (vai  COD ) vērtība kontroles reaktora att īrītajā notekū­
denī laikā t (mg/l).  
Ja tiek test ēta ķīmiskā standartviela, apr ēķins jāatkārto arī ar to.  
Kontroles reaktora veiktsp ēja 
44. Organisk ās barotnes  DOC  (vai  COD ) noārdīšanās (D  B ) kontroles reaktoros 
ir lietderīga inform ācija, lai nov ērtētu bioplēves biono ārdīšanās aktivitāti 
testēšanas laik ā. Noārdīšanās īpatsvars ir j āaprēķina pēc vienādojuma:  
D B ¼ 100 ð1 Ä E o=C m Þ % 
kur: 
C m = organisk ās barotnes  DOC  (vai  COD ) kontroles iepl ūdē (mg/l).  
45. Jāaprēķina testējamās ķīmiskās vielas no ārdīšanās (D  ST ), ja tā ir izmērīta, ar 
konkrētu analītisko metodi katra pl ānotā novērtējuma laik ā pēc vienādo­
juma:  
DST ¼ 100 ð1 Ä Se=SiÞ % 
kur: 
Si = izm ērītā vai, vēlams, aplēstā testējamās ķīmiskās vielas koncentr ācija 
testēšanas iepl ūdē (mg/l);  
Se = izm ērītā testējamās ķīmiskās vielas koncentr ācija testēšanas attīrītajā 
notekūdenī (mg/l).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 961
 
Ja analītiskā metode sniedz pozit īvu vērtību nemain ītā notekūdens ekviva ­
lentā S c mg/l, noārdīšanās īpatsvars (D  SC ) jāaprēķina pēc vienādojuma:  
DSC ¼ 100 ðSi Ä Se þ ScÞ=ðSi þ ScÞ % 
Testēšanas rezult ātu izteikšana  
46. Ir grafiski j āattēlo noārdīšanās īpatsvars D  t un D  ST (vai D  SC ), ja pieejams, 
attiecībā pret laiku (sk. C.10.-A noda ļas 2. papildin ājumu). Par test ējamās 
ķīmiskās vielas no ārdīšanās īpatsvaru uzskata plato f āzē iegūto 12–15 D  T 
(un D  ST , ja pieejams) v ērtību vidējo novirzi (kas izteikta tuv ākajā veselajā 
skaitlī) un standartnovirzi. No no ārdīšanās līknes formas var izdar īt dažus 
secinājumus par no ārdīšanas procesiem.  
Adsorbcija  
47. Ja ir nov ērota testējamās ķīmiskās vielas  DOC  būtiska noārdīšanās testē­ 
šanas sākumā, testējamā ķīmiskā viela, iesp ējams, tiek no ārdīta ar adsorbciju 
uz bioplēves. Var b ūt iespējams to pier ādīt, nosakot adsorb ēto testējamo 
ķīmisko vielu uz cietaj ām daļiņām, kas nomestas no pl ēves. Parasti adsor ­
bējamu ķīmisko vielu  DOC  noārdīšanās pakāpe nesaglab ājas augsta vis ā 
testēšanas laik ā, proti, parasti no ārdīšanās pakāpe ir augsta s ākumā un pēc 
tam tā pakāpeniski samazin ās līdz līdzsvara v ērtībai. Ja tom ēr adsorbētā 
testējamā ķīmiskā viela sp ēja izraisīt mikrobu popul ācijas aklimatiz āciju, 
testējamās ķīmiskās vielas  DOC  noārdīšanās pēc tam pieaugtu un sasniegtu 
augstu plato l īmeni.  
Kavējuma fāze 
48. Tāpat kā statiskajos, ar ī skrīninga testos daudz ām testējamām ķīmiskajām 
vielām ir vajadz īga kavējuma fāze, pirms notiek piln īga biono ārdīšanās. 
Kavējuma fāzē atbilstīgo baktēriju aklimatiz ācija (vai piel āgošanās) notiek, 
testējamai ķīmiskajai vielai gandr īz nemaz neno ārdoties, savuk ārt tad sākas 
šo baktēriju vairošan ās. Ir pieņemts, ka š ī fāze beidzas un no ārdīšanās fāze 
sākas brīdī, kad ir no ārdījušies aptuveni 10 % no test ējamās ķīmiskās vielas 
sākotnējā daudzuma (p ēc adsorbcijas, ja t āda notiek). Kav ējuma fāze nereti 
ir ļoti mainīgs rādītājs, kam ir slikta atk ārtojamība. 
Plato fāze 
49. Nepārtrauktā testēšanā noārdīšanās līknes plato f āzi definē kā fāzi, kurā 
notiek visliel ākā noārdīšanās. Šai fāzei jāilgst vismaz tr īs nedēļas un jābūt 
aptuveni 12–15 izm ērītām derīgām vērtībām. 
Testējamās ķīmiskās vielas no ārdīšanās vidējā pakāpe 
50. Jāaprēķina vidējā vērtība no test ējamās ķīmiskās vielas no ārdīšanās vērtībām 
D t (un D  st , ja pieejams) plato f āzē. Noapaļojot to līdz tuvākajam veselajam 
skaitlim (1 %), ieg ūst testējamās ķīmiskās vielas no ārdīšanās pakāpi. Ietei­
cams arī aprēķināt vidējās vērtības 95 % ticam ības interv ālu. Līdzīgi ir 
jāaprēķina organisk ās barotnes no ārdīšanās vidējā pakāpe (D  B ) kontroles 
traukā. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 962
 
Norādes par biono ārdīšanos  
51. Ja test ējamā ķīmiskā viela būtiski neadsorb ējas uz biopl ēves un ja no ārdī­ 
šanās līknei ir tipiska biono ārdīšanās līknes forma ar kav ējuma, noārdīšanās 
un plato f āzēm (48. un 49. punkts), izm ērīto noārdīšanos var droši attiecin āt 
uz bionoārdīšanos. Ja s ākumā ir novērota augsta no ārdīšanās pakāpe, imitā­
cijas testēšanā nevar noš ķirt bioloģiskos un abiotiskos no ārdīšanās procesus. 
Šādos gadījumos un gad ījumos, kad past āv šaubas par biono ārdīšanos 
(piemēram, ja notiek atdal īšanās), ir jāanalizē adsorbētā testējamā ķīmiskā 
viela uz pl ēves paraugiem vai j āveic papildu statiskie (skr īninga) biono ārdī­ 
šanās spējas testi, pamatojoties uz parametriem, kas skaidri uzr āda bioloģi­
skus procesus. Š ādi testi ietver sk ābekļa uzņemšanas metodes (š ā pielikuma 
C.4.-D, C.4.-E un C.4.-F noda ļa) (9) vai testu ar CO  2 veidošanās mērīšanu 
(šā pielikuma C.4.-C noda ļa vai brīvā tilpuma metode) (10). K ā sējmateriāls 
ir jāizmanto iepriekš ekspon ēta bioplēve no atbilst īga reaktora.  
52. Ja ir izm ērīta gan  DOC , gan konkr ētas ķīmiskās vielas no ārdīšanās, būtiskas 
atšķirības (pirm ā minētā ir zemāka par otro) starp no ārdīšanās īpatsvariem 
norāda uz organisku starpproduktu kl ātbūtni attīrītajos notek ūdeņos, kurus, 
iespējams, ir gr ūtāk noārdīt. Tie ir j āizpēta. 
Testēšanas rezult ātu derīgums  
53. Testēšanu uzskata par der īgu, ja  DOC  (vai  COD ) noārdīšanās pakāpe (D  B ) 
kontroles blokos ir > 80 % p ēc divu ned ēļu darbības un ja nav ieg ūti 
neparasti nov ērojumi.  
54. Ja ir test ēta viegli biono ārdāma ķīmiskā viela (ķīmiskā standartviela), 
bionoārdīšanās pakāpei jābūt > 90 % un atš ķirībai starp div ām vērtībām 
nevajadzētu pārsniegt 5 %. Ja nav atbilst ības šiem krit ērijiem, jāpārskata 
testēšanas proced ūras un/vai j āiegūst sadzīves notek ūdens no cita avota.  
55. Tāpat arī atšķirībām starp biono ārdīšanās vērtībām no diviem blokiem (ja tos 
izmanto), kas att īra testējamo ķīmisko vielu, nevajadz ētu pārsniegt 5 %. Ja 
nav atbilst ības šim krit ērijam, bet no ārdīšanās pakāpe ir augsta, anal īze ir 
jāturpina vēl trīs nedēļas. Ja noārdīšanās pakāpe ir zema, j āizpēta testējamās 
ķīmiskās vielas inhib ējošā ietekme, ja t ā nav zināma, un tests j āatkārto ar 
testējamās ķīmiskās vielas zem āku koncentr āciju, ja tas ir iesp ējams.  
Testēšanas pārskats  
56. Testēšanas pārskatā jāiekļauj šāda inform ācija: 
Testējamā ķīmiskā viela:  
— identifik ācijas dati,  
— fizikālās īpašības un attiec īgā gadījumā fizikāli ķīmiskās īpašības. 
Testēšanas apst ākļi: 
— jebkādas testēšanas sist ēmas izmai ņas, it seviš ķi, ja testē nešķīstošas un 
gaistošas vielas,  
— organisk ās barotnes veids,  
— rūpniecisko notek ūdeņu daļa un veids notek ūdeņos, ja to izmanto un ja 
tas ir zināms, 
— sējmateriāla pievienošanas metode,  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 963
 
— testējamās ķīmiskās vielas rezerves š ķīdums –  DOC  un TOC  saturs, k ā 
sagatavots, ja t ā ir suspensija, test ēšanā izmantot ās koncentr ācijas, 
iemesli, ja  DOC  pārsniedz 10–20 mg/l diapazonu, pievienošanas metode, 
pirmās pievienošanas datums, jebk ādas izmai ņas koncentr ācijā, 
— vidējais hidraulisk ās aiztures laiks (bez vairošan ās), caurules rot ēšanas 
ātrums, aptuvenais sl īpuma leņķis, ja iesp ējams,  
— dati par nomešanu, laiku un intensit āti, 
— testēšanas temperat ūra un diapazons,  
— izmantotie anal ītiskie paņēmieni.  
Testēšanas rezult āti: 
— visi izm ērītie dati ( DOC , COD , īpašās analīzes, pH, temperat ūra, N 
ķīmiskās vielas, ja vajadz īgs), 
— visi apr ēķinātie D  t (vai D  tc ), D  B un D  s dati tabulas form ātā un noārdī­ 
šanās līknes,  
— inform ācija par kav ējuma un plato f āzēm, testēšanas ilgumu, test ējamās 
ķīmiskās vielas, ķīmiskās standartvielas (ja to test ē) un organisk ās 
barotnes no ārdīšanās pakāpi (kontroles blok ā) kopā ar statistikas infor ­
māciju un pazi ņojumiem par biono ārdīšanos un test ēšanas der īgumu,  
— rezult ātu apspriešana.  
LITERAT ŪRA 
(1) Gerike P, Fischer W, Holtmann W (1980). Biodegradability determinations 
in trickling filter units compared with the OECD Confirmatory Test. Wat. Res. 14: 753-758.
 
(2) Truesdale GA, Jones K, Vandyke KG (1959). Removal of synthetic deter ­
gents in sewage treatment processes: Trials of a new biologically attackable material.Wat. Waste Tr. J. 7: 441-444.
 
(3) Baumann U, Kuhn G and Benz M. (1998) Einfache Versuchsanordnung zur 
Gewinnung gewässerökologisch relevanter Daten, UWSF - Z. Umweltchem. Ökotox. 10: 214-220.
 
(4) Gloyna EF, Comstock RF, Renn CE (1952). Rotary tubes as experimental 
trickling filters. Sewage ind. Waste 24: 1355-1357.  
(5) Kumke GW, Renn CE (1966). LAS removal across an institutional trickling 
filter. JAOCS 43: 92-94.  
(6) Tomlinson TG, Snaddon DHM, (1966). Biological oxidation of sewage by 
films of micro-organisms. Int.J. Air Wat. Pollut. 10: 865-881.  
(7) Her Majesty’s Stationery Office (1982). Methods for the examination of 
waters and associated materials. Assessment of biodegradability, 1981, 
London.  
(8) Her Majesty’s Stationery Office (1984). Methods for the examination of 
waters and associated materials. Methods for assessing the treatability of 
chemicals and industrial waste waters and their toxicity to sewage treatment processes, 1982, London.
 
(9) Šā pielikuma C.4. noda ļa " “Vieglas” biolo ģiskās noārdīšanās spējas noteik ­ 
šana", A–F.  
(10) ISO 14593 (1998). Water Quality-Evaluation in an aqueous medium of the 
ultimate biodegradability of organic substances. Method by analysis of 
released inorganic carbon in sealed vessels.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 964
 
8. papildin ājums  
1. attēls 
Rotējošās caurules
  
Glosārijs 
Virsskats:  
A/B skats:  
Piedzītie riteņi: 
Nenodarbin ātie riteņi: 
Piedziņas motors:  
Samazināšanas zobrats:  
Iekšējais atloks:  
Pacelšanas meh ānisms:  
Koniskā zobrata piedzi ņa: ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 965
 
2. attēls 
Plūsmas diagramma
  
A: Barotnes tvertne  
B: Peristaltiskais s ūknis 
C: Rotējošā caurule  
D: Attīrītā notekūdens savākšanas trauks  
DEFINĪCIJAS  
Testējamā ķīmiskā viela: jebk āda viela vai mais ījums, ko test ē, izmantojot šo 
testēšanas metodi.  
Ķīmiskās vielas: j āņem vērā, ka terminu “ ķīmiskā viela” plaši izmanto Apvienoto 
Nāciju Organiz ācijas Konferences par vidi un att īstību (turpm āk – UNCED ) 
nolīgumos un turpm ākos dokumentos, lai aprakst ītu vielas, produktus, mais ī­
jumus, prepar ātus vai jebk ādus citus terminus, ko var izmantot esošaj ās sistēmās, 
lai apzīmētu termina piem ērošanas jomu.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 966
 
C.11.  BIODEGRAD ĀCIJA  
AKTĪVO DŪŅU RESPIR ĀCIJAS INHIB ĪCIJAS TESTS  
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Ar šo metodi nov ērtē pārbaudāmās vielas ietekmi uz mikroorgani ­
smiem, noteiktos apst ākļos mērot to elpošanas intensit āti dažādās 
pārbaudāmās vielas koncentr ācijās. 
Šīs metodes m ērķis ir nodrošin āt ātras analīzes metodi, ar ko iesp ē­
jams identific ēt vielas, kuras var kait īgi ietekm ēt aerobos organismus 
mikrobiolo ģiskajās attīrīšanas iek ārtās, un noteikt neinhib ējošas 
pārbaudāmo vielu koncentr ācijas izmantošanai biodegrad ācijas testos.  
Pirms gal īgā testa veikšanas var noteikt iedarb ības diapazonu. Š ādi 
iegūst informāciju par pamata test ā izmantojamo koncentr āciju diapa ­
zonu.  
Plānojot testu, testa s ēriju sākumā un beigās paredz pa vienai kontro ­
lanalīzei, kurā nav pārbaudāmās vielas. Visas akt īvo dūņu partijas 
turklāt jāpārbauda ar standartvielu.  
Šo metodi vis ērtāk ir piem ērot ūdenī šķīstošām un slikti gaistoš ām 
vielām, kuras paliek ūdenī. 
Iespējams, ka viel ām, kuru š ķīdība testa vid ē ir ierobežota, nevar ēs 
noteikt EC  50 . 
Ja pārbaudāmai vielai rakstur īga oksidat īvās fosforil ācijas atvieno ­ 
šana, tad rezult āti, kas pamatoti ar sk ābekļa uzņemšanu, var rad īt 
kļūdainus secin ājumus.  
Testa veikšanas nol ūkā ir lietder īgi ievākt šādu inform āciju par 
pārbaudāmo vielu:  
— šķīdība ūdenī, 
— tvaika spiediens,  
— strukt ūrformula,  
— tīrība. 
Ieteikums  
Aktīvo dūņu sastāvā var būt patogēni mikroorganismi, un t āpēc ar 
tām jārīkojas uzman īgi. 
1.2. DEFIN ĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
Elpošanas intensit āte ir aerob ās dūņās esošo notek ūdeņu mikroorga ­
nismu sk ābekļa patēriņš, ko parasti izsaka k ā mg O  2 uz mg dūņu 
stundā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 967
 
Lai aprēķinātu pārbaudāmās vielas inhib ējošo ietekmi k ādā konkrētā 
koncentrācijā, elpošanas intensit āti izsaka procentu āli no abās kontro­
lanalīzēs reģistrētās elpošanas intensit ātes vidējās vērtības: 
1 Ä 2R s 
Rc 1 þ Rc  2 Í Î  
Ü 100 ¼ per cent inhibition  
kur: 
R s = skābekļa patēriņa intensit āte tajā pārbaudāmās vielas 
koncentrācijā, kuru pārbauda,  
R c1 = skābekļa patēriņa intensit āte, 1. kontrolanal īze, 
R c2 = skābekļa patēriņa intensit āte, 2. kontrolanal īze. 
Šajā metodē EC  50 ir pārbaudāmās vielas koncentr ācija, pie kuras 
elpošanas intensit āte ir 50 % no t ās, ko šaj ā metodē aprakstītajos 
apstākļos reģistrē kontrolanal īzē. 
1.3. STANDARTVIELAS  
Ieteicams par standartvielu izmantot 3,5-dihlorfenolu, kas ir plaši 
zināms elpošanas inhibitors, un ar to noteikt EC  50 visās aktīvo 
dūņu partijās, lai šādi pārbaudītu, vai dūņu jutība ir normas robež ās. 
1.4. TESTA METODES PRINCIPS  
Standartdaudzum ā sintētisko notek ūdeņu barotnes ievietotu akt īvo 
dūņu elpošanas intensit āti mēra pēc 30 min ūšu vai trīs stundu ilga 
saskares laika vai abos šajos laikos. Turkl āt elpošanas intensit āti 
vienām un tām pašām aktīvajām dūņām mēra identiskos apst ākļos, 
bet dažādās pārbaudāmās vielas koncentr ācijās. Noteikt ā koncentr ā­
cijā esošas p ārbaudāmās vielas inhib ējošo ietekmi izsaka procentu āli 
no abās kontrolanal īzēs reģistrētās elpošanas intensit ātes vidējās 
vērtības. Izmantojot daž ādās koncentr ācijās iegūtās vērtības, aprēķina 
EC 50 vērtību. 
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Testa rezult āti ir derīgi, ja:  
— elpošanas intensit ātes vērtības abās kontrolanal īzēs neatšķiras par 
vairāk kā 15 %,  
— EC  50 vērtība (pēc 30 min ūtēm un/vai trim stund ām) 3,5-dihlor ­
fenolam ir pie ļaujamajā diapazon ā no 5 līdz 30 mg/l.  
1.6. TESTA METODES APRAKSTS  
1.6.1.  Rea ģenti 
1.6.1.1. P ā r b a u d ā m ā s v i e l a s š ķ ī d u m i  
Pārbaudāmās vielas š ķīdumus gatavo tieši pirms testa, izmantojot 
standartšķīdumu. Ja izmanto turpm āk ieteikto metodi, tad piem ērota 
standartšķīduma koncentr ācija ir 0,5 g/l.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 968
 
1.6.1.2. K o n t r o l a n a l ī z ē i z m a n t o j a m ā s v i e l a s š ķ ī d u m s  
3,5-dihlorfenola š ķīdumu var sagatavot, piem ēram, izšķīdinot 0,5 g 
3,5-dihlorfenola 10 mililitros 1M NaOH, š ķīdumu uzpildot ar desti ­
lētu ūdeni līdz aptuveni 30 ml tilpumam, taj ā iemaisot tik daudz 
0,5M H  2 SO 4 , ka sāk izkrist nogulsnes, – vajadz ēs apmēram 8 milili ­
trus 0,5M H  2 SO 4 – un visbeidzot šo mais ījumu uzpildot ar destil ētu 
ūdeni līdz viena litra tilpumam. Ieg ūtā šķīduma pH vajadz ētu būt 
diapazonā no 7 līdz 8.  
1.6.1.3. S i n t ē t i s k i e n o t e k ū d e ņ i 
Sintētisko notek ūdeņu barotni gatavo, vien ā litrā ūdens izšķīdinot 
šādus vielas daudzumus:  
— 16 g peptona,  
— 11 g ga ļas ekstrakta,  
— 3 g ur īnvielas,  
— 0,7 g NaCl,  
— 0,4 g CaCl  2 .2H  2 O, 
— 0,2 g MgSO  4 .7H  2 O, 
— 2,8 g K  2 HPO  4 . 
1. Piezīme: šie sint ētiskie notek ūdeņi ir simtk āršs to notek ūdeņu 
koncentrāts, kas aprakst īti ESAO tehniskaj ā ziņojumā “Ieteicam ā 
metode sint ētiskajos mazg āšanas līdzekļos izmantoto virsmas akt īvo 
vielu biolo ģiskās noārdīšanās spējas noteikšanai” (1976. gada 
11. jūnijs) un kam pievienots dik ālija hidrog ēnfosfāts. 
2. Piezīme: ja sagatavoto barotni neizmanto t ūlīt, tad to uzglab ā 
tumšā vietā 0 līdz 4  o C temperat ūrā ne ilgāk kā vienu ned ēļu un 
tādos apstākļos, kas neizraisa nek ādas izmai ņas barotnes sast āvā. 
Pirms novietošanas glab āšanā barotni turkl āt var steriliz ēt, vai arī 
peptonu un ga ļas ekstraktu var pievienot tieši pirms testa s ākuma. 
Pirms lietošanas barotni r ūpīgi samaisa un kori ģē pH.  
1.6.2.  Iek ārta 
Mēriekārta: nav b ūtiski lietot noteiktas konstrukcijas m ēriekārtu. 
Tomēr tai jābūt ar augš ējo tilpumu un aizb āznim cieši j āpieguļ 
mērkolbas kakli ņam. 
Vajadzīgs parastais laboratorijas apr īkojums, un jo īpaši:  
— mēriekārta, 
— aerācijas ierīce, 
— pH elektrods un m ēraparatūra, 
— O  2 elektrods.  
1.6.3.  Inokul āta sagatavošana  
Šajā testā par mikrobi ālo inokul ātu izmanto akt īvās dūņas no note ­
kūdeņu attīrīšanas iek ārtām, kurās attīra galvenok ārt sadzīves note­
kūdeņus. 
Vajadzības gadījumā pēc dūņu nogādāšanas laboratorij ā no tām var 
atdalīt rupjās daļiņas, ļaujot dūņām neilgu laiku, piem ēram, 
15 minūtes, izgulsn ēties un tad nolejot augš ējo slāni ar smalk ākajām 
daļiņām. Cita iesp ēja ir dūņas dažas sekundes mais īt ar elektrisko 
maisītāju. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 969
 
Turklāt, ja ir pamats uzskat īt, ka dūņu sastāvā ir inhibējošs materi āls, 
tad tās jāmazgā krāna ūdenī vai izotonisk ā šķīdumā. Pēc izgulsn ē­ 
šanas ar centrif ūgu nolej virs ējo slāni (proced ūru atkārto trīs reizes).  
Nosver un izkalt ē nelielu daudzumu min ēto dūņu. Pamatojoties uz šo 
rezultātu, var apr ēķināt mitro dūņu daudzumu, kas j āsuspendē ūdenī, 
lai iegūtu aktīvās dūņas, kuru mais ījumā suspend ēto daļiņu 
daudzums ir no 2 l īdz 4 g/l. Š ādi iegūtā koncentr ācija testa barotn ē 
ir no 0,8 l īdz 1,6 g/l, ja izmanto turpm āk ieteikto metodi.  
Ja dūņas nevar izmantot to iev ākšanas dien ā, tad uz katru litru akt īvo 
dūņu, kas sagatavotas, k ā aprakstīts iepriekš, pievieno 50 ml sint ē­
tisko notek ūdeņu; tad mais ījumu vienu nakti aer ē 20 ± 2  o C tempe­
ratūrā. Pēc tam to turpina aer ēt, lai izmantotu taj ā pašā dienā. Pirms 
lietošanas p ārbauda pH un vajadz ības gadījumā to koriģē līdz pH 
vērtībai 6–8. Mais ījumā suspendēto daļiņu daudzumu j ānosaka, k ā 
aprakstīts šā punkta iepriekš ējā daļā. 
Ja nepieciešams turpm ākajās (ne vair āk kā četrās) dienās izmantot to 
pašu dūņu partiju, tad katras darba dienas beig ās pievieno v ēl 50 ml 
sintētisko notek ūdeņu barotnes uz litru d ūņu. 
1.6.4.  Testa veikšana  
Ilgums/saskares laiks: 30 min ūtes un/vai tr īs stundas, kuru 
laikā veic aerāciju 
Ūdens: dzeramais ūdens (vajadz ības gadījumā 
dehlorēts) 
Gaisa pieg āde: t īrs gaiss bez naftas produktu piejau ­
kuma. Gaisa pl ūsmai jābūt no 0,5 l īdz 
1 l/min 
Mēriekārta: kolba ar plakanu dibenu, piem ēram, 
BSP kolba 
Skābekļa mērītājs: piem ērots skābekļa elektrods ar pašrak ­
stītāju 
Barības vielu š ķīdums: sint ētiskie notek ūdeņi (skatīt iepriekš) 
Pārbaudāmā viela: p ārbaudāmo šķīdumu gatavo tieši pirms 
testa sākuma 
Standartviela: piem ēram, 3,5-dihlorfenols (vismaz tr īs 
koncentrācijas) 
Kontrolanal īze: inokul ēts paraugs bez p ārbaudāmās 
vielas 
Temperat ūra: 20 ± 2  o C. 
Ieteicamā eksperiment ālā metode, ko var piem ērot gan p ārbaudāmai 
vielai, gan standartvielai tr īs stundu ilgaj ā saskares laik ā, ir izklāstīta 
turpmāk. 
Izmanto vair ākus traukus (piem ēram, vārglāzes ar 1 litra tilpumu).  
Jāizmanto vismaz piecas koncentr ācijas, kuru izkliedes faktors ir 
nemainīgs un, vēlams, ne liel āks par 3,2.  
Laikā “0” 16 mililitrus sint ētisko notek ūdeņu barotnes uzpilda ar 
ūdeni līdz 300 ml tilpumam. Pievieno 200 ml mikrobi ālā inokulāta 
un visu mais ījumu (500 ml) p ārlej pirmaj ā traukā (pirmā kontrola ­
nalīze C  1 ). ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 970
 
Testa traukus vajag past āvīgi aerēt, lai nodrošin ātu, ka izš ķīdušā O 2 
koncentrācija ir ne maz āka par 2,5 mg/l un ka tieši pirms elpošanas 
intensitātes mērījuma nolas īšanas O  2 koncentrācija ir aptuveni 6,5 
mg/l.  
Laikā “15 min ūtes” (15 min ūtes ir brīvi noteikts, ta ču ērts laika 
intervāls) atkārto iepriekš aprakst īto proced ūru, mainās tikai tas, ka 
16 mililitriem sint ētisko notek ūdeņu vispirms pievieno 100 ml 
pārbaudāmās vielas standartš ķīduma un tad š ķīdumu uzpilda ar 
ūdeni līdz 300 ml tilpumam un pievieno mikrobi ālo inokul ātu, 
kopā iegūstot 500 ml tilpumu. P ēc tam šo mais ījumu pārlej otrajā 
traukā un aerē, kā aprakstīts iepriekš. Šo procesu atk ārto ik pēc 
15 minūtēm, izmantojot daž ādus pārbaudāmās vielas standartš ķīduma 
tilpumus, lai ieg ūtu virkni trauku, kuros p ārbaudāmā viela ir daž ādās 
koncentrācijās. Visbeidzot sagatavo otro kontrolanal īzi (C  2 ). 
Pēc trim stund ām nosaka pH, labi samaisa pirm ā trauka saturu un t ā 
paraugu ielej m ērierīcē, un līdz 10 min ūšu ilgā laika posm ā mēra 
elpošanas intensit āti. 
Šo noteikšanu atk ārto ar katra trauka saturu, iev ērojot 15 min ūšu 
intervālu, un tā, lai katrā traukā saskares laiks b ūtu trīs stundas.  
Tādā pašā veidā pārbauda standartvielu vis ās mikrobi ālā inokulāta 
partijās. 
Ja mērījumi jāveic pēc 30 saskares min ūtēm, tad vajadz īgs cits 
režīms (piem ēram, vairāk nekā viens sk ābekļa mērītājs). 
Ja nepieciešams veikt ķīmiskā skābekļa patēriņa mērījumus, tad 
sagatavo v ēl citus traukus ar p ārbaudāmo vielu, sint ētisko notek ū­
deņu barotni un ūdeni, bet bez akt īvajām dūņām. Skābekļa patēriņu 
mēra un reģistrē pēc 30 min ūšu un/vai tr īs stundu ilgas aer ēšanas 
(saskares laiks).  
2. DATI UN TO NOV ĒRTĒŠANA  
Elpošanas intensit āti aprēķina pēc pašrakst ītāja zīmēm, kas atbilst 
koncentrācijai no aptuveni 6,5 mg O  2 /l līdz 2,5 mg O  2 /l, vai pēc 
10 minūšu ilga laika posma, kur ā elpošanas intensit āte ir zema. Tai 
elpošanas l īknes daļai, pēc kuras m ēra elpošanas intensit āti, jābūt 
lineārai. 
Ja elpošanas intensit ātes vērtības abās kontrolanal īzēs atšķiras par 
vairāk nekā 15 % vai ja standartvielas EC  50 (30 minūtes un/vai 
trīs stundas) v ērtība ir ārpus pieņemtā diapazona (3,5-dihlorfenolam 
tas ir 5 līdz 30 mg/l), tad tests nav der īgs un tas ir j āatkārto. 
Inhibīcijas procentu ālo daudzumu apr ēķina katrai testa koncentr ācijai 
(skatīt 1.2. punktu). Inhib īcijas procentu ālo daudzumu attiec ībā pret 
koncentrāciju atliek logaritmiski norm ālā (vai logaritmiski varb ūtīgā) 
diagramm ā un no tās nosaka EC  50 vērtību. 
95 % ticam ības robežas EC  50 vērtībām var noteikt ar standartme ­
todēm. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 971
 
3. ZI ŅOJUMA SAGATAVOŠANA  
3.1. TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā, ja iespējams, ietver š ādu inform āciju: 
— pārbaudāmā viela: ķīmiskās identifik ācijas dati,  
— testa sist ēma: aktīvo dūņu avots, koncentr ācija un pirmapstr āde, 
ja tāda ir veikta,  
— testa apst ākļi: 
— reakcijas mais ījuma pH pirms elpošanas intensit ātes mērī­
juma,  
— testa temperat ūra, 
— testa ilgums,  
— standartviela un izm ērītā EC  50 vērtība šai vielai,  
— abiotiskais sk ābekļa patēriņš (ja ir),  
— rezult āti: 
— visi m ērījumu dati,  
— inhibīcijas līkne un EC  50 aprēķina metode,  
— EC  50 un, ja iesp ējams, 95 % ticam ības robežas, EK  20 un 
EK 80 , 
— visi nov ērojumi un t ās atkāpes no šīs testa metodes, kuras var 
būt ietekmējušas rezult ātu. 
3.2. DATU INTERPRET ĀCIJA  
EC 50 vērtība jāuztver vien īgi kā norāde uz pārbaudāmās vielas iesp ē­
jamo toksicit āti attiecībā pret notek ūdeņu attīrīšanas iek ārtu aktī­
vajām dūņām vai pret notek ūdeņu mikroorganismiem, jo laborato ­
rijas apstākļos nav iesp ējams prec īzi imitēt dabīgajā vidē notiekoš ās 
sarežģītās mijiedarb ības. Turkl āt pārbaudāmās vielas, kuru iedarb ība 
uz amonjaka oksid ēšanos var b ūt inhibējoša, var veidot ar ī netipiskas 
inhibīcijas līknes. Attiec īgi šādu līkņu interpret ēšanā jāievēro piesar­
dzība. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) Starptautiskais standarts ISO 8192-1986.  
(2) Broecker, B., Zahn, R., Water Research 11, 1977, p. 165.  
(3) Brown, D., Hitz, H. R., Schaefer, L., Chemosphere 10, 1981, 
p. 245.  
(4) ETAD (Ecological and Tox.icological Association of Dyestuffs 
Manufacturing Industries) , Ieteicama metode Nr. 103, kas ar ī 
aprakstīta: 
(5) Robra, B., Wasserl Abwasser 117, 1976, p. 80.  
(6) Schefer, W., Textilveredlung 6, 1977, p. 247.  
(7) OECD, Paris, 1981, Test Guideline 209, Decision of the 
Council C(84) 30 final.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 972
 
C.12.  BIODEGRAD ĀCIJA  
MODIFIC ĒTS SCAS  TESTS  
1. METODE  
1.1. IEVADS  
Šīs metodes m ērķis ir ilgstoš ā laikposm ā izvērtēt ūdenī šķīstošu, 
negaistošu organisku vielu maksim ālo iespējamo biolo ģiskās noārdī­ 
šanās spēju apstākļos, kad t ās pakļauj relatīvi augstā koncentr ācijā 
esošu mikroorganismu iedarb ībai. Šajā laikā mikroorganismu dz īvot­
spēju uztur, ik dienas pievienojot to barotnei izgulsn ētus notek ū­
deņus. (Ikned ēļas brīvdienu laik ā notekūdeņus var uzglab āt 4 o C 
temperatūrā. Cita iesp ēja ir izmantot sint ētiskos notek ūdeņus no 
ESAO apstiprinoš ā testa.)  
Interpretējot rezult ātus (skatīt 3.2. punktu), j āņem vērā tas, ka ir 
iespējama fizik ālķīmiskā adsorbcija uz suspend ētajām daļiņām. 
Ilgstošā šķidrās fāzes aiztur ēšanas perioda (36 stundas) un nepast ā­
vīgās barības vielu pievienošanas d ēļ šajā testā netiek imit ēti note­
kūdeņu attīrīšanas iek ārtās esošie apst ākļi. Ar daž ādām testētajām 
vielām iegūtie rezultāti liecina par to, ka šim testam ir augsts biode ­
gradācijas potenci āls. 
Testa apst ākļi ir ļoti labvēlīgi tādu mikroorganismu atlasei un/vai 
pielāgošanai, kas sp ēj noārdīt pārbaudāmo savienojumu. (Šo metodi 
var izmantot ar ī citiem testiem paredz ētu aklimatiz ētu inokul ātu 
ieguvei.)  
Šajā metodē pārbaudāmo vielu maksim ālās bioloģiskās noārdīšanās 
spējas novērtēšanai izmanto izš ķīdušā organisk ā oglekļa koncentr ā­
cijas mērījumus. Ieteicams IOO noteikt p ēc paskābināšanas un izp ū­ 
šanas, nevis k ā kopējā un neorganisk ā oglekļa starpību. 
Vienlaikus izmantojot īpašu anal īzes metodi, ir iesp ējams nov ērtēt 
vielas pirm ējo noārdīšanos (sākotnējās ķīmiskās struktūras izzušanu).  
Šī metode piem ērojama tikai t ādām organisk ām pārbaudāmām 
vielām, kam test ā izmantotaj ā koncentr ācijā ir šādas īpašības: 
— tās ir ūdenī šķīstošas (vismaz 20 mg izš ķīdušā organisk ā oglekļa 
uz litru),  
— tām ir neliels tvaika spiediens,  
— nav inhib ējošas ietekmes uz bakt ērijām, 
— to adsorbcija testa sist ēmā ir nebūtiska,  
— tās neizdalās no testa š ķīduma putošanas d ēļ. 
Pārbaudāmā materiālā jānosaka organisk ā oglekļa saturs.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 973
 
Iegūto rezultātu interpret ēšanā noder inform ācija par p ārbaudāmā 
materiāla galveno sast āvdaļu relatīvo īpatsvaru, seviš ķi tajos gad ī­
jumos, kad rezult āti ir skaitliski nelieli vai tuvi kritiskajai robežai.  
Skaitliski nelielu rezult ātu interpret ēšanā un piemērotas testa koncen ­
trācijas izvēlē var noder ēt informācija par p ārbaudāmās vielas toksi ­
citāti mikroorganismiem.  
1.2. DEFIN ĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
C T = pārbaudāmās vielas koncentr ācija, izteikta ar esoš ā vai pievie ­
notā organisk ā oglekļa saturu izgulsn ējušos notek ūdeņos aerā­
cijas perioda s ākumā (mg/l),  
C t = testa š ķīduma virssl ānī esošā izšķīdušā organisk ā oglekļa 
koncentrācija aerācijas perioda beig ās (mg/l),  
C c = kontrolanal īzes šķīduma virssl ānī esošā izšķīdušā organisk ā 
oglekļa koncentr ācija aerācijas perioda beig ās (mg/l).  
Šajā metodē ar biodegrad āciju saprot organisk ā oglekļa izzušanu. 
Biodegrad āciju var izteikt š ādi. 
1. Vienā dienā pievienot ā vielas daudzuma procentu ālais zudums 
D da : 
D da ¼ C t Ä ðC t Ä C c Þ 
C t Ü 100 (1)  
kur 
D da = vienā dienā pievienot ā daudzuma no ārdīšanās pakāpe. 
2. Dienas s ākumā esošā vielas kop ējā daudzuma procentu ālais 
zudums D  ssd : 
D ssd ¼ 2C T þ C ti Ä C ci Ä 3C  tðiþ1Þ þ 3C  cðiþ1Þ 
2C T þ C ti Ä C ci Ü 100  (2. a))  
≈ 2C T Ä 2ðC t Ä C c Þ 
2C T þ ðC t Ä C c Þ Ü 100 (2. b))  
kur 
D ssd = dienas s ākumā esošā vielas kop ējā daudzuma no ārdī­ 
šanās pakāpe; 
ar indeksiem i un (i + 1) nor āda mērījuma veikšanas dienu.  
2. a) vien ādība ieteicama tad, ja izpl ūdes IOO v ērtība katru dienu 
ir citāda, bet 2. b) vien ādību var izmantot tad, ja izpl ūdes IOO 
vērtība dažādās dienās ir relatīvi nemain īga. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 974
 
1.3. STANDARTVIELAS  
Dažos gad ījumos, kad notiek jaunu vielu izp ēte, var būt lietderīgi 
izmantot standartvielas, tom ēr ieteikt konkr ētu standartvielu nevar.  
Dati par vair ākiem gredzena testos v ērtētiem savienojumiem (skat īt 
1. papildin ājumu) sniegti galvenok ārt tādēļ, lai varētu regulāri veikt 
metodes kalibr ēšanu un lai citas metodes izmantošanas gad ījumā 
iegūtu salīdzināmus rezult ātus. 
1.4. TESTA METODES PRINCIPS  
No notek ūdeņu attīrīšanas iek ārtām ņemtās aktīvās dūņas ievieto 
puspārtrauktās aktīvo dūņu darbības ( SCAS ) vienībā. Pievieno 
pārbaudāmo savienojumu un izgulsn ētus sadzīves notek ūdeņus un 
maisījumu aerē 23 stundas. Tad aer āciju pārtrauc, ļauj dūņām izguls­
nēties un nolej š ķīduma virssl āni. 
Pēc tam aer ācijas kamer ā atlikušās dūņas sajauc ar n ākamo pārbau­
dāmā savienojuma un notek ūdeņu alikvoto da ļu un atk ārto visu 
ciklu.  
Biodegrad āciju vērtē, nosakot izš ķīdušā organisk ā oglekļa koncentr ā­
ciju šķīduma virssl ānī. Šo vērtību salīdzina ar to, kas ieg ūta, anali­
zējot šķīdumu no kontrolanal īzes, kurā iepildīti tikai izgulsn ētie note­
kūdeņi. 
Ja izmanto k ādu īpašu anal ītisku metodi, var m ērīt biodegrad ācijas 
izraisītās izmaiņas sākotnējo molekulu koncentr ācijā (pirmējā biode­
gradācija).  
1.5. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
Šīs uz izšķīdušā organisk ā oglekļa izzušanu balst ītās metodes repro ­
ducējamība vēl nav noteikta. (Ir ieg ūti ļoti precīzi dati par stipri 
noārdāmu materi ālu pirmējo biodegrad āciju.)  
Metodes jut ību lielā mērā ietekmē tukšās analīzes mainīgums un – 
mazākā mērā – precizit āte, ar kādu katra cikla s ākumā nosaka izš ķī­
dušā organisk ā oglekļa un šķīdumā esošā pārbaudāmā savienojuma 
koncentrāciju. 
1.6. TESTA METODES APRAKSTS  
1.6.1.  Sagatavošan ās testam  
Uzstāda atbilstīgu daudzumu t īru aerācijas vien ību – var izmantot ar ī 
oriģinālo 1,5 litru  SCAS  testa vien ību – un gaisa pievades caurul ītes 
(1. attēls) katrai p ārbaudāmai vielai un kontrolanal īzei. Testa vien ībās 
piegādātajam saspiestajam gaisam, kuru att īra ar kokvilnas filtru, 
jābūt bez organisk ā oglekļa piemais ījumiem un iepriekš pies ātinātam 
ar ūdeni, lai mazin ātu iztvaikošanas rad ītos zudumus.  
Šķīduma mais ījuma paraugu ar suspend ēto daļiņu koncentr āciju no 1 
līdz 4 g/l ņem no akt īvo dūņu iekārtām, kurās attīra galvenok ārt 
sadzīves notek ūdeņus. Katrai aer ācijas vien ībai vajadz īgi apmēram 
150 ml š ķīduma mais ījuma.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 975
 
Destilētā ūdenī sagatavo p ārbaudāmās vielas standartš ķīdumus; vaja ­
dzīgā organisk ā oglekļa koncentr ācija parasti ir 400 mg/l, un tas 
pārbaudāmā savienojum ā nodrošina oglek ļa koncentr āciju 20 mg/l 
katra aerācijas cikla s ākumā, ja vien nenotiek biodegrad ācija. 
Ja vielas toksicit āte attiecībā pret mikroorganismiem to ļauj, var 
izmantot augst ākas koncentr ācijas.  
Izmēra organisk ā oglekļa koncentr āciju standartš ķīdumos.  
1.6.2.  Testa apst ākļi 
Tests jāveic no 20 l īdz 25  o C temperat ūrā. 
Izmanto aerobos mikroorganismus augst ā koncentr ācijā (suspend ēto 
daļiņu koncentr ācija no 1 l īdz 4 g/l), un efekt īvais aiztures laiks ir 36 
stundas. Oglekli saturošais materi āls notekūdeņu barotnē ekstensīvi 
oksidējas, un parasti tas notiek asto ņu stundu laik ā pēc katra aer ā­
cijas cikla s ākuma. Pēc tam atlikušaj ā aerācijas period ā dūņas endo­
gēni elpo, un šaj ā laikā vienīgais pieejamais substr āts ir pārbaudā­
mais savienojums, ja vien ar ī tas nav viegli metaboliz ējams. Šīs 
iezīmes apvienojum ā ar ik dienas atk ārtotu inokul āciju, ko veic 
tad, ja par barotni izmanto sadz īves notek ūdeņus, nodrošina ļoti 
labvēlīgus apstākļus gan aklimatiz ācijai, gan ekstens īvai biodegrad ā­
cijai.  
1.6.3.  Testa veikšana  
Ņem aktīvo dūņu šķīduma mais ījuma paraugu no piem ērotām attīrī­ 
šanas iekārtām, kurās apstrādā galvenok ārt sadzīves notek ūdeņus, un 
līdz izmantošanai laboratorij ā to tur aerobos apst ākļos. Visas aer ā­
cijas vien ības, kā arī kontrolvien ību uzpilda ar 150 ml š ķīduma 
maisījuma (ja izmanto ori ģinālo SCAS  testa vien ību, tad šeit nor ādītie 
tilpumi jāreizina ar 10) un s āk aerāciju. Pēc 23 stund ām aerāciju 
pārtrauc un ļauj dūņām 45 min ūtes nogulsn ēties. Pēc kārtas atver 
katra trauka kr ānu un nolej pa 100 ml š ķīduma virssl āņa. Tieši 
pirms izmantošanas ņem izgulsn ējušos sadz īves notek ūdeņu paraugu 
un katrā aerācijas vien ībā atlikušajām dūņām pievieno pa 100 ml no 
šā parauga. Ats āk aerāciju. Šajā stadijā pārbaudāmos materi ālus 
nepievieno un vien ības ik dienu papildina ar sadz īves notek ūdeņu 
devu, kam ēr šķīduma virssl ānis pēc izgulsn ēšanās kļūst dzidrs. 
Parasti tas aiz ņem ne vair āk kā divas ned ēļas, un līdz šim laikam 
šķīduma virssl ānī izšķīdušā organisk ā oglekļa koncentr ācija katra 
aerācijas cikla beig ās stabilizējas konkr ētā līmenī. 
Minētā laika posma beig ās atsevišķajos traukos izgulsn ējušās dūņas 
samaisa un katr ā vienībā pievieno 50 ml no š ādi iegūtā dūņu maisī­
juma.  
Kontrolvien ībās pievieno 95 ml izgulsn ējušos notek ūdeņu un 5 ml 
ūdens un testa vien ībās pievieno 95 ml izgulsn ējušos notek ūdeņu un 
5 ml attiec īgā pārbaudāmā savienojuma standartš ķīduma (400 mg/l). 
Atsāk aerāciju, kuru turpina 23 stundas. P ēc tam ļauj dūņām 
45 minūtes nogulsn ēties, nolej š ķīduma virssl āni un taj ā nosaka 
izšķīdušā organisk ā oglekļa koncentr āciju. 
Iepriekš aprakst īto uzpildīšanas un noliešanas proced ūru atkārto katru 
dienu vis ā testa laik ā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 976
 
Pirms izgulsn ēšanas var b ūt vajadzīgs notīrīt vienību sienas, lai 
novērstu cieto da ļiņu uzkrāšanos virs š ķidruma līmeņa. Lai nov ērstu 
nevēlamu savstarp ēju sajaukšanos, katrai vien ībai lieto savu skr āpi 
vai suku.  
Ideālā gadījumā izšķīdušo organisko oglekli š ķīduma virssl ānī 
nosaka katru dienu, lai ar ī ir pieļaujams veikt ne tik biežas anal īzes. 
Pirms analiz ēšanas šķīdumus izfiltr ē caur mazg ātiem 0,45 μn 
membrānfiltriem vai centrifug ē. Membrānfiltri ir der īgi tad, ja tie 
visos filtr ēšanas etapos nodrošina sl āpekļa necaurlaid ību un neab ­
sorbē pārbaudāmo vielu. Parauga temperat ūra centrifug ēšanas laik ā 
nedrīkst pārsniegt 40  o C. 
Testa ilgums attiec ībā uz savienojumiem, kuru biolo ģiskā degradācija 
ir slikta vai kuri biolo ģiski neno ārdās nemaz, nav noteikts, ta ču 
pieredze liecina, ka parasti tam vajadz ētu ilgt vismaz 12 ned ēļas 
un tomēr ne vairāk kā 26 nedēļas. 
2. DATI UN TO NOV ĒRTĒŠANA  
Testa vien ību un kontrolanal īžu vienību šķīdumu virssl ānī esošā 
izšķīdušā organisk ā oglekļa vērtības attēlo grafiski attiec ībā pret 
laiku.  
Biodegrad ācijas gadījumā vielas koncentr ācija testa vien ībā tuvinās 
vielas koncentr ācijai kontrolanal īzē. Pēc tam, kad abu min ēto 
koncentrāciju starp ība trijos sec īgos mērījumos ir palikusi nemain īga, 
veic vēl tik daudz turpm āku mērījumu, cik vajadz īgs datu statistiskai 
apstrādei, un apr ēķina pārbaudāmās vielas procentu ālo biodegrad ā­
ciju (D  da vai D  ssd , skatīt 1.2. punktu).  
3. ZI ŅOJUMA SAGATAVOŠANA  
3.1. TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā, ja iespējams, ietver š ādu inform āciju: 
— visas zi ņas par notek ūdeņu veidu, izmantoto vien ību veidu un 
eksperiment ālajiem rezult ātiem attiec ībā uz testēto vielu, standart ­
vielu, ja t āda ir izmantota, un tukšo anal īzi, 
— temperat ūra, 
— degrad ācijas līkne ar aprakstu, apr ēķina veids (skat īt 1.2. punktu),  
— aktīvo dūņu un notek ūdeņu ievākšanas datums un vieta, piel āgo­
jumu statuss, koncentr ācija u. c.,  
— zinātnisks pamatojums vis ām testa metodes izmai ņām, 
— paraksts un datums.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 977
 
3.2. REZULT ĀTU INTERPRET ĀCIJA  
Tā kā ar šo metodi p ārbaudāmās vielas nav viegli biodegrad ējamas, 
tad tas IOO samazin ājums, kas noticis vien īgi biodegrad ācijas dēļ, 
parasti izpaužas pak āpeniski, vair āku dienu vai ned ēļu laikā, izņemot 
gadījumus, kad aklimatiz ācija ir pēkšņa, uz ko nor āda krass koncen ­
trācijas samazin ājums pēc dažām nedēļām. 
Tomēr dažreiz var man āmi izpausties fizik ālķīmiskā adsorbcija; par 
to liecina piln īga vai da ļēja pievienot ā IOO izzušana jau paš ā 
sākumā. Turpmāk notiekošais ir atkar īgs no tādiem faktoriem k ā 
izplūdē esošo suspend ēto daļiņu adsorbcijas pak āpe un koncentr ācija. 
Parasti IOO koncentr āciju starp ība kontrolanal īzes un pārbaudāmās 
vielas šķīduma virssl ānī, salīdzinot ar s ākotnējo zemo v ērtību, pakā­
peniski pieaug un p ēc tam šī starpība saglab ājas nemain īga visu 
atlikušo eksperimenta laiku, ja vien nenotiek aklimatiz ācija. 
Lai nodal ītu biodegrad āciju (vai da ļēju biodegrad āciju) no adsorb ­
cijas, jāveic turpm āki testi. To var veikt vair ākos veidos, bet visp ār­
liecinošākais ir izmantot š ķīduma virssl āni vai dūņas par inokul ātu 
galvenajā sarakstā iekļautā testā (vēlams – respirometrisk ā testā). 
Pārbaudāmās vielas, kam šaj ā testā raksturīga augsta, neadsorb ējoša 
IOO samazin āšanās, uzskat āmas par potenci āli bioloģiski noār­
dāmām. Daļēja neadsorb ējoša samazin āšanās norāda uz to, ka 
ķīmiskā viela vismaz da ļēji ir biolo ģiski noārdāma. 
Vāju IOO samazin āšanos vai t ās trūkumu var b ūt izraisījusi pārbau­
dāmās vielas inhib ējošā iedarbība uz mikroorganismiem, un to var 
atklāt arī līze un dūņu zudums, k ā rezultātā šķīduma virssl ānis ir 
duļķains. Tests j āatkārto ar zem āku pārbaudāmās vielas koncentr ā­
ciju. 
Lielāku jutību iespējams sasniegt, izmantojot savienojumam speci ­
fisku anal īzes metodi vai ar radioakt īvo oglekli  14 C marķētu pārbau­
dāmo vielu. Ar  14 C marķēta pārbaudāmā savienojuma gad ījumā to, 
ka ir notikusi biodegrad ācija, apstiprina  14 CO 2 atgūšana.  
Ja rezultāti raksturo ar ī primāro biodegrad āciju, tad iesp ēju robežās 
jāizskaidro ķīmiskās struktūras izmai ņas, kas izraisa reakcijas 
zudumu s ākotnējā pārbaudāmā vielā. 
Analīzes metodes valid ācija jānorāda kopā ar tukšaj ā analīzē iegūto 
rezultātu. 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) OECD, Paris, 1981, Test Guideline 302 A, Decision of the 
Council C(81) 30 final.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 978
 
1. papildin ājums  
SCAS tests: rezult ātu piemērs 
Viela C T 
(mg/l) C t – C  c 
(mg/l) Biodegrad ācijas 
procentuālais 
daudzums, 
D da Testa ilgums 
(dienas)  
4-acetilaminobenzolsulfon āts 17,2 2,0 85 40 
Tetrapropil ēnbenzolsulfon āts 17,3 8,4 51,4 40 
4-nitrofenols 16,9 0,8 95,3 40 Dietilēnglikols 16,5 0,2 98,8 40 
Anilīns 16,9 1,7 95,9 40 
Ciklopent āntetrakarboksil āts 17,9 3,2 81,1 120
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 979
 
2. Papildin ājums  
Testa iek ārtas piem ērs 
1. attēls
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 980
 
C.13.  BIOKONCENTR ĀCIJA – ZIVJU ANAL ĪZE CAURPL ŪDES 
APSTĀKĻOS 
1. METODE  
Biokoncentr ācijas metode ir OECD TG 305 (1996) kopija.  
1.1. IEVADS  
Šī metode apraksta proced ūru vielu biokoncentr ēšanas potenci āla 
raksturošanai ziv īs caurplūdes apstākļos. Kaut ar ī caurplūdes testu 
režīmam noteikti j ādod priekšroka, pie ļaujami ir ar ī pusstatiski rež īmi 
ar noteikumu, ka ir izpild īti ticamības kritēriji. 
Metode ir pietiekami detaliz ēta, lai veiktu testus, tom ēr dodot pietie ­
kamu brīvību, lai eksperimenta pl ānu piemērotu konkr ētu laboratoriju 
apstākļiem un p ārbaudāmo vielu rakstur īgo īpašību dažādībai. Visti ­
camāk ir, ja to izmanto stabil ām organisk ām vielām ar log P  ow 
lielumiem starp 1,5 un 6,0 (1), bet to var izmantot ar ī superlipof īlām 
vielām (ar log P  ow > 6,0). Biokoncentr ācijas koeficienta (BCF –  
bioconcentration factor ) iepriekš ēja novērtēšana dažk ārt norāda, ka 
K B šādām superlipof īlām vielām, iespējams, ir liel āks nekā stacio­
nāra stāvokļa biokoncentr ācijas koeficienta (BCF  SS ) lielums, kas ir 
sagaidāms no laboratorijas eksperimentiem. Iepriekš ēju biokoncentr ā­
cijas koeficienta nov ērtējumu organisk ām vielām ar log P  ow vērtībām 
ap 9,0 var ieg ūt, izmantojot Binteina vien ādojumu (2). Parametri, kas 
raksturo biokoncentr ēšanas potenci ālu, ir uz ņemšanas ātruma 
konstante (k  1 ), attīrīšanās ātruma konstante (k  2 ) un BCF  SS . 
Ūdens un zivju paraugu anal īzi var atvieglot ar radioakt īviem izoto ­
piem iezīmētas pārbaudāmās vielas un t ās var izmantot, lai noteiktu, 
vai jāizdara degrad ācijas identifik ācija un kvantitat īvā noteikšana. Ja 
mēra kopējo radioakt īvo atlikumu (piem ēram, sadedzinot vai solubi ­
lizējot audus), tad BCF pamatojas uz izejas savienojumu, aiztur ētiem 
metabolītiem un ar ī uz asimil ēto oglekli. BCFS pamatojas uz kop ējo 
radioaktīvo atlikumu, t ādēļ to nevar tieši sal īdzināt ar BCF, kas ir 
iegūts vienīgi izejas savienojuma specifisk ā ķīmiskā analīzē. 
Lai noteiktu BCF, pamatojoties uz izejas savienojumu, p ētījumos ar 
radioaktīvi iezīmētām vielām var izmantot zivju att īrīšanās proce­
dūras un vajadz ības gadījumā var raksturot galvenos metabol ītus. 
Analizējot un identific ējot atlikumu audos, ir iesp ējams arī apvienot 
zivju metabolisma p ētījumus ar biokoncentr ēšanas pētījumiem.  
1.2. DEFIN ĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
Biokoncentr ēšana/bioakumul ēšana: pārbaudāmās vielas koncentr ā­
cijas pieaugums organism ā/uz tā (tā noteiktos audos) attiec ībā pret 
pārbaudāmās vielas koncentr āciju apkārtējā vidē. 
Biokoncentr ēšanas koeficients (BCF jeb K  B ) jebkurā laikā šīs 
akumulēšanas testa uz ņemšanas f āzē: pārbaudāmās vielas koncentr ā­
cija zivī vai uz tās, vai noteiktos t ās audos (C  f kā μg/g (ppm)), dal īta 
ar šīs vielas koncentr āciju apkārtējā vidē (C w kā μg/g (ppm)).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 981
 
Stacionāra stāvokļa biokoncentr ēšanas koeficients (BCF  SS jeb K  B ) 
būtiski nemain ās ilgākā laikā, ja pārbaudāmās vielas koncentr ācija 
apkārtējā vidē šajā laikā ir konstanta.  
Stacionāra stāvokļa plato ir sasniegts tad, (ja atliek grafik ā pārbau­
dāmās vielas koncentr āciju zivīs (C  f ) pret laiku) kad l īkne kļūst 
paralēla laika asij un tr īs secīgas C  f analīzes paraugiem, kas ņemti 
vismaz divu dienu interv ālos, savā starpā sakrīt vismaz ± 20 % 
robežās un starp trim paraugu ņemšanas posmiem nav b ūtisku atšķi­
rību. Analiz ējot apvienotus paraugus, ir vajadz īgas vismaz četras 
sekojošas anal īzes. Pārbaudāmajām vielām, ko uzņem lēni, piemēro­
tāki intervāli ir septi ņas dienas.  
Biokoncentr ēšanas koeficienti, kas apr ēķināti tieši no kin ētiskajām 
ātruma konstant ēm (k  1 /k 2 ), tiek saukti par kin ētiskajiem koncentr ē­ 
šanas koeficientiem, BCF  k . 
Oktanola- ūdens sadal ījuma koeficients (P  ow ) ir ķīmiskā savienojuma 
šķīdības oktanol ā attiecība pret t ā šķīdību ūdenī līdzsvara st āvoklī 
(A.8. metode), ko apz īmē arī ar K  ow . Logaritmu no P  ow izmanto k ā 
ķīmiskās vielas biokoncentr ēšanas ūdens organismos potenci āla rādī­
tāju. 
Iedarbības jeb uz ņemšanas f āze ir laiks, kad zivis ir pak ļautas ķīmis­
kās vielas iedarb ībai. 
Uzņemšanas ātruma konstante (k  1 ) ir skaitlisks lielums, kas uzr āda 
pārbaudāmās vielas koncentr ācijas palielin ājuma ātrumu ziv īs vai uz 
tām (vai specifiskos to audos), ja zivis ir pak ļautas šīs ķīmiskās 
vielas iedarb ībai (k  1 izsaka dien ās- 1 ). 
Pēciedarbības jeb att īrīšanās (zušanas) f āze ir laiks p ēc pārbaudāmo 
zivju pārnešanas no vides, kas satur p ārbaudāmo vielu, vid ē, kas to 
nesatur; šaj ā laikā tiek pētīta zivju att īrīšanās no vielas (jeb t īrais 
vielas zudums).  
Attīrīšanās (zuduma) ātruma konstante (k  2 ) ir skaitlisks lielums, kas 
rāda pārbaudāmās vielas koncentr ācijas samazin āšanos pārbaudā­
majās zivīs (vai specifiskos to audos) p ēc pārbaudāmo zivju p ārne­ 
šanas no vides, kas satur p ārbaudāmo vielu, vid ē, kas to nesatur (k  2 
izsaka dien ās- 1 ). 
1.3. TESTA METODES PRINCIPS  
Tests sast āv no divām fāzēm: iedarb ības (uzņemšanas) un p ēciedar­
bības (attīrīšanās) fāzes. Uzņemšanas f āzes laikā uz vienas sugas 
atsevišķām zivju grup ām iedarbojas vismaz ar div ām pārbaudāmās 
vielas koncentr ācijām. Pēc tam zivis p ārnes vidē, kas nesatur p ārbau­
dāmo vielu, lai notiktu att īrīšanās fāze. Attīrīšanās fāze ir vienm ēr 
vajadzīga vienm ēr, izņemot, ja uz ņemšanas f āze ir bijusi nenoz īmīga 
(piemēram, BCF ir maz āks par 10). P ārbaudāmās vielas koncentr ā­
ciju zivīs/uz tām (vai specifiskos to audos) kontrol ē abās pārbaudes 
fāzēs. Papildus div ām pārbaudes koncentr ācijām identiskos apst āk­ 
ļos, izņemot, to, ka nav kl āt pārbaudāmā viela, tur zivju kontroles 
grupu, lai iesp ējamās negatīvās ietekmes, kas nov ērojamas biokon ­
centrēšanas test ā, attiecinātu uz attiec īgo kontroles grupu un ieg ūtu 
pārbaudāmās vielas fona koncentr ācijas. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 982
 
Uzņemšanas f āzi turpina 28 dienas, ja vien netiek par ādīts, ka līdz­
svars ir sasniegts agr āk. Uzņemšanas f āzes ilgumu un laiku l īdz 
stacionāram stāvoklim var paredz ēt, izmantojot vien ādojumu 3. 
papildinājumā. Attīrīšanās periods s ākas pēc tam, kad zivis p ārnestas 
citā tīrā traukā tajā pašā vidē, bet bez p ārbaudāmās vielas. Ja iesp ē­
jams, biokoncentr ēšanas koeficientu vislab āk aprēķina gan k ā attie­
cību (BCF  SS ) koncentr ācijai zivīs (C  f ) pret koncentr āciju ūdenī (C w ) 
šķietami stacion ārā stāvoklī, gan kā kinētisko biokoncentr ēšanas 
koeficientu (BCF  k ) kā uzņemšanas ātruma konstantes (k  1 ) attiecību 
pret attīrīšanās ātruma konstanti (k  2 ), pieņemot, ka reakcijas kin ētika 
ir pirmās kārtas. Ja kin ētika acīmredzami nav pirm ās kārtas, tad 
jāizmanto sarež ģītāki modeļi (5. papildin ājums).  
Ja stacion ārs stāvoklis nav sasniegts 28 dien ās, uzņemšanas f āze 
jāpagarina l īdz stacion āra stāvokļa sasniegšanai vai l īdz 60 dien ām, 
līdz notikumam, kurš no abiem min ētajiem notiek ātrāk. Pēc tam 
uzsāk attīrīšanas fāzi. 
Uzņemšanas ātruma konstanti, att īrīšanās (zuduma) ātruma konstanti 
(vai konstantes, ja iesaist īti sarežģītāki modeļi), biokoncentr ēšanas 
koeficientu un, ja iesp ējams, ticam ības robežas katram no šiem para ­
metriem apr ēķina, izmantojot modeli, kas vislab āk apraksta p ārbau­
dāmās vielas izm ērītās koncentr ācijas zivīs un ūdenī. 
BCF izsaka k ā funkciju no zivju kop ējā slapjā svara. Tom ēr īpašiem 
mērķiem var izmantot specifiskus audus vai org ānus (piem ēram, 
muskuļus, aknas), ja zivis ir pietiekami lielas vai ar ī ja zivis var 
sadalīt ēdamajā (fileja) un ne ēdamajā (iekšējie orgāni) daļā. Tā kā 
daudzām organisk ām vielām ir skaidri izteikta sakar ība starp biokon ­
centrēšanas potenci ālu un lipofilit āti, pastāv arī atbilstoša sakar ība 
starp tauku saturu analiz ējamās zivīs un novēroto šādu vielu biokon ­
centrēšanu. Tādēļ, lai samazin ātu pārbaudes rezult ātu mainīgumu 
vielām ar augstu lipofilit āti (piemēram, ar log P  ow > 3), biokoncen ­
trēšana būtu jāizsaka attiec ībā pret tauku saturu papildus attiecin ā­ 
šanai pret visa ķermeņa masu.  
Tauku saturs b ūtu jānosaka tam pašam biolo ģiskajam materi ālam, ko 
izmanto p ārbaudāmās vielas koncentr ācijas noteikšanai, ja tas ir 
iespējams.  
1.4. INFORM ĀCIJA PAR P ĀRBAUDĀMO VIELU  
Pirms biokoncentr ēšanas testa veikšanas b ūtu jāzina šāda inform ācija 
par pārbaudāmo vielu:  
— šķīdība ūdenī, 
— oktanola- ūdens sadal ījuma koeficients P  ow (apzīmē arī kā K ow , 
ko nosaka ar  HPLC  A.8. metodi),  
— hidrol īze, 
— fotopārvērtības ūdenī, ko nosaka saules starojuma vai m ākslīga 
saules starojuma ietekm ē un tādos starojuma apst ākļos, kādos 
tiek veikts biokoncentr ācijas tests (3),  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 983
 
— virsmas spraigums (t. i., viel ām, kam nevar noteikt P  ow ), 
— tvaika spiediens,  
— biodegrad ēšanās iespēja (ja vajadz īgs). 
Cita vajadz īga inform ācija ir toksicit āte attiecībā uz testā izmanto­
jamām zivju sug ām, vislab āk – asimptotiskais LC  50 (t. i., no laika 
neatkarīgs). Lai kvantitat īvi noteiktu p ārbaudāmo vielu š ķīdumos un 
bioloģiskajā materiālā, jābūt pieejamai piem ērotai anal ītiskai metodei 
ar zināmu precizit āti un jutību, kā arī informācijai par paraugu saga ­
tavošanu un glab āšanu. Jābūt zināmai arī pārbaudāmās vielas anal ī­
tiskās noteikšanas robežai k ā ūdenī, tā zivju audos. Ja lieto ar  14 C 
iezīmētu pārbaudāmo vielu, tad j āzina arī radioaktivit āte procentos, 
kas saistīta ar piemais ījumiem.  
1.5. TESTA DER ĪGUMS  
Lai pārbaude būtu derīgs, jāievēro šādi apstākļi: 
— temperat ūras svārstības ir maz ākas par ± 2  o C, 
— izšķīdušā skābekļa koncentr ācija nav maz āka par 60 % no pies ā­
tinājuma,  
— pārbaudāmās vielas koncentr āciju nodal ījumos uztur ± 20 % 
robežās no vidējās izmērītās vērtības uzņemšanas f āzes laikā, 
— mirstība un citas negat īvas ietekmes/saslimšanas k ā kontroles, t ā 
eksperimenta grup ā testa beig ās ir mazākas par 10 %; ja šis tests 
turpinās vairākas nedēļas vai m ēnešus, tad mirst ībai vai cit ām 
negatīvām ietekm ēm abās zivju grup ās būtu jābūt mazākai par 
5 % mēnesī un kopum ā nebūtu jāpārsniedz 30 %.  
1.6. STANDARTVIELAS  
Standartvielu ar zin āmu biokoncentr ēšanas potenci ālu izmantošana 
būtu noderīga eksperiment ālās procedūras pārbaudei, ja vajadz īgs. 
Tomēr specifiskas vielas v ēl nevar ieteikt.  
1.7. TESTA METODES APRAKSTS  
1.7.1.  Apr īkojums  
Jāpievērš vērība, lai vis ās iekārtas daļās izvairītos izmantot materi ā­
lus, kas var ētu šķīst, sorbēties vai ekstrah ēties un kam var ētu būt 
negatīva ietekme uz ziv īm. Var izmantot no ķīmiski inerta materi āla 
izgatavotus proporcion āli ievietojamam zivju daudzumam piem ērotas 
ietilpības standarta taisnst ūrainus vai cilindriskus baseinus. Plast ­
masas caurules j āizmanto minim āli. Priekšroka ir Teflon®, ner ūsē­
jošā tērauda un/vai stikla cauru ļu izmantošanai. Pieredze r āda, ka 
vielām ar augstiem absorbcijas koeficientiem, t ādām kā sintētiskie 
piretroīdi, var būt vajadzīgs kvarca stikls. T ādos gadījumos iek ārta 
pēc izmantošanas j āizmet.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 984
 
1.7.2.  Ūdens 
Testos parasti lieto parasto ūdeni un t ā ieguves avotam j ābūt nepie­
sārņotam un nemain īgas kvalit ātes. Atšķaidīšanā lietotajam ūdenim 
jābūt tādas kvalit ātes, kas ļauj izvēlētās sugas ziv īm izdzīvot aklima ­
tizācijas un testa laik ā normālā izskatā un ar norm ālu izturēšanos. 
Ideālā gadījumā būtu jāparāda, ka test ā izmantot ās sugas atš ķaidī­ 
šanai izmantotaj ā ūdenī var dzīvot, augt un vairoties (piem ēram, 
laboratorijas kult ūrā vai dzīves cikla toksicit ātes testā). Ūdens būtu 
jāraksturo vismaz ar pH, cietumu, kop ējo cieto vielu saturu, kop ējo 
organisko oglekli un v ēlams arī amoniju, nitr ītiem un b āziskumu un 
– jūras dzīvniekiem – s āļumu. Parametri, kas ir svar īgi optimāliem 
zivju eksistences apst ākļiem, ir piln ībā zināmi, bet 1. papildin ājumā 
ir dotas ieteicam ās maksim ālās koncentr ācijas testos lietojam ā saldū­
dens un j ūras ūdens vair ākiem parametriem.  
Ūdens kvalit ātei testa laik ā jābūt konstantai. pH v ērtībai jābūt starp 
6,0 un 8,5, bet viena testa laik ā tam jābūt ± 0,5 pH vien ību robežās. 
Lai nodrošin ātu, ka atš ķaidīšanas ūdens nevajadz īgi neietekm ē testa 
rezultātu (piemēram, veidojot kompleksus ar p ārbaudes vielu) vai 
negatīvi neietekm ē zivju partijas uzved ību, laiku pa laikam j āņem 
paraugi anal īzei. Ja ir zin āms, ka ūdens kvalit āte ir relat īvi nemai­
nīga, tad, piem ēram, reizi trijos m ēnešos būtu jāveic smago met ālu 
(piemēram, Cu, Pb, Zn, Hg, Cd, Ni), biež āk sastopamo anjonu un 
katjonu (piem ēram, Ca, Mg, Na, K, Cl, SO  4 ), pesticīdu (piemēram, 
kopējo hlororganisko un fosfororganisko pestic īdu), kopējā organisk ā 
oglekļa un suspend ēto cieto da ļiņu analīze. Ja ir par ādīts, ka ūdens 
kvalitāte ir nemain īga ilgāk par vienu gadu, tad noteikšanas var veikt 
retāk un interv ālus pagarin āt (piemēram, reizi sešos m ēnešos).  
Dabīgajam daļiņu saturam un kop ējam organiskajam ogleklim (TOC) 
atšķaidīšanas ūdenī būtu jābūt iespējami maz ākam, lai izvair ītos no 
tā, ka pārbaudāmās vielas absorbcija uz organisk ā materiāla varētu 
samazināt vielas biopieejam ību (4). Maksim āli pieļaujamais lielums 
ir 5 mg/l konkr ētam materi ālam (sauss materi āls, kas neiziet caur 
0,45 μm filtru) un 2 mg/l kop ējam organiskajam ogleklim (skat īt 
1. papildin ājumu). Vajadz ības gadījumā ūdens pirms lietošanas 
jāfiltrē. Organisk ā oglekļa daļai ūdenī no pārbaudes ziv īm (ekskre ­
menti) un no bar ības pārpalikuma j ābūt iespējami mazai. Vis ā testa 
laikā organisk ā oglekļa koncentr ācijai testa basein ā nevajadz ēt vairāk 
nekā par 10 mg/l (± 20 %) p ārsniegt to organisk ā oglekļa koncen ­
trāciju, kas rodas no p ārbaudāmās vielas un š ķīdību veicinoš ā aģenta, 
ja tādu izmanto.  
1.7.3.  Testa š ķīdumi  
Sagatavo p ārbaudāmās vielas piem ērotas koncentr ācijas darba 
šķīdumu. Darba š ķīdumu vislab āk pagatavot, vienk ārši maisot vai 
kratot pārbaudāmo vielu atš ķaidīšanas ūdenī. Šķīdinātāju vai disper ­ 
ģējošu vielu (š ķīdību veicinošu rea ģentu) lietošana nav ieteicama; 
tomēr dažos gad ījumos tos var izmantot, lai pagatavotu piem ērotas 
koncentrācijas darba š ķīdumu. Šķīdinātāji, ko var lietot, ir etanols, 
metanols, etilenglikola monometil ēteris, etilenglikola dimetil ēteris, 
dimetilformam īds un trietilenglikols. Disper ģējošas vielas, ko var 
lietot, ir  Cremophor  RH40,  Tween  80, 0,01 % metilceluloze un 
HCO-40. J ābūt uzman īgiem, ja lieto viegli biodegrad ējamus 
reaģentus, jo tie var rad īt problēmas ar bakt ēriju augšanu caurpl ūdes 
testos. Pārbaudāmā viela var b ūt radioakt īvi iezīmēta, un tai b ūtu 
jābūt augstas t īrības pakāpes (piem ēram, vēlams > 98 %).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 985
 
Caurplūdes testiem ir vajadz īga sistēma, kas nep ārtraukti padod un 
atšķaida pārbaudāmās vielas darba š ķīdumu (piem ēram, doz ējošs 
sūknis, proporcion āls atšķaidītājs, sistēma piesātināšanai ar gaisu), 
lai padotu p ārbaudāmās koncentr ācijas šķīdumu testa nodal ījumos. 
Caur katru testa nodal ījumu dien ā vislabāk ir izdar īt vismaz piecas 
tilpuma nomai ņas. Priekšroka ir caurpl ūdes režīmam, bet, ja tas nav 
iespējams (piem ēram, ja tas negat īvi ietekm ē pārbaudes organismus), 
var izmantot pusstatisku tehniku ar noteikumu, ka ir izpild īti tica­
mības kritēriji. Darba š ķīdumu plūsmas ātrumi jākontrolē 48 stundas 
pirms testa un p ēc tam testa laik ā vismaz katru dienu. Šaj ā kontrolē 
ir ietverta pl ūsmas ātruma kontrole caur katru testa nodal ījumu un 
jānodrošina, ka pl ūsmas ātrums nemain ās vairāk par 20 % katr ā 
nodalījumā un vairāk arī neatšķiras starp nodal ījumiem.  
1.7.4.  Sugu izv ēle 
Sugu izvēlē svarīgs kritērijs ir tas, vai t ās ir viegli pieejamas, vai t ās 
var iegūt piemērotos lielumos un vai t ās var apmierinoši tur ēt labo­
ratorijā. Citi krit ēriji zivju sugu izv ēlei ietver atlabšanas, komerci ālo, 
ekoloģisko svar īgumu, k ā arī salīdzināmu jutīgumu, veiksm īgo 
izmantošanu iepriekš utt.  
Iesakāmās sugas p ārbaudēm ir uzskait ītas 2. papildin ājumā. Citas 
sugas var izmantot, bet testa proced ūru vajadz ētu tām piemērot, lai 
nodrošinātu piemērotus pārbaudes apst ākļus. Šajā gadījumā jādod 
pamatojums sugas izv ēlei un izv ēlētā eksperimenta metode.  
1.7.5.  Zivju tur ēšana  
Zivju partijas popul āciju vismaz divas ned ēļas aklimatiz ē testa 
temperatūras ūdenī un visu laiku baro ar pietiekamu di ētu, kas ir 
tāda pati, k ādu izmantos testa laik ā. 
Pēc 48 stundu s ākumposma re ģistrē mirstību un piem ēro šādus kritē­
rijus:  
— mirstība septiņās dienās lielāka par 10 % no popul ācijas: izbr āķē 
visu grupu,  
— mirstība starp 5 un 10 % no popul ācijas septi ņās dienās: aklima­
tizē septiņas papildu dienas,  
— mirstība mazāka par 5 % no popul ācijas septi ņās dienās: pieņem 
partiju, bet, ja mirst ība nākošo septi ņu dienu laik ā ir lielāka par 
5 %, izbr āķē visu partiju.  
Nodrošina, lai testiem izmantojam ām zivīm nebūtu redzamas saslim ­ 
šanas vai nenorm ālības. Zivīm nebūtu jāsaņem ārstēšana divu ned ēļu 
laikā pirms testiem vai testu laik ā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 986
 
1.8. TESTU VEIKŠANA  
1.8.1.  Iepriekš ējs tests  
Var būt noderīgi izdarīt iepriekšēju eksperimentu, lai optimiz ētu testa 
veikšanu, piem ēram, pārbaudāmās vielas koncentr ācijas (koncentr ā­
ciju) izvēli, uzņemšanas un att īrīšanas fāzes ilgumu.  
1.8.2.  Uz ņemšanas f āzes apstākļi 
1.8.2.1. U z ņ e m š a n a s f ā z e s i l g u m s  
Uzņemšanas f āzes ilgumu var paredz ēt pēc praktisk ās pieredzes 
(piemēram, no iepriekš ējiem pētījumiem vai l īdzīgas ķīmiskas vielas 
uzkrāšanās) vai no noteikt ām empīriskām sakarībām, kur izmantotas 
zināšanas vai nu par p ārbaudāmās vielas š ķīdību ūdenī, vai par 
oktanola/ūdens sadal ījuma koeficientu (skat īt 3. papildin ājumu).  
Uzņemšanas f āze būtu jāturpina 28 dienas, ja vien nevar par ādīt, ka 
līdzsvars ir sasniegts agr āk. Ja stacion ārs stāvoklis nav sasniegts 28 
dienās, uzņemšanas f āze būtu jāpagarina l īdz stacion āra stāvokļa 
sasniegšanai vai l īdz 60 dien ām, kurš no abiem notikumiem iest ājas 
drīzāk. 
1.8.2.2. A t t ī r ī š a n ā s f ā z e s i l g u m s  
Parasti puse no uz ņemšanas f āzes ilguma ir pietiekama, lai notiktu 
atbilstoša (piem ēram, 95 %) ķermenī uzņemtās vielas samazin āšanās 
(noteikšanas paskaidrojumus skat īt 3. papildin ājumā). Ja laiks 95 % 
sasniegšanai ir nerealiz ējami ilgs, piem ēram, ja tas divreiz p ārsniedz 
parasto uz ņemšanas f āzes ilgumu (t. i., vair āk par 56 dien ām), tad 
var izmantot īsāku laiku (t. i., l īdz pārbaudāmās vielas koncentr ācija 
ir mazāka par 10 % no stacion ārā stāvokļa koncentr ācijas). Tom ēr 
vielām, kurām ir sarež ģītāks uzņemšanas un att īrīšanās raksturs, nek ā 
attēlo viena zivju nodal ījuma modelis, kas uzr āda pirmās kārtas 
kinētiku, jāļauj ilgākas attīrīšanās fāzes, lai noteiktu zuduma ātruma 
konstantes. Šo laika posmu tom ēr nosaka laika posms, kur ā pārbau­
dāmās vielas koncentr ācija zivīs paliek virs anal ītiskās noteikšanas 
robežas.  
1.8.2.3. T e s t a z i v j u s k a i t s  
Zivju skaitu uz testa koncentr āciju izvēlas tādu, lai katr ā paraugā 
būtu pieejamas vismaz četras zivis. Ja ir vajadz īga lielāka statistiska 
nozīmība, ir vajadz īgs lielāks zivju skaits paraug ā. 
Ja izmanto pieaugušas zivis, zi ņo, vai tās ir tēviņi vai mātītes, vai 
eksperiment ā izmanto abus dzimumus. Ja izmanto abus dzimumus, 
jādokument ē tauku satura atš ķirības starp dzimumiem, kam pirms 
pakļaušanas vielu iedarb ībai būtu jābūt nenozīmīgām; var būt vaja­
dzīga visu tēviņu un mātīšu apvienošana paraug ā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 987
 
Ikvienā atsevišķā testā izvēlas zivis ar l īdzīgu masu t ā, lai maz ākā 
nebūtu vieglāka par div ām trešdaļām no liel ākās svara. Vis ām būtu 
jābūt vienas vecuma klases un j ābūt iegūtām no viena avota. T ā kā 
zivju masai un vecumam dažreiz, izr ādās, ir nozīme BCF lielumos 
(1), šīs detaļas precīzi jāprotokolē. Ir iesak āms pirms testa nosv ērt 
nelielu zivju partijas parauga da ļu, lai noteiktu vid ējo svaru.  
1.8.2.4. I e v i e t o š a n a  
Lai C  w samazināšanās, ko rada zivju ievietošana testa s ākumā, būtu 
iespējami maza un ar ī lai izvair ītos no izš ķīdušā skābekļa koncen ­
trācijas samazin āšanās, izmanto augstu ūdens/zivju attiec ību. Ir 
svarīgi, lai ievietošanas ātrums būtu piemērots testā izmantojam ām 
zivju sug ām. Katrā ziņā parastais iesak āmais ievietošanas ātrums ir 
0,1 līdz 1 g zivs (slapjais svars) uz litru ūdens dien ā. Lielus ievie ­
tošanas ātrumus var lietot, ja ir par ādīts, ka pārbaudāmās vielas 
koncentrāciju var uztur ēt ± 20 % robež ās un izšķīdušā skābekļa 
koncentrācija nesamazin ās zem 60 % no pies ātinājuma.  
Izvēloties piem ērotu ievietošanas rež īmu, jāņem vērā zivju parast ā 
dabiskā vide. Piem ēram, zivīm, kas dz īvo ūdens tilpnes diben ā, var 
vajadzēt lielāku akvārija dibena laukumu uz to pašu ūdens tilpumu 
nekā tuvu ūdens virsmai dz īvojošām zivju sug ām. 
1.8.2.5. B a r o š a n a  
Aklimatiz ācijas un testa laik ā zivis baro ar piem ērotu diētu, kurai ir 
zināms tauku un kop ējo olbaltumvielu saturs, pietiekam ā daudzum ā, 
lai tās uzturētu veselas un saglab ātu ķermeņa svaru. Aklimatiz ācijas 
un testa laik ā zivis baro katru dienu aptuveni 1 l īdz 2 % no ķermeņa 
masas apm ērā; tas uztur tauku koncentr āciju vairumam zivju sugu 
testa laik ā relatīvi nemain īgā līmenī. Barojuma l īmeni jāpārrēķina, 
piemēram, reizi ned ēļā, lai uztur ētu nemain īgu ķermeņa masu un 
tauku saturu. Šim apr ēķinam zivju masu katr ā testa nodal ījumā var 
novērtēt no zivs, kas visnesen āk ir paņemta paraugam šaj ā nodalī­
jumā. Nodalījumā palikušās zivis nesver.  
Neapēsto barību un izk ārnījumus no testa nodal ījuma ats ūc ar 
sifonu katru dienu īsu laiku p ēc barošanas (no 30 min ūtēm līdz 
vienai stundai). Testa laik ā nodalījumus tur iesp ējami tīrus, lai 
organiskā materiāla koncentr ācija būtu pēc iespējas mazāka, jo 
organiskā oglekļa klātbūtne var ierobežot p ārbaudāmās vielas 
biopieejam ību (1).  
Tā kā daudzu veidu zivju bar ība ir izveidota no zivju miltiem, bar ībā 
jānosaka pārbaudāmās vielas saturs. Ir v ēlams barību analiz ēt arī uz 
pesticīdiem un smagajiem met āliem. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 988
 
1.8.2.6. G a i s m a u n t e m p e r a t ū r a 
Fotoperiods parasti ilgst 12 l īdz 16 stundas, un temperat ūrai (± 2  o C) 
jābūt piemērotai pētāmo zivju sugai (skat īt 2. papildin ājumu). Apgai ­
smojuma tipam un raksturojumam b ūtu jābūt zināmam. Uzman ība 
jāpievērš pārbaudāmās vielas iesp ējamām fotopārvērtībām pētījuma 
starojuma apst ākļos. Jāizmanto piem ērots apgaismojums, lai izvai ­
rītos no zivju pak ļaušanas nedab īgu fotoproduktu iedarb ībai. Dažos 
gadījumos var b ūt atbilstoši izmantot filtru, lai ekran ētu UV staro ­
jumu ar vi ļņa garumu zem 290 nm.  
1.8.2.7. P ā r b a u d ā m ā s k o n c e n t r ā c i j a s  
Caurplūdes apst ākļos zivis pak ļauj vismaz divu koncentr āciju 
pārbaudāmās vielas ūdens šķīduma iedarb ībai. Parasti augsto (vai 
augstāko) pārbaudāmās vielas koncentr āciju izvēlas apmēram 1 % 
līmenī no akūtas asimptotiskas LC  50 lieluma, un tai j ābūt vismaz 
desmit reižu augst ākai par vielas noteikšanas robežu ūdenī ar izman ­
tojamo anal ītisko metodi.  
Augstāko testa koncentr āciju var noteikt ar ī, dalot ak ūto 96 stundu 
LC 50 ar piemērotu akūto/hronisko attiec ību (piem ērotas attiec ības 
dažām ķīmiskām vielām var būt starp 3 un 100). Ja iesp ējams, 
izvēlas citu koncentr āciju(-as) t ā, lai tās atšķirtos viena no otras ar 
koeficientu 10. Ja tas nav iesp ējams 1 % no LC  50 kritērija dēļ un 
analītiskās robežas d ēļ, tad var lietot maz āku koeficientu vai j āapsver 
ar 14 C iezīmētas pārbaudāmās vielas lietošana. Neviena izmantojam ā 
koncentrācija nevar b ūt lielāka par pārbaudāmās vielas š ķīdību. 
Ja lieto š ķīdību veicinošu rea ģentu, tā koncentr ācijai jābūt mazākai 
par 0,1 ml/l un tai j ābūt vienādai visos m ēģinājumu akv ārijos. Būtu 
jāzina kopējais reaģenta un p ārbaudāmās vielas ieguld ījums kop ējā 
organiskā oglekļa saturā testā izmantojam ā ūdenī. Tomēr jāpieliek 
visas pūles, lai izvair ītos no tādu reaģentu izmantošanas.  
1.8.2.8. K o n t r o l e s g r u p a  
Bez testa s ērijām jāizdara viena atš ķaidīšanas ūdens anal īze kontroles 
grupai vai, ja tas ir b ūtiski, jāizdara viena anal īze ūdenim, kas satur 
šķīdību veicinošo rea ģentu, ar noteikumu, ka ir noskaidrots, ka 
reaģents neietekm ē zivis. Ja t ā nav, jāveic abas kontroles.  
1.8.3.  Ūdens kvalit ātes mērījumu biežums  
Testa laik ā visos akv ārijos jāmēra izšķīdušais skābeklis, TOC, pH un 
temperatūra. Kopējais cietums un s āļums, ja tas ir b ūtiski, jāmēra 
kontroles m ēģinājumā un vienā traukā ar augstāku (vai visaugst āko) 
koncentrāciju. Izšķīdušais sk ābeklis un s āļums, ja tas ir noz īmīgs, 
jāmēra minim āli trīs reizes – uz ņemšanas posma s ākumā, apmēram 
vidū un beigās – un reizi ned ēļā attīrīšanās posma laik ā. TOC būtu 
jāmēra testa s ākumā (24 stundas un 48 stundas pirms uz ņemšanas 
fāzes uzsākšanas) pirms zivju ielaišanas un vismaz reizi ned ēļā 
uzņemšanas un att īrīšanās fāžu laikā. Temperat ūra jāmēra katru 
dienu, pH katra posma s ākumā un beig ās un ciet ība – vienreiz 
katrā testā. Temperat ūra vislab āk jāpārrauga visu laiku vismaz 
vienā traukā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 989
 
1.8.4.  Zivju un ūdens paraugu ņemšana un anal īze 
1.8.4.1. Z i v j u u n ū d e n s p a r a u g u ņ e m š a n a s g r a f i k s  
Ūdeni no testa nodal ījumiem p ārbaudāmās vielas koncentr ācijas 
noteikšanai ņem pirms zivju ielaišanas un k ā uzņemšanas, t ā arī 
attīrīšanās fāžu laikā. Kā minimumu ūdens paraugus ņem tajā pašā 
laikā, kad zivju paraugus, un pirms barošanas. Uz ņemšanas f āzes 
laikā pārbaudāmās vielas koncentr āciju nosaka, lai p ārbaudītu atbil­
stību ticamības kritērijiem.  
Zivju paraugus ņem vismaz piecas reizes uz ņemšanas f āzes laikā un 
vismaz četras reizes att īrīšanās fāzes laikā. Tā kā dažos gad ījumos ir 
grūti ar pie ņemamu precizit āti izrēķināt aptuveno BCF v ērtību, 
pamatojoties uz šo paraugu skaitu, jo īpaši, ja ir nor ādījumi, ka 
attīrīšanās kinētika nav vienk ārša pirmās kārtas kinētika, tad var 
būt ieteicams paraugus ab ās fāzēs ņemt biežāk (skatīt 4. papildin ā­
jumu). Papildu paraugus uzglab ā un analiz ē tikai tad, ja pirm ā cikla 
analīzes izrādās neadekv ātas, lai ar v ēlamo precizit āti aprēķinātu 
BCF.  
Pieņemama paraugu ņemšanas grafika paraugs ir 4. papildin ājumā. 
Citus grafikus var viegli izr ēķināt, izmantojot citas pie ņemtas  Pow  
vērtības, lai apr ēķinātu zivju pak ļaušanas ķimikālijas iedarb ībai laiku 
95 % uzņemšanai.  
Paraugu ņemšanu turpina uz ņemšanas f āzes laikā, līdz konstat ē 
stacionāru stāvokli, vai 28 dienas – kas no abiem notiek dr īzāk. Ja 
stacionārs stāvoklis nav sasniegts 28 dien ās, paraugu ņemšana 
turpinās līdz stacion āra stāvokļa sasniegšanai vai 60 dienas – kas 
no abiem notiek dr īzāk. Pirms att īrīšanās fāzes sākuma zivis p ārvieto 
tīros akvārijos.  
1.8.4.2. P a r a u g u ņ e m š a n a u n s a g a t a v o š a n a  
Ūdens paraugus anal īzei iegūst, piemēram, sifon ējot caur inerta 
materiāla cauruli no testa nodal ījuma viduspunkta. T ā kā ne filtrē­ 
šana, ne centrifug ēšana vienm ēr neatdala p ārbaudāmās vielas bione ­
pieejamo frakciju no t ās, kas ir biopieejama ( īpaši superlipof īlām 
vielām, t. i., ķīmiskām vielām ar log P  ow > 5) (1) (5), paraugus 
var nepak ļaut šādai apstrādei. 
Tā vietā būtu jāveic pasākumi, lai uztur ētu baseinus iesp ējami tīrus, 
un kopējā organisk ā oglekļa saturs j ākontrolē gan uzņemšanas, gan 
attīrīšanās fāzes laikā. 
Katrā paraugu ņemšanas reiz ē no testa nodal ījumiem iz ņem piemē­
rotu skaitu zivju (parasti minim ālais daudzums ir četras). Paraugam 
ņemtās zivis ātri noskalo ar ūdeni, nosusina “sausas”, uzreiz noga ­
lina, izmantojot vispiem ērotāko un hum ānāko metodi, un p ēc tam 
nosver.  
Vislabāk ir analiz ēt zivis un ūdeni tūlīt pēc paraugu no ņemšanas, lai 
novērstu sadal īšanos un citus zudumus un lai izr ēķinātu aptuvenos 
uzņemšanas un att īrīšanās ātrumus, kam ēr tests turpin ās. Tūlītēja 
analīze arī palīdz izvairīties no aizkav ēšanās, nosakot laiku, kad ir 
sasniegts l īknes plato.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 990
 
Ja analīzi neveic t ūlīt, paraugus glab ā, izmantojot piem ērotu metodi. 
Pirms sākt pētījumus, ieg ūst inform āciju par konkr ētai pārbaudāmai 
vielai piem ērotu glab āšanas metodi – piem ēram, dziļo saldēšanu, 
turēšanu 4  o C temperat ūrā, ekstrakciju utt.  
1.8.4.3. A n a l ī t i s k ā s m e t o d e s k v a l i t ā t e 
Tā kā visu proced ūru pēc būtības nosaka p ārbaudāmajai vielai 
izmantojam ās analītiskās metodes precizit āte, pareiz ība un jut ība, 
eksperiment āli jāpārbauda, vai ķīmiskās analīzes precizit āte un atkār­
tojamība, kā arī pārbaudāmās vielas atpaka ļiegūšana gan no ūdens, 
gan no ziv īm ar konkr ēto metodi ir apmierinoša. P ārbauda ar ī, vai 
pārbaudāmā viela nav konstat ējama atšķaidīšanai izmantojam ā ūdenī. 
Ja vajadz īgs, no testa ieg ūtās C w un C  f vērtības koriģē uz atgūstamo 
vielu un kontroles m ēģinājuma fona v ērtībām. Zivju un ūdens 
paraugus visu laiku apstr ādā tā, lai līdz minimumam samazin ātu 
piesārņojumu un zudumus (piem ēram, tos, kas rodas no adsorbcijas 
uz parauga ņemšanas ier īces). 
1.8.4.4. Z i v j u p a r a u g a a n a l ī z e 
Ja testā izmanto radioakt īvi iezīmētus materi ālus, iespējams anal ītiski 
noteikt kop ējo radioakt īvo iezīmi (t. i., izejas savienojumam kop ā ar 
metabolītiem) vai ar ī paraugi ir t ā jātīra, lai izejas savienojumu 
varētu analiz ēt atsevišķi. Galvenos metabol ītus var raksturot ar ī 
stacionārā stāvoklī vai uzņemšanas f āzes beigās – kurš no abiem 
iestājas ātrāk. Ja BCF kop ējo radioakt īvi iezīmēto atlikumvielu 
izteiksmē ir ≥ 1 000 %, tad var b ūt ieteicams un dažu kategoriju 
ķīmiskām vielām, piemēram, pestic īdiem, pat stingri ieteicams iden ­
tificēt un kvantitat īvi noteikt no ārdīšanas produktus, kas veido ≥ 
10 % no kop ējā vielu atlikuma zivju audos stacion ārā stāvoklī. Ja 
noārdīšanās produkti, kas veido ≥ 10 % no kop ējā radioaktīvi iezī­
mētā vielu atlikuma zivju audos, ir identific ēti un kvantitat īvi 
noteikti, tad ir ar ī iesakāms identific ēt un kvantitat īvi noteikt no ārdī­ 
šanās produktus testa ūdenī. 
Pārbaudāmās vielas koncentr ācija parasti b ūtu jānosaka katr ā 
nosvērtā atsevišķā zivī. Ja tas nav iesp ējams, var veikt paraugu 
apvienošanu katram paraugu ņemšanas gad ījumam, bet apvienošana 
noteikti ierobežo statistikas proced ūras, ko var piem ērot datiem. Ja 
specifiska statistikas proced ūra un noz īmīgums ir svar īgi apsvērumi, 
testā jāietver atbilstošs skaits zivju, lai piel āgotu vēlamo apvieno ­ 
šanas proced ūru un statistisko noz īmīgumu (6) (7).  
BCF jāizsaka kā kopējā svara funkcija un lipof īlām vielām arī kā 
tauku satura funkcija. Tauku saturu ziv īs nosaka katr ā paraugu 
ņemšanas reiz ē, ja tas ir iesp ējams. Tauku satura noteikšanai j ālieto 
piemērotas metodes ((8) un (2) 3. papildin ājumā). Kā standartmetodi 
var ieteikt hloroforma/metanola ekstrakcijas metodi (9). Daž ādas 
metodes nedod identas v ērtības (10), t ādēļ ir svarīgi uzrādīt izman­
totās metodes deta ļas. Ja iesp ējams, tauku anal īze jāveic tam pašam 
ekstraktam, kas sagatavots p ārbaudāmās vielas anal īzei, jo tauki bieži 
jāizdala no š ķīduma, pirms to var analiz ēt hromatogr āfiski. Tauku 
saturam ziv īs (mg/kg slapja svara) eksperimenta beig ās nebūtu jāat­ 
šķiras no tauku satura eksperimenta s ākumā vairāk kā par ± 25 %. 
Cieto vielu saturs audos ar ī būtu jāprotokolē, lai varētu pārrēķināt 
tauku koncentr āciju no mitriem audiem uz sausiem.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 991
 
2. DATI  
2.1. REZULT ĀTU APSTR ĀDE 
Pārbaudāmās vielas uz ņemšanas l īkni iegūst, atliekot vielas koncen ­
trāciju zivīs/uz zivīm (vai konkr ētos audos) uz ņemšanas f āzē pret 
laiku aritm ētiskā skalā. Ja līkne ir sasniegusi plato, tas ir, l īkne ir 
aptuveni asimptotiska laika asij, tad stacion āra stāvokļa BCF  SS aprē­ 
ķina kā dalījumu:  
C f stacionārā stāvoklī ðvidējaisÞ 
C w stacionārā stāvoklī ðvidējaisÞ 
Ja stacion ārs stāvoklis nav sasniegts, var b ūt iespējams aprēķināt 
BCF  SS ar pietiekamu precizit āti nedrošam nov ērtējumam no “stacio ­
nāra stāvokļa” pie 80 % (1,6/k  2 ) vai 95 % (3,0/k  2 ) no līdzsvara 
koncentrācijas.  
Koncentrācijas koeficientu (BCF  k ) nosaka k ā attiecību k  1 /k 2 starp 
divām pirmās kārtas reakciju kin ētiskajām konstant ēm. Attīrīšanās 
ātruma konstanti (k  2 ) parasti nosaka no att īrīšanās līknes (t. i., 
pārbaudāmās vielas koncentr ācijas samazin āšanos ziv īs atliekot pret 
laiku). Uz ņemšanas ātruma konstanti (k  1 ) pēc tam izr ēķina no dot ās 
k 2 vērtības un C  f vērtības, ko ieg ūst no uzņemšanas l īknes (skat īt arī 
5. papildin ājumu). Lab ākā metode BCF  k un konstanšu k  1 un k  2 
iegūšanai ir neline āru parametru nov ērtēšanas metožu izmantošana 
aprēķinos ar datoru (11). Cit ādi k  1 un k  2 aprēķiniem var izmantot 
arī grafiskas metodes. Ja att īrīšanās līkne acīmredzami nav pirm ās 
kārtas, tad b ūtu jāizmanto sarež ģītāki modeļi (skatīt izmantoto lite ­
ratūru 3. papildin ājumā) un jālūdz biostatistikas speci ālista padoms.  
2.2. REZULT ĀTU INTERPRET ĀCIJA  
Ja izmērītās pārbaudāmo šķīdumu koncentr ācijas ir tuvas noteikšanas 
robežai, rezult āti jāinterpretē piesardzīgi. 
Skaidri defin ētas uzņemšanas un zuduma l īknes nor āda uz labas 
kvalitātes biokoncentr ēšanas datiem. Divu testa š ķīdumu 
uzņemšanas/att īrīšanās konstanšu atš ķirībām būtu jābūt mazākām 
par 20 %. Nov ērotas noz īmīgas atšķirības starp uz ņemšanas/­
attīrīšanās ātrumiem div ām pielietot ām testa koncentr ācijām būtu 
jāprotokolē un jādod iespējamais izskaidrojums. Parasti BCFS tica ­
mības robeža labi izveidotos p ētījumos ir tuva ± 20 %.  
3. PROTOKOL ĒŠANA  
Testa ziņojumā jābūt šādai inform ācijai:  
3.1. P ĀRBAUDĀMĀ VIELA:  
— fizikālās īpašības un, ja b ūtiski, fizik āli ķīmiskās īpašības, 
— ķīmiskās identifik ācijas dati (ieskaitot organisk ā oglekļa saturu, ja 
vajadzīgs), 
— ja viela ir radioakt īvi iezīmēta, iezīmēto atomu (iez īmētā atoma) 
precīzs stāvoklis un radioaktivit āte, kas saist īta ar piemais īju­
miem.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 992
 
3.2. TESTOS IZMANTOJAM ĀS SUGAS  
— zinātniskais nosaukums, dzimta, avots, iepriekš ējā apstrāde, akli­
matizācija, vecums, lielums utt.  
3.3. TESTA APST ĀKĻI: 
— izmantot ā testa proced ūra (piemēram, caurpl ūdes vai pusstatisk ā), 
— izmantot ā apgaismojuma veids un raksturlielumi un fotope ­
riods(-i),  
— testa projekts (piem ēram, testa nodal ījumu skaits un lielums, 
ūdens nomai ņas ātrums, atk ārtojumu skaits, zivju skaits uz atk ār­
tojumu, p ārbaudāmo koncentr āciju skaits, uz ņemšanas un att īrī­ 
šanās fāžu ilgums, paraugu ņemšanas biežums zivju un ūdens 
paraugiem),  
— darba š ķīdumu pagatavošanas metode un atjaunošanas biežums 
(šķīdību veicinošais rea ģents, ja tādu lieto, j ādod tā koncentr ācija 
un ieguld ījums testā lietojamā ūdens kop ējā oglekļa saturā), 
— nomin ālā pārbaudāmā koncentr ācija, izmērītie vidējie lielumi un 
to standartnovirzes testa traukos, un metode, ar k ādu tās izrēķi­
nātas, 
— atšķaidīšanas ūdens avots, priekšapstr ādes apraksts, zivju dz īvot­
spējas testa rezult āti šajā ūdenī un ūdens raksturojums: pH, 
cietība, temperat ūra, izšķīdušā skābekļa koncentr ācija, atlikuma 
hlora līmenis (ja ir m ērīts), kopējais organiskais ogleklis, suspen ­
dētas cietas da ļiņas, testa vides s āļums (ja vajadz īgs) un jebkuri 
citi veikti m ērījumi,  
— ūdens kvalit āte testa traukos, pH, ciet ība, TOC, temperat ūra un 
izšķīdušā skābekļa koncentr ācija, 
— sīka inform ācija par barošanu (piem ēram, barības tips, avots, 
sastāvs, vismaz tauku un olbaltumvielu saturs, ja iesp ējams, 
izēdinātais daudzums un barošanas biežums),  
— inform ācija par zivju un ūdens paraugu apstr ādi, ieskaitot deta ļas 
par sagatavošanu, glab āšanu, ekstrakciju un anal ītiskām proce­
dūrām (un precizit āti) pārbaudāmajai vielai un tauku saturam 
(ja tas ir m ērīts). 
3.4. REZULT ĀTI: 
— jebkura iepriekš veikta p ētījuma rezult āti, 
— kontroles grupas zivju mirst ība un zivju mirst ība katrā nodalī­
jumā, un jebkura nov ērota nenorm āla uzvedība, 
— tauku saturs ziv īs (ja noteikts testa gad ījumā), 
— līknes (ieskaitot visus m ērījumu datus), kas r āda pārbaudāmās 
vielas uz ņemšanu un att īrīšanos ziv īs, laiku l īdz stacion āra 
stāvokļa sasniegšanai,  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 993
 
— C  f un C  W (ar standartnovirz ēm un diapazonu, ja vajadz īgs) 
visiem paraugu ņemšanas laikiem (C  f izsaka μg/g visa ķermeņa 
vai konkr ētu tā audu (piem ēram, tauku) slapja svara (ppm) un C  w 
izsaka μg/ml (ppm). Protokol ā ieraksta C  w vērtības arī kontroles 
sērijai (protokol ē arī fona lielumus),  
— stacion āra stāvokļa biokoncentr ācijas koeficients (BCF  SS ) un/vai 
kinētiskās koncentr ācijas koeficients (BCF  k ), un vajadz ības gadī­
jumā 95 % ticam ības robežas uz ņemšanas un att īrīšanās ātrumu 
konstantēm (visas izsaka attiec ībā uz visa ķermeņa masu un 
dzīvnieka vai t ā specifisku audu kop ējo tauku saturu, ja tas ir 
izmērīts), ticam ības robežas un standartnovirzes (ja t ās ir 
pieejamas) un apr ēķinu metodes/datu anal īzi izmantot ās pārbau­
dāmās vielas katrai koncentr ācijai,  
— ja izmanto radioakt īvi iezīmētas vielas un ja tas ir vajadz īgs, var 
uzrādīt detektēto metabol ītu uzkrāšanos,  
— viss neparastais attiec ībā uz testu, visas novirzes no š īm proce­
dūrām un jebkura cita b ūtiska inform ācija. 
tādus rezult ātus kā “noteikšanas robež ās nav konstat ēts” samazina 
līdz minimumam, att īstot pirmstesta metodes un eksperimenta 
plānu, jo tādus rezult ātus nevar izmantot ātruma konstanšu apr ē­ 
ķinos.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) Connell D.W. (1988). Bioaccumulation behaviour of persistent 
chemicals with aquatic organisms. Rev. Environ. Contam. 
Toxicol. 102, p. 117–156.  
(2) Bintein S., Devillers J. and Karcher W. (1993). Nonlinear 
dependence of fish bioconcentration on n-octanol/water parti ­
tion coefficient. SAR and QSAR in Environmental Research, 1, p. 29-390.
 
(3) OECD, Paris (1996). Direct Phototransformation of chemicals 
in water. Environmental Health and Safety Guidance Docu ­
ment Series on Testing and Assessment of Chemicals. No. 3.  
(4) Kristensen P. (1991) Bioconcentration in fish: Comparison of 
bioconcentration factors derived from OECD and ASTM testing methods; influence of particulate organic matter to the 
bioavailability of chemicals. Water Quality Institute, Denmark.
 
(5) US EPA 822-R-94-002 (1994) Great Lake Water Quality 
Initiative Technical Support Document for the Procedure to 
Determine Bioaccumulation Factors. July 1994.  
(6) US FDA, (Food and Drug Administration) Revision. Pesticide 
analytical manual, 1, 5 600 Fisher’s Lane, Rockville, MD 
20852, July 1975.  
(7) US EPA (1974). Section 5, A(1) Analysis of Human or 
Animal Adipose Tissue, in Analysis of Pesticide Residues in Human and Environmental Samples, Thompson J.F. (ed.) Research Triangle Park, N.C. 27711.
 
(8) Compaan H. (1980) in “The determination of the possible 
effects of chemicals and wastes on the aquatic environment: degradation, toxicity, bioaccumulation” Ch. 2.3, 
Part II. Government Publishing Office, The Hague, The 
Netherlands.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 994
 
(9) Gardner et al, (1995) Limn. & Oceanogr. 30, p. 1099–1105.  
(10) Randall R.C., Lee H., Ozretich R.J., Lake J.L. and Pruell R.J. 
(1991). Evaluation of selected lipid methods for normalising 
pollutant bioaccumulation. Envir. Toxicol. Chem. 10, pp. 1431–1436.
 
(11) CEC, Bioconcentration of chemical substances in fish: the 
flow-through method-Ring Test Programme, 1984 to 
1985. Final report March 1987. Authors: P. Kristensen and 
N. Nyholm.  
(12) ASTM E-1022-84 (Reapproved 1988) Standard Practice for 
conducting Bioconcentration Tests with Fishes and Saltwater 
Bivalve Molluscs.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 995
 
1. PAPILDIN ĀJUMS  
Pieņemama atš ķaidīšanas ūdens ķīmiskie raksturlielumi  
VIELA ROBEŽKONCENTR Ā­
CIJA 
1. Da ļiņas 5 mg/l 
2. Kop ējais organiskais ogleklis 2 mg/l 
3. Nejoniz ēts amonjaks 1 μg/l 
4. Nogulš ņu hlors 10 μg/l 
5. Kop ējie fosfororganiskie pestic īdi 50 ng/l 
6. Kop ējie hlororganiskie pestic īdi un polihlorbifen īli 50 ng/l 
7. Kop ējais organiskais hlors 25 ng/l 
8. Alum īnijs 1 μg/l 
9. Ars ēns 1 μg/l 
10. Hroms 1 μ g/l 
11. Kobalts 1 μ g/l 
12. Varš 1 μ g/l 
13. Dzelzs 1 μ g/l 
14. Svins 1 μ g/l 
15. Ni ķelis 1 μ g/l 
16. Cinks 1 μ g/l 
17. Kadmijs 100 ng/l 18. Dz īvsudrabs 100 ng/l 
19. Sudrabs 100 ng/l
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 996
 
2. PAPILDIN ĀJUMS  
Pārbaudēm ieteicam ās zivju sugas  
Ieteicamās sugas Ieteicamais 
pārbaudes tempe ­
ratūru diapazons 
( o C) Ieteicamais kop ē­
jais pārbaudes 
dzīvnieku garums 
(cm) 
1. Danio rerio  ( 1 ) (Teleostei, Cyprinidae ) (Hamilton- 
Buchanan ) 20–25 3,0 ± 0,5 
2. Pimephales promelas  (Teleostei, Cyprinidae ) (Rafi­
nesque ) 20–25 5,0 ± 2,0 
3. Cyprinus carpio  (Teleostei, Cyprinidae ) (Linnaeus ) 20–25 5,0 ± 3,0 
4. Oryzias latipes  (Teleostei, Poeciliidae ) (Temminck 
and Schlegel ) 20–25 4,0 ± 1,0 
5. Poecilia reticulata  (Teleostei, Poeciliidae ) (Peters ) 20–25 3,0 ± 1,0 
6. Lepomis macrochirus  (Teleostei, Centrarchidae ) 
(Rafinesque ) 20–25 5,0 ± 2,0 
7. Oncorhynchus mykiss  (Teleostei, Salmonidae ) 
(Walbaum ) 13–17 8,0 ± 4,0 
8. Gasterosteus aculeatus  (Teleostei , Gasterosteidae ) 
(Linnaeus ) 18–20 3,0 ± 1,0  
( 1 ) Meyer A., Orti G. (1993) Proc. Royal Society of London, Series B., Vol. 252, p. 231.  
Dažādās valstīs izmanto daž ādas upju gr īvu un jūras sugas, piem ēram: 
Spots  Leiostomus xanthurus  
Lāsumainais j ūrasgrundulis  Cyprinodon variegatus  
Saldūdens men īdija Menidia beryllina  
Zeltainais j ūrasasaris  Cymatogaster aggregata  
Kalifornijas j ūrasmēle Parophrys vetulus  
Ziemeļatlantijas ragain ā buļļzivs Leptocottus armatus  
Trīsadatu stagars  Gasterosteus aculeatus  
Labraks  Dicentracus labrax  
Vīķe Alburnus alburnus  
Savākšana  
Tabulā minētās saldūdens zivis ir viegli audz ējamas un/vai viegli pieejamas visu gadu, kam ēr jūras 
un upju gr īvu zivis da ļēji ir saist ītas ar attiec īgām valstīm. Tās var audz ēt un kultiv ēt vai nu 
zivjaudzētavās, vai laboratorij ā slimību un paraz ītu kontroles apst ākļos tā, lai pētījumu dzīvnieki 
būtu veseli un ar zin āmu izcelsmi. Š īs zivis ir pieejamas daudz ās vietās pasaulē. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 997
 
3. PAPILDIN ĀJUMS  
Uzņemšanas un att īrīšanās fāzes ilguma iepriekšnoteikšana  
1. Uzņemšanas f āzes iepriekšnoteikšana  
Pirms pārbaudes veikšanas no emp īriskām sakarībām starp k  2 un n- 
oktanola/ūdens sadal ījuma koeficienta (P  ow ) vai no k  2 un šķīdības ūdenī 
(s) var nov ērtēt k 2 un no šejienes aptuvenu laiku procentos, kas ir vaja ­
dzīgs, lai sasniegtu stacion āru stāvokli.  
Aptuvenu k  2 (dienas  -1 ) vērtību var ieg ūt, piemēram, no š īs empīriskās 
sakarības (1): 
log 10 k 2 = 0,414 log  10 (P ow ) + 1,47(r  2 = 0,95) (1. vien ādojums)  
Par citām sakarībām skatīt (2).  
Ja sadalījuma koeficients (P  ow ) nav zin āms, novērtēt var (3), zinot vielas 
šķīdību un izmantojot š ādu sakarību: 
log 10 (P ow ) = 0,862 log  10 (s) + 0,710 (r  2 = 0,994) (2. vien ādojums)  
kur 
s = šķīdība (moli/l) : (n=36)  
Šīs sakarības ir pielietojamas vien īgi vielām ar log P  ow vērtībām starp 2 un 
6,5 (4).  
Laiku, kas vajadz īgs, lai sasniegtu noteiktus procentus no stacion ārā 
stāvokļa, var izr ēķināt, izmantojot aptuveno k  2 , no visp ārējā kinētikas 
vienādojuma, kas apraksta uz ņemšanu un att īrīšanos (pirm ās kārtas kinē­
tika):  
dC f 
dt ¼ k 1 · C w Ä k 2 · C f 
vai, ja C  w ir konstanta:  
C f ¼ k 1 
k 2 · C w ð1 Ä e Äk 2 t Þ (3. vien ādojums)  
Ja tuvojas stacion āram stāvoklim (t- → ∞), 3. vien ādojumu var vienk āršot 
(5) (6) šādi: 
C f ¼ k 1 
k 2 ·C w or C f /C w = k  1 /k 2 = BCF  
Tad k  1 /k 2 · C w ir tuvinājums koncentr ācijai zivīs “stacion ārā stāvoklī” (C  fs ). 
3. vienādojumu var p ārveidot:  
C f ¼ C f;s ð1 Ä e Äk 2 t Þ vai C f 
C fs ¼ 1 Ä e Äk 2 t (4. vienādojums)  
Izmantojot 4.vien ādojumu, var iepriekšnov ērtēt laiku, kas vajadz īgs, lai 
sasniegtu noteiktus procentus no stacion āra stāvokļa, ja k  2 iepriekš nov ērtē, 
izmantojot 1. vai 2. vien ādojumu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 998
 
Kā orientieris, statistiski optim āls uzņemšanas f āzes ilgums statistiski pie ņe­
mamu datu sniegšanai (BCF  k ) ir laika posms, kas vajadz īgs, lai pārbau­
dāmās vielas koncentr ācijas zivīs logaritmisk ā līkne, kas atlikta pret line āro 
laiku, sasniegtu viduspunktu jeb 1,6/k  2 , jeb 80 % no stacion ārā stāvokļa, 
bet ne vair āk par 3,0/k  2 jeb 95 % no stacion ārā stāvokļa (7).  
Laiks, lai sasniegtu 80 % no stacion ārā stāvokļa ir (4. vien ādojums):  
0; 80 ¼ 1 Ä e Äk 2 t 80 or t 80 ¼ 1; 6 
k 2 (5. vienādojums)  
Līdzīgi – 95 % no stacion āra stāvokļa ir: 
t 95 ¼ 3; 0 
k 2 (6. vienādojums)  
Piemēram, uzņemšanas f āzes ilguma (uz ņ.) pārbaudāmajai vielai ar log P  ow 
= 4 būtu (izmantojot 1., 5. un 6. vien ādojumu): 
log 10 k 2 = - 0,414.(4) + 1,47 k  2 = 0,652 dienas  -1 
uzņ. (80 %) = 1,6/0,652, t. i., 2,45 dienas (59 stundas)  
vai uzņ. (95 %) = 3,0/0,652, t. i., 4,60 dienas (110 stundas)  
Līdzīgi – pārbaudāmai vielai ar s = 10-  5 mol/l (log(s) = 5,0) uz ņemšanas 
ilgums būtu (izmantojot 1., 2., 5. un 6. vien ādojumu):  
log 10 (P ow ) = 0,862 (- 5,0) + 0,710 = 5,02  
log 10 K 2 = 0,414 (5,02) + 1,47  
k 2 = 0,246 dienas  -1 
uzņ. (80 %) = 1,6/0,246, t. i., 6,5 dienas (156 stundas)  
vai uzņ. (95 %) = 3,0/0,246, t. i., 12,2 dienas (293 stundas)  
Alternatīvi, lai apr ēķinātu laiku, kas vajadz īgs stacion ārā stāvokļa sasnieg ­ 
šanai (4), var izmantot izteiksmi:  
t eq = 6,54 × 10 =  3 P ow + 55,31 (stundas)  
2. Attīrīšanās fāzes iepriekšnoteikšana  
Iepriekš noteikt laiku, kas vajadz īgs, lai samazin ātu ķermeņa uzņemto vielu 
līdz noteiktiem s ākotnējās koncentr ācijas procentiem, var ar ī, izmantojot 
vispārēju vienādojumu, kas apraksta uz ņemšanu un att īrīšanos (pirm ās 
kārtas kinētika) (1) (8).  
Attīrīšanās fāzei pieņem, ka C  w ir vienāda ar nulli. Vien ādojumu var vien ­
kāršot līdz: 
dC f 
dt ¼ Ä k 2 C f vaiC f ¼ C f;o · e Äk 2 t ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 999
 
kur C f, o ir koncentr ācija attīrīšanās posma s ākumā. 50 % att īrīšanos 
sasniedz laik ā (t 50 ): 
C f 
C f;o ¼ 1 
2 ¼ e Äk 2 t 50 vai t 50 ¼ 0; 693 
k 2 
Līdzīgi – 95 % att īrīšanās laiks ir:  
t 95 ¼ 3; 0 
k 2 
Ja pirmaj ā posmā izmanto 80 % uz ņemšanu (1,6/ k 2 ) un attīrīšanās fāzē 
95 % zudumu (3,0/ k 2 ), tad attīrīšanās fāze ir aptuveni divreiz ilg āka par 
uzņemšanas f āzi. 
Ir svarīgi atzīmēt, ka nov ērtējumi tom ēr pamatojas uz pie ņēmumu, ka 
uzņemšana un att īrīšanās notiek p ēc pirmās kārtas kinētikas. Ja pirm ās 
kārtas kinētika acīmredzami nav sp ēkā, būtu jāizmanto sarež ģītāki modeļi 
(piemēram, (1)).  
Literatūra (3. papildin ājumam)  
(1) Spacie A. and Hamelink J.L. (1982). Alternative models for describing 
the bioconcentration of organics in fish. Environ. Toxicol. and Chem. 
1, p. 309–320.  
(2) Kristensen P. (1991). Bioconcentration in fish: comparison of BCF’s 
derived from OECD and ASTM testing methods; influence of particu ­
late matter to the bioavailability of chemicals. Danish Water Quality 
Institute.  
(3) Chiou C.T. and Schmedding D.W. (1982). Partitioning of organic 
compounds in octanol-water systems. Environ. Sci. Technol. 16 (1), p. 4–10.
 
(4) Hawker D.W. and Connell D.W. (1988). Influence of partition coeffi ­
cient of lipophilic compounds on bioconcentration kinetics with fish. 
Wat. Res. 22 (6), p. 701–707.  
(5) Branson D.R., Blau G.E., Alexander H.C. and Neely W.B. (1975). 
Transactions of the American Fisheries Society, 104 (4), p. 785–792.  
(6) Ernst W. (1985). Accumulation in Aquatic organisms. In: Appraisal of 
tests to predict the environmental behaviour of chemicals. Ed. by 
Sheehman P., Korte F., Klein W. and Bourdeau P.H. Part 4.4 
p. 243–255. SCOPE, 1985, John Wiley & Sons Ltd. N.Y.  
(7) Reilly P.M., Bajramovic R., Blau G.E., Branson D.R. and Sauerhoff 
M.W. (1977). Guidelines for the optimal design of experiments to 
estimate parameters in first order kinetic models, Can. J. Chem. 
Eng. 55, p. 614–622.  
(8) Könemann H. and Van Leeuwen K. (1980). Toxicokinetics in fish: 
Accumulation and Elimination of six Chlorobenzenes by Guppies. Chemosphere, 9, p. 3–19.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1000
 
4. PAPILDIN ĀJUMS  
Biokoncentr āciju pārbaužu paraugu ņemšanas teor ētisks piem ērs vielām ar log p  Ow = 4 
Zivju paraugu ņemšana Paraugu ņemšanas laika grafiks 
Ūdens paraugu skaits Zivju skaits paraug ā Minimālais vajadz īgais 
biežums (dienas) Papildu paraugu ņemšana  
Uzņemšanas f āze -1 
0 2 (*) 
2 Pievieno 45–80 zivis 
Pirmā 0,3 0,4 2 
(2) 4 
(4) 
Otrā 0,6 0,9 2 
(2) 4 
(4) 
Trešā 1,2 1,7 2 
(2) 4 
(4) 
Ceturtā 2,4 3,3 2 
(2) 4 
(4) 
Piektā 4,7 2 6 
Attīrīšanās fāze Zivis pārvieto ūdenī, 
kas nesatur p ārbau­
dāmo vielu 
Sestā 5,0 5,3 4 
(4) 
Septītā 5,9 7,0 4 
(4) 
Astotā 9,3 11,2 4 
(4) 
Devītā 14,0 17,5 6 
(4) 
(*) Ūdens paraugu ņem pēc tam, kad pievad īti minimums tr īs “nodalījuma tilpumi” ūdens. 
Skaitļi iekavās ir paraugu skaits ( ūdenim, ziv īm), kas j āņem, ja ņem papildu paraugus.  
Piezīme: pirmspārbaudes aptuvenais k  2 pie log P  ow lieluma 4,0 ir 0,652 dienas  -1 . Kopējais eksperimenta ilgums ir noteikts 3 × uz ņ. = 3 × 
4,6 dienas, t. i., 14 dienas. Aptuveno “uz ņ.” novērtēšanu skat īt 3. papildin ājumā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1001
 
5. PAPILDIN ĀJUMS  
Modeļa izvēle 
Uzskata, ka liel āko daļu biokoncentr ācijas datu “pietiekami labi” apraksta vien ­
kāršs divu nodal ījumu/divu parametru modelis, k ā rāda rektiline ārā līkne, kas 
attīrīšanās fāzē tuvojas punktiem, kas atbilst koncentr ācijām zivīs, ja šos punktus 
atliek puslogaritmisk ā grafikā. (Ja šos punktus nevar aprakst īt ar rektiline āru 
līkni, tad j āizmanto sarež ģītāks modelis, skat īt, piemēram, Spacie  un Hamelink , 
3. papildin ājuma (1)).  
Attīrīšanās (zuduma) ātruma konstantes k  2 noteikšanas grafisk ā metode  
Pārbaudāmās vielas koncentr āciju, kas atrasta katr ā zivju paraug ā, atliek puslo ­
garitmisk ā grafikā pret parauga ņemšanas laiku. Š īs līknes slīpums ir k  2 . 
k 2 ¼ ln ðC f1=C f2 Þ 
t 2 Ä t 1
 
Ievērojiet, ka novirzes no taisnas l īnijas var nor ādīt uz sarež ģītāku attīrīšanās 
raksturu nek ā pirmās kārtas kinētika. Lai noskaidrotu att īrīšanās tipus, kas 
atšķiras no pirm ās kārtas kinētikas, var izmantot grafisko metodi.  
Uzņemšanas ātruma konstantes k  1 noteikšanas grafisk ā metode  
Pie dotās k 2 šādi aprēķina k  1 : 
k 1 ¼ C f k 2 
C w Ü ð1 Ä e Äk 2 t Þ (1. vienādojums)  
C f vērtību nolasa l īdzenās uzņemšanas l īknes viduspunkt ā, līkni iegūst no datiem, 
atliekot koncentr ācijas log pret laiku (line ārā skalā). ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1002
 
Uzņemšanas un att īrīšanās (zuduma) ātruma konstanšu apr ēķins ar datoru  
Labākais veids, k ā aprēķināt biokoncentr ēšanas koeficientu un ātruma konstantes 
k 1 un k  2 , ir izmantot datoru neline āru parametru nov ērtēšanai. Datoru 
programmas apr ēķina k  1 un k  2 lielumus dotajam datu kopumam, kur ā ir secīgas 
koncentrācijas un attiec īgie laika posmi, izmantojot modeli:  
C f ¼ C w · k 1 
k 2 Ü 1 Ä e Äk 2 t Ê Ì  
0 < t < t  c (2. vienādojums)  
C f ¼ C w · k 1 
k 2 Ü e Äk 2 ðtÄt c Þ Ä e Äk 2 t Ê Ì  
t > t  c (3. vienādojums)  
kur t  c ir laiks uz ņemšanas f āzes beigās. 
Šī pieeja dod standartnoviržu aptuvenos lielumus k  1 un k  2 . 
Tā kā k 2 vairumā gadījumu var noteikt no att īrīšanās līknes ar relat īvi augstu 
precizitāti un tā kā starp abiem parametriem k  1 un k  2 ir stingra korel ācija, ja tie ir 
noteikti vienlaic īgi, ir ieteicams vispirms izr ēķināt k 2 tikai no att īrīšanās datiem 
un pēc tam izr ēķināt k 1 no uzņemšanas datiem, izmantojot neline āro regresiju.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1003
 
C.14.  ZIVJU MAZU ĻU AUGŠANAS TESTS  
1. METODE  
Šī augšanas toksicit ātes testa metode ir ESAO TG 215 (2000) kopija.  
1.1. IEVADS  
Šis tests ir paredz ēts, lai nov ērtētu ilgstošas ķimikāliju iedarb ības 
ietekmi uz zivju mazu ļu augšanu. Tas pamatojas uz metodi, kas 
izveidota un kam izdar īts gredzena tests (1) (2) Eiropas Savien ībā 
un kas paredz ēta ķimikāliju ietekmes nov ērtēšanai uz varav īksnes 
foreļu (Oncorynchus mykiss ) mazuļu augšanu caurpl ūdes apstākļos. 
Var izmantot citas labi dokument ētas sugas. Piem ēram, pieredze ir 
iegūta zebras zivs ( Danio rerio ) ( 1 ) (3) (4) un r īsa zivs (medaka,  
Oryzias latipes ) (5) (6) (7) augšanas testos.  
Skatīt arī vispārīgā ievada C da ļu. 
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Mazākās novērojamās ietekmes koncentr ācija ( LOEC ): testa 
vielas maz ākā testētā koncentr ācija, pie kuras ir nov ērots, ka vielai 
ir nozīmīga ietekme (pie p < 0,05), sal īdzinot ar kontroli. Tom ēr pie 
visām testa koncentr ācijām, kas liel ākas par  LOEC , ir jābūt negatīvai 
ietekmei, kas ir vien āda ar vai liel āka par negat īvo ietekmi, kas 
novērota pie  LOEC . 
Nenovērojamas ietekmes koncentr ācija ( NOEC ): testa koncentr ā­
cija tieši zem  LOEC . 
EC x : šajā testa metod ē tā ir testa vielas koncentr ācija, kas izraisa 
x % pārmaiņas zivju augšanas ātrumā, salīdzinot ar kontroli.  
Noslogojums : zivju mitrais svars ūdens tilpuma vien ībā. 
Apdzīvotības blīvums : zivju skaits ūdens tilpuma vien ībā. 
Atsevišķas zivs īpatnējais augšanas ātrums : izsaka viena īpatņa 
augšanas ātrumu, pamatojoties uz t ā sākotnējo svaru.  
Vidējais īpatnējais augšanas ātrums tvertn ē: izsaka tvertnes īpatņu 
kopskaita vid ējo augšanas ātrumu vien ā koncentr ācijā. 
Pseidoīpatnējais augšanas ātrums : izsaka individu ālo augšanas 
ātrumu sal īdzinājumā ar tvertnes īpatņu kopskaita vid ējo sākuma 
svaru.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1004  
( 1 ) Meyer, A., Bierman, C. H. and Orti, G. (1993). The phylogenetic position of the zebra ­
fish (Danio rerio), a model system in developmental biology: an invitation to the compa ­
rative method. Proc. R. Soc. Lond. B. 252, pp. 231–236.
 1.3. TESTA METODES PRINCIPS  
Zivju mazu ļus eksponenci ālajā augšanas f āzē pēc nosvēršanas ievieto 
testa tvertn ēs un pak ļauj ūdenī izšķīdinātas testa vielas iedarb ībai 
subletālu koncentr āciju diapazon ā, vēlams, caurpl ūdes apstākļos 
vai, ja tas nav iesp ējams, piem ērotos pusstatiskos (statiskos ar atjau ­
nošanu) apst ākļos. Testa ilgums ir 28 dienas. Zivis baro katru dienu. 
Barības deva pamatojas uz zivju s ākotnējiem svariem, un to var 
pārrēķināt pēc 14 dien ām. Testa beig ās zivis vēlreiz nosver. Ietekmi 
uz augšanas ātrumu analiz ē, izmantojot regresijas modeli, lai nov ēr­
tētu koncentr āciju, kas izraisa augšanas ātruma pārmaiņu par x %, 
t. i., EC  x (piemēram, EC  10 , EC  20 , vai EC  30 ). Alternat īvi datus var 
salīdzināt ar kontroles lielumiem, lai noteiktu maz ākās novērojamās 
ietekmes koncentr āciju ( LOEC ) un no tās – nenov ērojamas ietekmes 
koncentrāciju ( NOEC ). 
1.4. INFORM ĀCIJA PAR TESTA VIELU  
Būtu jābūt pieejamiem ak ūtās toksicit ātes testa (skat īt C.1. testa 
metodi) rezult ātiem, kas, v ēlams, ieg ūti ar šim testam izraudz īto 
sugu. Tas noz īmē, ka testa vielas š ķīdība ūdenī un tvaika spiediens 
ir zināms un ka vielas daudzuma kvantitat īvai noteikšanai testa 
šķīdumos ir pieejama droša anal ītiska metode ar zin āmu precizit āti 
un atklāšanas robežu.  
Noderīga inform ācija iekļauj strukt ūras formulu, vielas t īrības pakāpi, 
stabilitāti ūdenī un gaism ā, pK  a , P ow un vieglas biono ārdīšanās testa 
rezultātus (skatīt testa C.4. metodi).  
1.5. TESTA DER ĪGUMS  
Lai tests b ūtu derīgs, piemēro šādus nosac ījumus:  
— kontroles grup ā kopējā dzīvnieku mirst ība testa beig ās nedrīkst 
pārsniegt 10 %,  
— kontroles grup ā zivju vid ējā svara palielin ājumam jābūt pietie­
kami lielam, lai var ētu noteikt vismaz ākās augšanas ātruma 
pārmaiņas, ko uzskata par noz īmīgām. Gredzena tests (2) ir par ā­
dījis, ka varav īksnes forelei kontroles grup ā vidējam svaram 28 
dienās ir jāpalielinās vismaz uz pusi (t. i., par 50 %); piem ēram, 
sākotnējais svars: 1 g uz zivi (= 100 %), beigu svars p ēc 28 
dienām: = 1,5 g uz zivi ( ≥ 150 %),  
— izšķīdušā skābekļa koncentr ācijai visā testa laik ā jābūt vismaz 
60 % no pies ātināšanas ar gaisu lieluma,  
— ūdens temperat ūra jebkur ā testa laika mirkl ī nedrīkst starp testa 
tvertnēm atšķirties vair āk par ± 1  o C, un tā būtu jāuztur 2  o C 
diapazonā temperat ūru intervālos, kas nor ādīti testa sug ām (1. 
papildinājums).  
1.6. TESTA METODES APRAKSTS  
1.6.1.  Iek ārta 
Parastais laboratorijas apr īkojums un jo īpaši:  
— skābekļa mērīšanas iek ārtas un pHmetri,  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1005
 
— aprīkojums ūdens cietības un sārmainības noteikšanai,  
— atbilst īga aparat ūra temperat ūras regulēšanai un, v ēlams, nep ār­
trauktai uzraudz ībai, 
— ķīmiski inerta materi āla tvertnes ar piem ērotu ietilp ību attiecībā 
pret ieteicamo noslogojumu un apdz īvotības blīvumu (skat īt 
1.8.5. punktu un 1. papildin ājumu),  
— pietiekami prec īzi svari (t. i., ar precizit āti ± 0,5 %).  
1.6.2.  Ūdens  
Par testa ūdeni var izmantot jebk ādu ūdeni, kurā testa sugas uzr āda 
pietiekamu ilgtermi ņa izdzīvotību un augšanu. T ā kvalitātei testa 
laika posm ā jābūt nemain īgai. Ūdens pH j ābūt diapazon ā no 6,5 
līdz 8,5, bet konkr ētā testā tam jābūt ± 0,5 pH vien ību diapazon ā. 
Cietība ir ieteicama liel āka par 140 mg/l (r ēķinot uz CaCO  3 ). Lai 
nodrošinātu, ka atš ķaidīšanas ūdens pārāk neietekm ē testa rezult ātu 
(piemēram, veidojot kompleksus ar testa vielu), noteiktos interv ālos 
jāņem paraugi anal īzei. Smago met ālu (piemēram, Cu, Pb, Zn, Hg, 
Cd un Ni), galveno anjonu un katjonu (piem ēram, Ca, Mg, Na, K, Cl 
un SO  4 ), pesticīdu (piem ēram, kop ējo fosfororganisko pestic īdu un 
kopējo hlororganisko pestic īdu), kopējā organisk ā oglekļa un suspen ­
dētu cietu vielu m ērījumus, piem ēram, jāveic reizi trijos m ēnešos, ja 
ir zināms, ka atš ķaidīšanas ūdens kvalit āte ir relatīvi nemain īga. Ja ir 
parādīts, ka ūdens kvalit āte ir nemain īga vismaz viena gada laik ā, 
mērījumi var b ūt retāki un interv āli var būt garāki (piemēram, reizi 
sešos mēnešos). Daži pie ņemama atš ķaidīšanas ūdens ķīmiskie para ­
metri ir uzskait īti 2. papildin ājumā. 
1.6.3.  Testa š ķīdumi  
Izraudzītās koncentr ācijas testa š ķīdumus parasti gatavo, atš ķaidot 
izejas šķīdumu.  
Izejas šķīdumu vēlams pagatavot, vienk ārši maisot vai kratot testa 
vielu ar atš ķaidīšanas ūdeni, izmantojot meh āniskus līdzekļus 
(piemēram, krat ītāju vai ultraska ņu). Piemērota koncentr ēta izejas 
šķīduma ieg ūšanai var izmantot pies ātināšanas kolonnas (š ķīdības 
kolonnas).  
Dažos gad ījumos, lai ieg ūtu piemērotas koncentr ācijas izejas 
šķīdumu, var b ūt jālieto šķīdinātāji vai disper ģējošas vielas (š ķīdību 
veicinošas vielas). Piem ērotu šķīdinātāju piemēri ir acetons, etilspirts, 
metilspirts, dimetilsulfoks īds, dimetilformam īds un trietil ēnglikols. 
Piemērotu disper ģējošu vielu piem ēri ir Cremophor  RH40,  Tween  
80, 0,01 % metilceluloze un HCO-40. Ir j ābūt uzmanīgam, lietojot 
viegli biono ārdāmas vielas (piem ēram, acetonu) un/vai viegli gais ­
tošus savienojumus, jo tie var rad īt problēmas ar bakt ēriju augšanu 
caurplūdes testos. Ja lieto š ķīdību veicinošu vielu, t ā nedrīkst jūtami 
ietekmēt zivju augšanu un redzami negat īvi ietekm ēt mazuļus, ko var 
novērot kontroles m ēģinājumā, kuru izdara ar š ķīdinātāju vien.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1006
 
Caurplūdes testos ir vajadz īga sistēma, kas nep ārtraukti pieg ādā un 
atšķaida testa vielas izejas š ķīdumu (piem ēram, doz ējošais sūknis, 
proporcion ālais atšķaidītājs, piesātināšanas sist ēma), lai testa 
tvertnēm piegādātu virkni koncentr āciju. Izejas š ķīdumu un atš ķaidī­ 
šanas ūdens plūsmas ātrumi testa laik ā jāpārbauda noteiktos inter ­
vālos, vēlams, reizi dien ā, un tie testa laik ā nedrīkst mainīties vairāk 
kā par 10 %. Gredzena test ā (2) ir par ādīts, ka testa laik ā varavīksnes 
forelēm ūdens aizvad īšana 6 litri uz zivs gramu dien ā ir pieņemams 
daudzums (skat īt 1.8.2.2. punktu).  
Pusstatiskajiem (atjaunošanas) testiem vides atjaunošanas biežums ir 
atkarīgs no testa vielas stabilit ātes, bet ir ieteicams ūdeni atjaunot 
katru dienu. Ja no iepriekš ējiem stabilit ātes testiem (skat īt 
1.4. punktu) ir zin āms, ka testa vielas koncentr ācija nav stabila 
(t. i., ārpus 80–120 % diapazona no nomin ālās koncentr ācijas vai 
mazāka par 80 % no izm ērītās sākotnējās koncentr ācijas) atjauno ­ 
šanas laika posm ā, tad jāapsver caurpl ūdes testa izmantošana.  
1.6.4.  Sugu izv ēle 
Šim testam ieteicama suga ir varav īksnes forele ( Oncorhynchus 
mykiss ), jo pieredzes liel ākā daļa ir iegūta gredzena test ā ar šo 
sugu (1) (2). Tom ēr var izmantot citas labi dokument ētas sugas, 
bet var b ūt vajadzīga testa proced ūras pielāgošana, lai nodrošin ātu 
piemērotus testa apst ākļus. Piemēram, pieredze ir pieejama ar ī ar 
zebras zivi ( Danio rerio ) (3) (4) un r īsu zivi (medaka,  Oryzias 
latipes ) (5) (6) (7). T ādā gadījumā ir jāprotokolē sugas izv ēles pama­
tojums un eksperimenta metode.  
1.6.5.  Zivju tur ēšana  
Testa zivis izv ēlas no viena bara popul ācijas, vēlams no viena un t ā 
paša nārsta, kas vismaz divas ned ēļas pirms testa ir tur ēts ūdens 
kvalitātes un apgaismojuma apst ākļos, kuri l īdzīgi testa apst ākļiem. 
Tās jābaro ar bar ības devu, maz ākais, 2 % no ķermeņa svara dien ā 
un, vēlams, 4 % no ķermeņa svara dien ā visā turēšanas laika posm ā 
un testa laik ā. 
Pēc 48 stundu ievietošanas laika posma re ģistrē mirstību un piem ēro 
šādus kritērijus:  
— mirstība septiņās dienās ir lielāka par 10 % no popul ācijas: 
izbrāķē visu partiju,  
— mirstība starp 5 % un 10 % no popul ācijas: aklimatiz ācija septiņu 
papildu dienu laik ā; ja mirstība otru septi ņu dienu laik ā ir lielāka 
par 5 %, izbr āķē visu partiju,  
— mirstība septiņās dienās ir mazāka par 5 % no popul ācijas: partiju 
pieņem. 
Zivis nevajadz ētu ārstēt no slim ībām divu ned ēļu laikā pirms testa 
vai testa laik ā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1007
 
1.7. TESTA PL ĀNS 
Testa plāns attiecas uz testa koncentr āciju skaita un interv ālu izvēli, 
tvertņu skaitu katram koncentr ācijas līmenim un zivju skaitu tvertn ē. 
Ideālā gadījumā testa plāns būtu jāizvēlas, ņemot vērā: 
— pētījuma mērķi, 
— statistisk ās analīzes metodi, ko izmantos,  
— eksperimenta resursu pieejam ību un izmaksas.  
Mērķu izklāstā, ja iespējams, būtu jākonkretiz ē statistisk ā selektivi ­
tāte, kas vajadz īga, lai noteiktu attiec īgo atšķirības lielumu 
(piemēram, augšanas ātruma atš ķirību) vai, alternat īvi, precizit āte, 
ar kuru ir j ānovērtē EC  x (piemēram, x = 10, 20, vai 30 un, v ēlams, 
ne mazāk par 10). Bez t ā nav iesp ējams dot stingru priekšrakstu par 
pētījuma lielumu.  
Ir svarīgi saprast, ka pl āns, kas ir optim āls (vislab ākā veidā izmanto 
resursus) lietošanai ar vienu statistisk ās analīzes metodi, nav katr ā 
ziņā optimāls ar citu metodi. Ieteicamais pl āns LOEC/NOEC  novēr­
tēšanai tātad nav tas pats, kas ieteicams regresijas anal īzei. 
Lielākajā daļā gadījumu regresijas anal īze ir jāuzskata par lab āku 
nekā dispersiju anal īze Stefena un Rodžersa apspriesto iemeslu d ēļ 
(8). Tom ēr, ja nav atrasts piem ērots regresijas modelis (r  2 < 0,9), 
būtu jāizmanto  NOEC/LOEC . 
1.7.1.  Regresijas anal īzes plāns 
Ar regresiju analiz ējama testa pl ānā ir svarīgi ņemt vērā: 
— testā izmantotaj ām koncentr ācijām noteikti ir j āaptver efekt īvā 
koncentrācija (piem ēram, EC  10 , 20 , 30 ) un koncentr āciju diapa ­
zons, kur ā ir interese par testa vielas ietekmi. Precizit āte, ar kuru 
var novērtēt efektīvās koncentr ācijas, ir visliel ākā, ja efekt īvā 
koncentrācija ir test ēto koncentr āciju diapazona vid ū. Izraugoties 
piemērotas testa koncentr ācijas, noder īgs var būt diapazona atra ­ 
šanas priekšm ēģinājums.  
— Lai nodrošin ātu apmierinošu statistisko model ēšanu, test ā būtu 
jāiekļauj vismaz viena kontroles tvertne un piecas papildu 
tvertnes ar daž ādām koncentr ācijām. Attiec īgā gadījumā, ja 
lieto šķīdību veicinošu vielu, papildus testa rindai b ūtu jāizdara 
kontroles m ēģinājums, kas satur š ķīdību veicinošo vielu augst ā­
kajā testētajā koncentr ācijā (skatīt 1.8.3. un 1.8.4. punktu).  
— Var izmantot piem ērotu ģeometrisko rindu vai logaritmisko rindu 
(9) (skatīt 3. papildin ājumu). Priekšroka ir j ādod testa koncentr ā­
ciju logaritmiskiem interv āliem. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1008
 
— Ja ir pieejamas vair āk nekā sešas tvertnes, papildu tvertnes b ūtu 
jāizmanto paral ēliem mēģinājumiem vai ar ī jāizdala pa koncen ­
trāciju diapazonu, lai nodrošin ātu mazākus interv ālus starp l īme­ 
ņiem. Abi šie pas ākumi ir vienl īdz vēlami.  
1.7.2.  NOEC/LOEC  novērtēšanas pl āns, izmantojot dispersiju anal īzi 
(ANOVA ) 
Vēlams, lai katrai koncentr ācijai būtu paralēlo mēģinājumu tvertnes 
un statistisko anal īzi izdarītu atseviš ķām tvertnēm (10). Bez paral ēlo 
mēģinājumu tvertn ēm nav iesp ējams ņemt vērā mainīgumu starp 
tvertnēm, ārpus tā, kas past āv starp atseviš ķām zivīm. Tomēr 
pieredze ir par ādījusi (11), ka apl ūkotajā gadījumā mainīgums starp 
tvertnēm ir ļoti mazs, sal īdzinot ar main īgumu tvertn ē (t. i., starp 
zivīm). Tādēļ relatīvi pieņemama alternat īva ir izdar īt statistisko 
analīzi atseviš ķu zivju līmenī. 
Parasti izmanto vismaz piecas testa koncentr ācijas ģeometrisk ā rindā 
ar koeficientu, kas, v ēlams, nav liel āks par 3,2.  
Parasti, ja testus izdara ar paral ēlo mēģinājumu tvertn ēm, paralēlo 
mēģinājumu kontroles tvert ņu skaitam un t ātad arī zivju skaitam b ūtu 
jābūt divreiz liel ākam par skaitu katr ā testa koncentr ācijā, kurās zivju 
skaitam vienm ēr būtu jābūt vienādam (12) (13) (14). Pret ēji, ja nav 
paralēlo mēģinājumu tvert ņu, zivju skaitam kontroles grup ā būtu 
jābūt tādam pašam k ā zivju skaitam katr ā testa koncentr ācijā. 
Ja ANOVA  pamatojas uz tvertn ēm, nevis uz atseviš ķām zivīm (kam 
būtu vajadz īgs individu āli marķēt zivis vai izmantot “pseido īpat­
nējos” augšanas ātrumus (skat īt 2.1.2. punktu)), ir vajadz īgas pietie ­
kami daudzas paral ēlo mēģinājumu tvertnes, lai var ētu noteikt stan ­
darta novirzes “tvertn ēm ar vienu koncentr āciju”. Tas noz īmē, ka 
kļūdas brīvības pakāpēm dispersiju anal īzē būtu jābūt vismaz 5 
(10). Ja paral ēlos mēģinājumus izdara tikai kontroles m ēģinājumiem, 
pastāv risks, ka k ļūdas mainīgums būs neobjekt īvs, jo tas var palie ­
lināties ar attiec īgā augšanas ātruma vid ējo lielumu. T ā kā, palieli­
noties koncentr ācijai, augšanas ātrums, sagaid āms, samazin āsies, 
radīsies tendence main īgumu nov ērtēt par augstu.  
1.8. PROCED ŪRA 
1.8.1.  Testa zivju izv ēle un svēršana  
Ir svarīgi testa sākumā līdz minimumam samazin āt zivju svara atš ķi­
rības. Piem ērots lielumu diapazons daž ādām sugām, kas ir ieteicamas 
izmantošanai šaj ā testā, ir norādīts 1. papildin ājumā. Visai test ā 
izmantotajai zivju partijai atseviš ķo eksempl āru svaru diapazonam 
ideālā gadījumā būtu jābūt ± 10 % no aritm ētiskā vidējā svara, un 
katrā ziņā tam nevajadz ētu pārsniegt 25 %. Ir ieteicams pirms testa 
nosvērt zivju kop ējā parauga da ļu, lai nov ērtētu vidējo svaru.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1009
 
Pirms testa s ākuma bara popul āciju 24 stundas nedr īkstētu barot. P ēc 
tam zivis j āizvēlas pēc nejaušās izvēles. Lietojot visp ārējas anestē­
zijas līdzekli (piem ēram, 100 mg/l trika īna metānsulfonāta (MS 222) 
ūdens šķīdumu, kas neitraliz ēts, pievienojot divas da ļas nātrija bikar ­
bonāta uz vienu da ļu MS 222), zivis b ūtu atseviš ķi mitras (nosusi ­
nātas) jānosver ar 1. papildin ājumā norādīto precizit āti. Tās zivis, 
kuru svars ir paredz ētajā intervālā, būtu jāpatur un p ēc nejaušās 
izvēles jāizvieto pa testa traukiem. Kop ējais zivju mitrais svars 
katrā testa trauk ā būtu jāprotokolē. Anestēzijas līdzekļu lietošana, 
tāpat kā rīkošanās ar zivīm (iekļaujot susin āšanu un sv ēršanu) var 
zivju mazu ļiem radīt stresu un savainojumus, jo īpaši maza lieluma 
sugām. Tādēļ ar zivju mazu ļiem ir jārīkojas ar visliel āko rūpību, lai 
testa dzīvniekiem nerad ītu stresu un tos neievainotu.  
Zivis vēlreiz nosver testa 28. dien ā (skatīt 1.8.6. punktu). Tom ēr, ja 
uzskata par vajadz īgu pārrēķināt barības devu, zivis var nosv ērt 
vēlreiz testa 14. dien ā (skatīt 1.8.2.3. punktu). Lai noteiktu zivju 
lieluma p ārmaiņas, uz kur ām pamatojoties var piel āgot barības 
devas, var izmantot citu metodi, piem ēram, fotogr āfisko metodi.  
1.8.2.  Iedarb ības apstākļi 
1.8.2.1.  Ilgums  
Testa ilgums ir ≥ 28 dienas.  
1.8.2.2.  Noslogojums un apdz īvotības blīvums  
Ir svarīgi, lai noslogojums un apdz īvotības blīvums būtu piemērots 
izmantojamai testa sugai (skat īt 1. papildin ājumu). Ja apdz īvotības 
blīvums ir p ārāk liels, tad rodas p ārapdzīvotības stress, kas izraisa 
augšanas ātruma samazin ājumu un, iesp ējams, slim ību. Ja tas ir 
pārāk mazs, tas var ierosin āt tādu teritori ālu uzvedību, kas ar ī var 
ietekmēt augšanu. Katr ā ziņā noslogojumam j ābūt pietiekami mazam, 
lai bez aer ācijas varētu uzturēt izšķīdušā skābekļa koncentr āciju 
vismaz 60 % no pies ātinājuma lieluma. Gredzena test ā (2) ir par ā­
dīts, ka varav īksnes forel ēm ir pieņemams noslogojums 16 foreles ar 
svaru 3–5 g 40 litru tilpum ā. Ir ieteicams testa laik ā nomainīt 6 litrus 
ūdens uz gramu zivs dien ā. 
1.8.2.3.  Barošana  
Zivis jābaro ar piem ērotu barību (1. papildin ājums) pietiekam ā 
daudzumā, lai izrais ītu pieņemamu augšanas ātrumu. J āpievērš 
vērība, lai izvair ītos no mikrobu augšanas un ūdens duļķainības. 
Varavīksnes forel ēm barības daudzums 4 % no ķermeņa svara 
dienā varētu atbilst šiem nosac ījumiem (2) (15) (16) (17). Dienas 
devu var sadal īt divās vienādās daļās un dien ā dot zivīm divās baro­ 
šanas reiz ēs, ko atdala vismaz piecas stundas. Deva pamatojas uz 
zivju sākotnējo svaru katr ā testa trauk ā. Ja zivis v ēlreiz sver 14. 
dienā, devu p ēc tam pārrēķina. Zivīm nedod bar ību 24 stundas 
pirms svēršanas.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1010
 
Neapēstā barība un fek ālais materi āls no testa traukiem j āaizvāc 
katru dienu, ar ats ūkšanu rūpīgi iztīrot katras tvertnes dibenu.  
1.8.2.4.  Gaisma un temperat ūra 
Fotoperiods un ūdens temperat ūra jāpiemēro testa sugai (1. papildi ­
nājums).  
1.8.3.  Testa koncentr ācijas  
Parasti ir vajadz īgas piecas testa vielas koncentr ācijas neatkar īgi no 
testa plāna (skatīt 1.7.2. punktu). Priekšzin āšanas par testa vielas 
toksicitāti (piemēram, no ak ūtās toksicit ātes testa un/vai no diapa ­
zona atrašanas p ētījuma) būtu noderīgas piem ērotu testa apst ākļu 
izvēlei. Ja izmanto maz āk par piec ām koncentr ācijām, tas jāpamato. 
Lielākā testētā koncentr ācija nedr īkstētu pārsniegt vielas š ķīdības 
robežu ūdenī. 
Ja izejas š ķīduma pagatavošan ā izmanto š ķīdību veicinošu vielu, t ās 
galakoncentr ācijai nevajadz ētu būt lielākai par 0,1 ml/l un tai, 
vēlams, būtu jābūt vienādai visos testa traukos (skat īt 1.6.3. punktu). 
Tomēr jāpieliek visas p ūles, lai izvair ītos no šādu vielu lietošanas.  
1.8.4.  Kontroles m ēģinājumi  
Atšķaidīšanas ūdens kontroles m ēģinājumu skaits ir atkar īgs no testa 
plāna (skatīt 1.7. līdz 1.7.2. punktu). Ja izmanto š ķīdību veicinošu 
vielu, tad ar ī šķīdību veicinošai vielai j āiekļauj tāds pats kontroles 
mēģinājumu skaits k ā atšķaidīšanas ūdenim.  
1.8.5.  Anal ītisko noteikšanu un m ērījumu biežums  
Testa laik ā testa vielas koncentr ācijas nosaka regul āros interv ālos 
(skatīt turpmāk). 
Caurplūdes testos atš ķaidīšanas ūdens un toksisk ā izejas š ķīduma 
plūsmas ātrums jāpārbauda regul āros interv ālos, vēlams, ik dienas, 
un tas testa laik ā nedrīkst mainīties vairāk kā par 10 %. Ja ir sagai ­
dāms, ka testa vielas koncentr ācijas būs ± 20 % no nomin ālajiem 
lielumiem (t. i., 80–120 % diapazon ā, skatīt 1.6.2 un 1.6.3 punktu), 
ir ieteicams vismaz liel āko un maz āko testa koncentr āciju analiz ēt 
testa sākumā un reizi ned ēļā pēc tam. Ja ir sagaid āms, ka testa vielas 
koncentrācija testā nesaglab āsies ± 20 % no nomin ālā lieluma (pama ­
tojoties uz testa vielas stabilit ātes datiem), ir j āanalizē visas testa 
koncentrācijas, bet j āievēro tas pats rež īms. 
Pusstatiskajos (atjaunošanas) testos, ja ir sagaid āms, ka testa vielas 
koncentrācija saglab āsies ± 20 % no nomin ālā lieluma, ir ieteicams 
vismaz liel āko un maz āko testa koncentr āciju analiz ēt svaigi pagata ­
votu un tieši pirms atjaunošanas p ētījuma sākumā un pēc tam katru 
nedēļu. Ja ir sagaid āms, ka testa vielas koncentr ācija testā nesagla­
bāsies ± 20 % no nomin ālā lieluma, visas testa koncentr ācijas ir 
jāanalizē, ievērojot to pašu rež īmu, kāds ir stabil ākām vielām. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1011
 
Ir ieteicams rezult ātu aprēķinā pamatoties uz izm ērītajām koncentr ā­
cijām. Tomēr, ja ir pieejami dati, kas r āda, ka testa vielas koncentr ā­
cija šķīdumā visā testa laik ā ir apmierinoši saglab ājusies ± 20 % no 
nominālā lieluma vai no izm ērītās sākuma koncentr ācijas, tad rezul ­
tātu aprēķins var pamatoties uz nomin ālajiem vai izm ērītajiem lielu ­
miem.  
Paraugi var b ūt jāfiltrē (piemēram, izmantojot 0,45 μm poru lielumu) 
vai jācentrifugē. Ieteicam ā procedūra ir centrifug ēšana. Tom ēr arī 
filtrēšana var b ūt pieņemama, ja testa materi āls neadsorb ējas uz filtra.  
Testa laik ā visos testa traukos ir j āmēra izšķīdušais skābeklis, pH un 
temperatūra. Kopējā cietība, sārmainība un sāļums (attiec īgā gadī­
jumā) jāmēra kontroles m ēģinājumos un vien ā traukā ar lielāko 
koncentrāciju. Izšķīdušais sk ābeklis un s āļums (attiec īgā gadījumā) 
jāmēra trīs reizes (testa s ākumā, vidū un beigās). Pusstatiskajos testos 
ir ieteicams izš ķīdušo skābekli mērīt biežāk, vēlams, pirms katras 
ūdens atjaunošanas un p ēc tās vai vismaz reizi ned ēļā. pH jāmēra 
katras ūdens atjaunošanas s ākumā un beigās statiskajos atjaunošanas 
testos un vismaz reizi ned ēļā caurplūdes testos. Ciet ība un sārmai­
nība jāmēra katrā testā vienu reizi. Temperat ūru vēlams uzraudz īt 
nepārtraukti vismaz vien ā testa trauk ā. 
1.8.6.  Nov ērojumi  
Svars: testa beig ās visas izdz īvojušās zivis ir j ānosver mitras (nosu ­
sinātas) vai nu grup ās atbilstīgi testa traukam, vai atseviš ķi. Dzīv­
nieku svēršanai atbilst īgi testa traukam ir priekšroka pret individu ālu 
svēršanu, kurai zivis ir individu āli jāmarķē. Individu ālas svēršanas 
gadījumā, lai noteiktu atseviš ķu zivju īpatnējo augšanas ātrumu, izv ē­
lētajai marķēšanas tehnikai b ūtu jāizvairās radīt dzīvniekiem stresu 
(piemērotas būtu alternat īvas marķēšanai ar sald ēšanu, piem ēram, 
krāsainas smalkas makš ķerauklas lietošana).  
Zivis testa laika posm ā jāapskata katru dienu un j āatzīmē visas ārējās 
anomālijas (piem ēram, asiņošana, kr āsas zudums) un anom āla iztu­
rēšanās. Jāreģistrē mirstība un nedz īvās zivis jāaizvāc iespējami drīz. 
Nedzīvās zivis neaizst āj, noslogojums ir pietiekams, lai izvair ītos no 
ietekmes uz augšanu, ko rada zivju skaita mai ņa tvertnē. Tomēr ir 
jāpielāgo barības daudzums.  
2. DATI UN TO NOFORM ĒŠANA  
2.1. REZULT ĀTU APSTR ĀDE 
Ir ieteicams testa pl ānošanā un anal īzē iesaistīt statistiķi, jo testa 
metode ļauj ievērojami main īt eksperimenta pl ānu, piemēram, testa 
trauku skaitu, testa koncentr āciju skaitu, zivju skaitu utt. Ņemot vērā 
testa plānā pieejamās izvēles iespējas, šeit nav doti konkr ēti norādī­
jumi par statistisko proced ūru. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1012
 
Augšanas ātrumi nav j āaprēķina testa traukiem, kuros mirst ība pār­
sniedz 10 %. Tom ēr mirstība jānorāda visām testa koncentr ācijām. 
Neatkarīgi no tā, kādu metodi izmanto datu anal īzē, centrālais 
jēdziens ir īpatnējais augšanas ātrums r starp momentu t  1 un 
momentu t  2 . To var defin ēt vairākos veidos atkar ībā no tā, vai 
zivis ir vai nav individu āli marķētas un vai ir j āizmanto vid ējais 
lielums tvertn ē. 
r 1 ¼ log e W 2 Ä log  e W 1 
t 2 Ä t 1 Ü 100 
r 2 ¼ log e W 2 Ä log  e W 1 
t 2 Ä t 1 Ü 100 
r 3 ¼ log e W 2 Ä log  e W 1 
t 2 Ä t 1 Ü 100 
kur: 
r 1 = atseviš ķas zivs īpatnējais augšanas ātrums,  
r 2 = vidējais īpatnējais augšanas ātrums tvertn ē, 
r 3 = “pseido īpatnējais” augšanas ātrums,  
w 1 , w 2 = konkrētas zivs svars attiec īgi laika punkt ā t 1 un t  2 , 
log e w 1 = atseviš ķas zivs svara logaritms p ētījuma laika posma 
sākumā, 
log e w 2 = atseviš ķas zivs svara logaritms p ētījuma laika posma 
beigās, 
log e W 1 = lielumu w  1 logaritmu vid ējais lielums ziv īm tvertnē 
pētījuma laika posma s ākumā, 
log e W 2 = lielumu w  2 logaritmu vid ējais lielums ziv īm tvertnē 
pētījuma laika posma beig ās, 
t 1 , t 2 = laiks (dien ās) pētījuma laika posma s ākumā un beigās, 
r 1 , r 2 , r 3 var aprēķināt 0–28 dienu laika posmam un attiec īgā gadī­
jumā (t. i., ja ir izdar īti mērījumi 14. dien ā) 0–14 un 14–28 dienu 
laika posmiem.  
2.1.1.  Rezult ātu analīze ar regresiju (koncentr ācijas–iedarb ības mode ­
lēšanu)  
Šī analīzes metode piel āgo piemērotu matem ātisku sakar ību starp 
īpatnējo augšanas ātrumu un koncentr āciju un no š īs sakarības dod 
iespēju novērtēt EC  x , t. i., jebkuru vajadz īgo EC lielumu. Izmantojot 
šo metodi, r apr ēķins atseviš ķām zivīm (r  1 ) nav vajadz īgs, un tā vietā 
analīze var balst īties uz tvertnei vid ējo r lielumu (r  2 ). Šī pēdējā 
metode ir atz īstama par lab āku. Tā ir arī piemērotāka ļoti mazu 
zivju izmantošanas gad ījumā. 
Lai aplūkotu koncentr ācijas sakar ību ar iedarb ību, tvertnei vid ējie 
īpatnējie augšanas ātrumi (r  2 ) būtu grafiski j āatliek pret koncentr ā­
ciju. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1013
 
Lai izteiktu sakar ību starp r  2 un koncentr āciju, jāizvēlas piemērots 
modelis, un t ā izvēle ir attiec īgi jāpamato.  
Ja katrā tvertnē izdzīvojušo zivju skaits nav vien āds, tad neatkar īgi 
no tā, vai modelis ir vienk āršs vai neline ārs, modeļa pielāgošanas 
procesā jānosaka sv ērtie lielumi, lai ņemtu vērā grupu nevien ādos 
lielumus.  
Modeļa pielāgošanas metodei ir j ānodrošina, piem ēram, EC  20 un tās 
izkliedes nov ērtējums (standarta k ļūda vai ticam ības interv āls). Pielā­
gotā modeļa grafiskais att ēls jāparāda attiecībā uz datiem, t ā lai būtu 
redzama mode ļa pielāgošanas atbilst ība (8) (18) (19) (20).  
2.1.2.  LOEC  novērtēšanas rezult ātu analīze 
Ja testā ir iekļautas paral ēlo mēģinājumu tvertnes visiem koncentr ā­
ciju līmeņiem, LOEC  novērtēšana var pamatoties uz tvertnei vid ējā 
īpatnējā augšanas ātruma dispersiju anal īzi ( ANOVA ) (skatīt 
2.1. punktu), p ēc tam izmantojot piem ērotu metodi (piem ēram, 
Daneta vai Viljamsa testu (12) (13) (14) (21)) katras koncentr ācijas 
vidējā r salīdzināšanai ar kontroles m ēģinājuma vidējo r, lai noskai ­
drotu maz āko koncentr āciju, kurai atš ķirība ir noz īmīga 0,05 varb ū­
tības līmenī. Ja parametriskaj ām metodēm vajadzīgie pieņēmumi nav 
atbilstoši – nenorm āls sadalījums (piem ēram, Šapiro-Vilksa tests) vai 
heterogēnas dispersijas (Bartleta tests), tad dispersiju homogeniz ē­ 
šanai būtu jāapsver datu p ārveidošana pirms  ANOVA  izdarīšanas 
vai jāizdara svērta ANOVA . 
Ja paralēlo mēģinājumu tvertnes katrai koncentr ācijai test ā nav 
iekļautas,  ANOVA , kas pamatojas uz tvertn ēm, būs bez jēgas vai 
neiespējama. Šaj ā gadījumā pieņemams kompromiss ir  ANOVA  izda­
rīšana, balstoties uz atseviš ķu zivju “pseido īpatnējo” augšanas 
ātrumu r  3 . 
Katras testa koncentr ācijas vid ējo r  3 pēc tam var sal īdzināt ar 
kontroles grupas vid ējo r  3 . Pēc tam tāpat kā iepriekš var noskaidrot  
LOEC . Ir jāievēro, ka šī metode ne ņem vērā mainīgumu starp 
tvertnēm vairāk, kā tā ievēro mainīgumu starp atseviš ķām zivīm, 
un šajā ziņā nedod nek ādu aizsardz ību. Tomēr pieredze ir par ādījusi 
(8), ka main īgums starp tvertn ēm ir ļoti mazs, sal īdzinot ar main ī­
gumu tvertn ē (t. i., starp ziv īm). Ja anal īzē atsevišķas zivis neiek ļauj, 
ir jāparedz nejaušo k ļūdu identifik ācijas metode un t ās izmantošanas 
pamatojums.  
2.2. REZULT ĀTU INTERPRET ĀCIJA  
Rezultāti būtu jāinterpretē piesardz īgi, ja izm ērītās toksiskās vielas 
koncentrāciju līmeņi testa šķīdumos ir tuvi anal ītiskās metodes atkl ā­ 
šanas robežai vai ja pusstatiskajos testos testa vielas koncentr ācija 
samazinās starp br īdi, kad š ķīdums ir svaigi pagatavots, un br īdi 
pirms atjaunošanas.  
2.3. TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā jābūt šādai inform ācijai. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1014
 
2.3.1.  Testa viela:  
— fizikālais stāvoklis un attiec īgās fizikāli ķīmiskās īpašības, 
— ķīmiskās identific ēšanas dati, iek ļaujot tīrību un attiec īgā gadī­
jumā testa vielas kvantitat īvās noteikšanas anal ītisko metodi.  
2.3.2.  Testa suga:  
— zinātniskais nosaukums, ja iesp ējams,  
— līnija, lielums, pieg ādātājs, iepriekš ēja apstrāde utt.  
2.3.3.  Testa apst ākļi: 
— izmantot ā testa proced ūra (piemēram, pusstatisk ā/atjaunošanas, 
caurplūdes, noslogojums, apdz īvotības blīvums utt.),  
— testa pl āns (piemēram, testa trauku skaits, testa koncentr ācijas un 
paralēlie testi, zivju skaits uz trauku),  
— izejas š ķīduma pagatavošanas metode un atjaunošanas biežums 
(ir jānorāda šķīšanu veicinoš ā viela, ja to lieto, un t ās koncentr ā­
cija),  
— nomin ālās testa koncentr ācijas, izm ērīto lielumu vid ējie lielumi 
un to standartnovirzes testa traukos un metode, ar k ādu novirzes 
iegūtas, un pier ādījumi, ka m ērījumi attiecas uz testa vielas 
koncentrācijām īstā šķīdumā, 
— atšķaidīšanas ūdens parametri: testa vides pH, ciet ība, sārmainība, 
temperatūra, izšķīdušā skābekļa koncentr ācija, atlikumu hlora 
līmeņi (ja mērīti), kopējais organiskais ogleklis, suspend ētās 
cietās daļiņas, sāļums (ja m ērīts) un citi izdar ītie mērījumi,  
— ūdens kvalit āte testa traukos: pH, ciet ība, temperat ūra un izš ķī­
dušā skābekļa koncentr ācija, 
— sīka inform ācija par barošanu (piem ēram, barības veids(-i), avots, 
dotais daudzums un biežums).  
2.3.4.  Rezult āti: 
— pierādījumi, ka kontroles grupa atbilst der īguma krit ērijiem attie ­
cībā uz izdzīvotību, un dati par mirst ību katrā no testa koncen ­
trācijām, 
— izmantot ā statistisk ās analīzes metode, statistika, kas pamatojas 
uz paral ēlajiem m ēģinājumiem vai atseviš ķām zivīm, datu 
apstrāde un lietot ās metodes pamatojums,  
— tabulas dati par atseviš ķo zivju svaru un zivju vid ējo svaru 0., 14. 
(ja ir izdar īti mērījumi) un 28. dien ā, tvertnei vid ējie īpatnējie 
augšanas ātrumi vai pseido īpatnējie augšanas ātrumi (attiec īgā 
gadījumā) 0–28 dienu laika posm ā vai, iesp ējams, 0–14 un 
14–28 dienu laika posm ā, 
— statistisk ās analīzes rezult āti (t. i., regresijas anal īze vai  ANOVA ), 
vēlams, tabulas vai grafikas veid ā, un LOEC  (p = 0,05) un  
NOEC  vai ECx, attiec īgā gadījumā, ja iesp ējams, standarta 
kļūdas, ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1015
 
— zivju neparastu reakciju biežums un testa vielas rad ītā redzamā 
ietekme.  
3. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) Solbe J. F. de LG (1987). Environmental Effects of Chemicals 
(CFM 9350 SLD). Report on a UK Ring Test of a Method for 
Studying the Effects of Chemicals on the Growth Rate of Fish. 
WRc Report No PRD 1388-M/2.  
(2) Ashley S., Mallett M. J. and Grandy N. J. (1990). EEK Ring 
Test of a Method for Determining the Effects of Chemicals on 
the Growth Rate of Fish. Final Report to the Commission of the European Communities. WRc Report No EEK 2600-M.
 
(3) Crossland N. O. (1985). A method to evaluate effects of toxic 
chemicals on fish growth. Chemosphere, 14, p. 1855–1870.  
(4) Nagel R., Bresh H., Caspers N., Hansen P. D., Market M., 
Munk R., Scholz N. and H fte B. B. (1991). Effect of 3,4- dichloroaniline on the early life stages of the Zebrafish (Brac ­
hydanio rerio): results of a comparative laboratory study. 
Ecotox. Environ. Safety, 21, p. 157–164.
 
(5) Yamamoto, Tokio. (1975). Series of stock cultures in biolo ­
gical field. Medaka (killifish) biology and strains. Keigaku 
Publish. Tokio, Japan.  
(6) Holcombe, G. W., Benoit D. A., Hammermeister, D. E., 
Leonard, E. N. and Johnson, R. D. (1995). Acute and long- term effects of nine chemicals on the Japanese medaka (Oryzias latipes). Arch. Environ. Conta. Toxicol. 28, 
p. 287–297.
 
(7) Benoit, D. A., Holcombe, G. W. and Spehar, R. L. (1991). 
Guidelines for conducting early life toxicity tests with Japanese 
medaka (Oryzias latipes). Ecological Research Series EPA- 
600/3–91–063. US Environmental Protection Agency, Duluth, Minnesota.
 
(8) Stephan C. E. and Rogers J. W. (1985). Advantages of using 
regression analysis to calculate results of chronic toxicity tests. Aquatic Toxicology and Hazard Assessment: Eighth Sympo ­
sium, ASTM STP 891, R. C. Bahner and D. J. Hansen, eds., 
American Society for Testing and Materials, Philadelphia, p. 328–338.
 
(9) Environment Canada (1992). Biological test method: toxicity 
tests using early life stages of salmonid fish (rainbow trout, coho salmon, or Atlantic salmon). Conservation and Protection, 
Ontario, Report EPS 1/RM/28, p. 81.
 
(10) Cox D. R. (1958). Planning of experiments. Wiley Edt.  
(11) Pack S. (1991). Statistical issues concerning the design of tests 
for determining the effects of chemicals on the growth rate of fish. Room Document 4, OECD Ad Hoc Meeting of Experts 
on Aquatic Toxicology, WRc Medmenham, UK, 
10–12 December 1991.
 
(12) Dunnett C. W. (1955). A Multiple Comparisons Procedure for 
Comparing Several Treatments with a Control, J. Amer. Statist. Assoc., 50, p. 1096–1121.
 
(13) Dunnett C. W. (1964). New tables for multiple comparisons 
with a control. Biometrics, 20, pp. 482–491.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1016
 
(14) Williams D. A. (1971). A test for differences between treat ­
ment means when several dose levels are compared with a zero 
dose control. Biometrics 27, p. 103–117.  
(15) Johnston, W. L., Atkinson, J. L., Glanville N. T. (1994). A 
technique using sequential feedings of different coloured food to determine food intake by individual rainbow trout, Oncor ­
hynchus mykiss: effect of feeding level. Aquaculture 120, 
p. 123–133.
 
(16) Quinton, J. C. and Blake, R. W. (1990). The effect of feed 
cycling and ration level on the compensatory growth response in rainbow trout, Oncorhynchus mykiss. Journal of Fish 
Biology, 37, p. 33–41.
 
(17) Post, G. (1987). Nutrition and Nutritional Diseases of Fish. 
Chapter IX in Testbook of Fish Health. T. F. H. Publications, Inc. Neptune City, New Jersey, USA. p. 288.
 
(18) Bruce, R. D. and Versteeg D. J. (1992). A statistical procedure 
for modelling continuous toxicity data. Environ. Toxicol. 
Chem. 11, p. 1485–1494.  
(19) DeGraeve, G. M., Cooney, J. M., Pollock, T. L., Reichenbach, 
J. H., Dean, Marcus, M. D. and McIntyre, D. O. (1989). 
Precision of EPA seven-day fathead minnow larval survival 
and growth test; intra and interlaboratory study. Report EA- 6189 (American Petroleum Institute Publication, No 4468). Electric Power Research Institute, Palo Alto, CA.
 
(20) Norbert-King T. J. (1988). An interpolation estimate for 
chronic toxicity: the ICp approach. US Environmental Protec ­
tion Agency. Environmental Research Lab., Duluth, Minne ­
sota. Tech. Rep. No 05-88 of National Effluent Toxicity Asse ­
sment Center. Sept. 1988. p. 12.  
(21) Williams D. A. (1972). The comparison of several dose levels 
with a zero dose control. Biometrics 28, p. 510–531.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1017
 2008R0440 — L V — 22.03.2014 — 004.001 — 1018
 ▼B 
1. PAPILDIN ĀJUMS  
TESTĒŠANAI ETEICAM ĀS ZIVJU SUGAS UN PIEM ĒROTIE TESTA APST ĀKĻI 
Suga Ieteicamais testa 
temperatūru diapa­
zons 
( o C) Fotoperiods 
(stundas) Ieteicamais zivju 
sākotnējā svara 
diapazons 
(g) Vajadzīgā mērījumu 
precizitāte Noslogojums 
(g/l) Apdzīvotības 
blīvums 
(litrā) Barība Testa ilgums 
(dienas)  
Ieteicamās sugas:  
Oncorhynchus mykiss  
Varavīksnes forele 12,5—16,0 12–16 1–5 L īdz tuvākajiem 
100 mg 1,2—2,0 4 Saus ā patentētā lašu dzimtas 
zivju mazu ļu barība ≥ 28 
Citas labi dokument ētas sugas:  
Danio rerio  
Zebras zivs 21–25 12–16 0,050—0,100 L īdz tuvākajam 
1 mg 0,2—1,0 5–10 Dz īva barība (Brachionus 
Artemia ) ≥ 28 
Oryzias latipes  
Rīsa zivs (Medaka) 21–25 12–16 0,050—0,100 L īdz tuvākajam 
1 mg 0,2—1,0 5–20 Dz īva barība (Brachionus 
Artemia ) ≥ 28
2. PAPILDIN ĀJUMS  
DAŽAS PIE ŅEMAMA ATŠ ĶAIDĪŠANAS ŪDENS ĶĪMISKĀS ĪPAŠĪBAS  
Viela Koncentrācijas 
Daļiņas < 20 mg/l 
Kopējais organiskais ogleklis < 2 mg/l 
Nejonizēts amonjaks < 1 μg/l 
Atlikumu hlors < 10 μg/l 
Kopējie fosfororganiskie pestic īdi < 50 ng/l 
Kopējie hlororganiskie pestic īdi un polihlorbifen īli < 50 ng/l 
Kopējais organiskais hlors < 25 ng/l  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1019
 
3. PAPILDIN ĀJUMS  
Koncentr āciju logaritmisk ās rindas, kas piem ērotas toksicit ātes testam (9)  
Aile (koncentr āciju skaits starp 100 un 10 vai starp 10 un 1) (*) 
1 2 3 4 5 6 7  
100 100 100 100 100 100 100 
32 46 56 63 68 72 75 10 22 32 40 46 52 56 
3,2 10 18 25 32 37 42 1,0 4,6 10 16 22 27 32 
2,2 5,6 10 15 19 24 
1,0 3,2 6,3 10 14 18 
1,8 4,0 6,8 10 13 1,0 2,5 4,6 7,2 10 
1,6 3,2 5,2 7,5 1,0 2,2 3,7 5,6 
1,5 2,7 4,2 
1,0 1,9 3,2 
1,4 2,4 1,0 1,8 
13 
1,0
 
(*) No ailes var izv ēlēties piecu (vai vair āku) secīgu koncentr āciju rindu. Viduspunkti starp koncentr ācijām ailē x ir atrodami ail ē 
2x+1. Uzskait ītie lielumi var p ārstāvēt koncentr ācijas, kas izteiktas tilpuma vai svara procentos (mg/l vai μg/l). Lielumus 
attiecīgā gadījumā var reizin āt vai dalīt ar jebkuru skait ļa 10. pak āpi. 1. aili var izmantot, ja ir iev ērojama nenoteikt ība par 
toksicitātes līmeni. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1020
 
C.15.  ĪSTERMI ŅA TOKSICIT ĀTES TESTS ZIV ĪM EMBRIJA UN 
DZELTENUMMAISA ATT ĪSTĪBAS POSMOS  
1. METODE  
Šī akūtās toksicitātes testa metode ir ESAO TG 212 (1998) kopija.  
1.1. IEVADS  
Šis īstermiņa toksicit ātes tests ziv īm embrija un dzeltenummaisa 
attīstības posmos ir īstermiņa tests, kur ā tās pakļauj iedarb ībai dzīves 
posmos no tikko apaug ļotas oliņas līdz dzeltenummaisa posma 
beigām. Embrija un dzeltenummaisa posma test ā barošana nav pare ­
dzēta, un tātad tests b ūtu jāpabeidz, kam ēr zivju mazu ļi dzeltenum ­
maisa attīstības posm ā vēl barojas no dzeltenummaisa.  
Tests ir paredz ēts, lai noteiktu ķimikāliju letālo un, ierobežot ā mērā, 
subletālo ietekmi uz test ētajām konkrētajām attīstības stadij ām un 
sugām. Testam b ūtu jāsniedz noder īga inform ācija, kas var ētu a) 
veidot tiltu starp let āliem un sublet āliem testiem, b) tikt izmantota 
kā skrīninga tests piln īgam dzīves sākumposmu testam vai hronisk ās 
toksicitātes testam un c) tikt izmantota sugu test ēšanai, ja audz ēšanas 
metodes nav pietiekami pavirz ījušās, lai ietvertu p ārejas laika posmu 
no endog ēnas barošanas uz eksog ēnu. 
Būtu jāpatur prātā, ka tikai testi, kas iek ļauj visus zivju dz īves cikla 
posmus, parasti var sniegt prec īzu vērtējumu par ķimikāliju hronisko 
toksicitāti zivīm un ka jebkura samazin āta iedarb ība attiecībā uz 
dzīves posmiem var samazin āt jutību un tādā veidā hroniskā toksi­
citāte var tikt nov ērtēta par zemu. T ādēļ ir sagaid āms, ka embrija un 
dzeltenummaisa posma tests b ūs mazāk jutīgs nekā pilns dz īves 
sākumposmu tests, jo īpaši attiec ībā uz ļoti lipofīlām ķimikālijām 
(log P  ow > 4) un ķimikālijām ar specifisku toksisk ās iedarbības 
veidu. Tom ēr mazākas atšķirības jutībā starp diviem testiem b ūtu 
sagaidāmas ķimikālijām ar nespecifisku narkotisku darb ības 
veidu (1).  
Pirms šā testa public ēšanas liel ākā daļa pieredzes ar šo embrija un 
dzeltenummaisa testu ir bijusi ieg ūta ar sald ūdens zivi  Danio rerio  
Hamilton-Buchanan ( Teleostei , Cyprinidae  ar parasto nosaukumu 
zebras zivs). T ādēļ sīkāk izstrādāti norādījumi par testa izdar īšanu 
ar šīm sugām ir sniegti 1. papildin ājumā. Tas neizsl ēdz iespēju 
izmantot citas sugas, par kur ām arī ir pieejama pieredze (1. tabula).  
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Mazākā novērojamas ietekmes koncentr ācija ( LOEC ): testa vielas 
mazākā testētā koncentr ācija, pie kuras ir nov ērots, ka vielai ir noz ī­
mīga ietekme (pie p < 0,05), sal īdzinot ar kontroles testu. Tom ēr pie 
visām testa koncentr ācijām, kas liel ākas par  LOEC , ir jābūt negatīvai 
ietekmei, kura ir vien āda vai liel āka par negat īvo ietekmi, kas nov ē­
rota pie  LOEC . 
Nenovērojamas ietekmes koncentr ācija ( NOEC ): ir testa koncen ­
trācija tieši zem  LOEC . ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1021
 
1.3. TESTA PRINCIPS  
Zivis embrija un dzeltenummaisa att īstības posmos pak ļauj ūdenī 
izšķīdinātai testa vielai koncentr āciju diapazon ā. Atbilstīgi ziņo­
jumam ir iesp ējams izvēlēties starp pusstatisko un caurpl ūdes proce ­
dūru. Izvēle ir atkar īga no testa vielas īpašībām. Testu s āk, ievietojot 
apaugļotas oliņas testa tvertn ēs, un beidz tieši pirms tam, kad k āda 
kāpura dzeltenummaiss jebkur ā no testa tvertn ēm ir pilnīgi uzsūcies, 
vai pirms kontroles grup ā sākas mirst ība bada d ēļ. Letālo un suble ­
tālo ietekmi nov ērtē un salīdzina ar lielumiem kontroles grup ā, lai 
noteiktu maz ākās novērojamās ietekmes koncentr āciju un no t ās 
noteiktu nenov ērojamas ietekmes koncentr āciju. Alternat īvi šīs 
ietekmes var analiz ēt, izmantojot regresijas modeli, lai nov ērtētu 
koncentrāciju, kas izraisa doto procentu ālo ietekmi (t. i., LC/EC  x , 
kur x ir noteikta ietekme procentos).  
1.4. INFORM ĀCIJA PAR TESTA VIELU  
Būtu jābūt pieejamiem ak ūtās toksicit ātes testa (skat īt C.1. metodi) 
rezultātiem, kas, v ēlams, iegūti ar šim testam izraudz īto sugu. Rezul ­
tāti var būt noderīgi, izvēloties dzīves sākumposmu testiem piem ē­
rotu koncentr āciju diapazonu. J āzina testa vielas š ķīdība ūdenī 
(iekļaujot šķīdību testā izmantojam ā ūdenī) un tvaika spiediens. 
Jābūt pieejamai ticamai anal ītiskai metodei vielas kvantitat īvai 
noteikšanai testa š ķīdumos, kuras precizit āte un atkl āšanas robeža 
ir zināma un nor ādīta ziņojumā. 
Informācija, kas var b ūt noderīga, izstrādājot testa apst ākļus, iekļauj 
testa vielas strukt ūrformulu, t īrību, stabilit āti gaismas ietekm ē, stabi­
litāti testa apst ākļos, pKa, P  ow un vieglas biono ārdīšanās testa rezul ­
tātus (skatīt C.4. metodi).  
1.5. TESTA DER ĪGUMS  
Lai tests b ūtu derīgs, piemēro šādus nosac ījumus:  
— apaug ļoto oliņu kopējai izdzīvotībai kontroles grup ā un attiec īgā 
gadījumā traukos, kuros ir tikai š ķīdinātājs, ir jābūt lielākai vai 
vienādai ar 2. un 3. papildin ājumā norādītajiem robežlielumiem,  
— izšķīdušā skābekļa koncentr ācijai visā testa laik ā jābūt starp 60 
un 100 % no pies ātināšanas ar gaisu lieluma,  
— ūdens temperat ūra nedrīkst vairāk par ± 1,5  o C atšķirties starp 
testa tvertn ēm vai starp sec īgām dienām jebkurā brīdī testa laik ā, 
un tai jābūt temperat ūru intervālā, kas nor ādīts attiecīgajai testa 
sugai (2. un 3. papildin ājums).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1022
 
1.6. TESTA METODES APRAKSTS  
1.6.1.  Testa tvertnes  
Var izmantot jebkurus stikla vai cita ķīmiski inerta materi āla traukus. 
Trauku izm ēriem jābūt pietiekami lieliem, lai tie atbilstu noslogo ­
jumam (skat īt 1.7.1.2. punktu). Ir ieteicams testa tvertnes izvietot 
testa izpildes viet ā pēc nejaušās izvēles. Pēc nejaušas izv ēles izvie­
totu bloku pl āns, kur katr ā blokā ir pārstāvēta katra veida apstr āde, ir 
vēlamāks par piln īgi nejaušas izv ēles izvietojuma pl ānu, ja laborato ­
rijā ir sistem ātiskas ietekmes, ko var kontrol ēt, izmantojot izvieto ­
jumu pa blokiem. Izvietošana pa blokiem, ja to lieto, j āņem vērā 
turpmākajā datu anal īzē. Testa tvertnes j āaizsargā no nevēlamiem 
traucējumiem.  
1.6.2.  Zivju sugu izv ēle 
Ieteicamās zivju sugas ir nor ādītas 1.A tabul ā. Tas neizsl ēdz citu 
sugu izmantošanu (piem ēri ir 1.B tabul ā), bet testa proced ūra var 
būt jāpielāgo, lai nodrošin ātu piemērotus testa apst ākļus. Tādā gadī­
jumā jāprotokolē sugas izv ēles pamatojums un eksperimenta metode.  
1.6.3.  Vaislas zivju tur ēšana  
Dati par vaislas zivju tur ēšanu piem ērotos apst ākļos ir atrodami 
ESAO TG 210 (  1 ) un (2), (3), (4), (5), (6).  
1.6.4.  Rīkošanās ar embrijiem un k āpuriem  
Embrijus un k āpurus galven ās tvertnes iekšpus ē var pakļaut iedar­
bībai, ievietotus maz ākos traukos, kuru s āni vai gali veidoti no sieta, 
lai testa š ķīdums var ētu plūst cauri traukiem. Neturbulentu pl ūsmu 
caur šiem mazajiem traukiem var izrais īt, tos piekarot tur ētājam, kas 
tos kustina augšup un lejup, t ā, lai organismi visu laiku b ūtu iegrem ­
dēti. Var izmantot ar ī sifona skalošanas sist ēmu. Lašu dzimtas zivju 
apaugļotas oliņas var balst īties uz palikt ņiem vai sietiem ar pietie ­
kami liel ām atverēm, lai kāpuri pēc izšķilšanās varētu tām izkrist 
cauri. Lai pusstatiskajos testos ar piln īgu atjaunošanu ik dienas 
embrijus un k āpurus izņemtu, ir piem ēroti lietot Past ēra pipetes 
(skatīt 1.6.6. punktu).  
Ja oliņu turēšanai galvenaj ā testa trauk ā ir izmantoti oli ņu turētāji, 
režģi vai sieti, šie š ķēršļi pēc kāpuru izšķilšanās ( 65 ) jāaizvāc, 
izņemot gad ījumu, ja sieti j āsaglabā, lai nov ērstu zivju izk ļūšanu. 
Ja kāpuri ir jāpārvieto, tos nedr īkstētu pakļaut gaisa iedarb ībai un 
zivju izņemšanai no oli ņu traukiem nedr īkst izmantot t īkliņus (tādu 
piesardzību var neiev ērot ar daž ām mazāk vārīgām sugām, 
piemēram, karp ām). Šo p ārvietošanu grafiks main ās atkarībā no 
sugas, un p ārvietošana var neb ūt vienmēr vajadzīga. Pusstatiskajai 
metodei var izmantot v ārglāzes vai seklus traukus un vajadz ības 
gadījumā tos aprīkot ar sietu, kas nedaudz pacelts virs v ārglāzes 
dibena. Ja šo trauku tilpums ir pietiekams, lai atbilstu noslogojuma prasībām, (skatīt 1.7.1.2. punktu) embriju vai k āpuru pārnešana var 
nebūt vajadzīga.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1023  
( 1 ) OECD, Paris (1992). Test Guideline 210, “Fish, Early-life Stage Toxicity Test”.
 1.6.5.  Ūdens  
Jebkurš ūdens, kas atbilst 4. papildin ājumā uzskaitītajām pieņemama 
atšķaidīšanas ūdens ķīmiskajām īpašībām un kur ā testa suga 
kontroles m ēģinājumā uzrāda izdzīvotību, kas ir vismaz tikpat laba 
kā 2. un 3. papildin ājumā aprakstītā, ir piem ērots testa ūdens. Tā 
kvalitātei testa laika posm ā jābūt nemainīgai. pH b ūtu jābūt nemai­
nīgam ± 0,5 pH vien ību diapazon ā. Lai nodrošin ātu, ka atšķaidīšanas 
ūdens pārāk neietekm ē testa rezult ātu (piem ēram, veidojot 
kompleksus ar testa vielu) vai negat īvi neietekm ē vaislas zivju 
darbību, noteiktos interv ālos jāņem paraugi anal īzei. Smago met ālu 
(piemēram, Cu, Pb, Zn, Hg, Cd un Ni), galveno anjonu un katjonu 
(piemēram, Ca, Mg, Na, K, Cl un SO  4 ), pesticīdu (piemēram, kopējo 
fosfororganisko pestic īdu un kop ējo hlororganisko pestic īdu), kopējā 
organiskā oglekļa un suspend ētu cietu vielu m ērījumi, piem ēram, 
būtu jāveic reizi trijos m ēnešos, ja ir zin āms, ka atš ķaidīšanas 
ūdens kvalit āte ir relatīvi nemain īga. Ja ir par ādīts, ka ūdens kvalit āte 
ir nemain īga vismaz viena gada laik ā, noteikšanas var b ūt retākas un 
intervāli var būt garāki (piemēram, reizi sešos m ēnešos).  
1.6.6.  Testa š ķīdumi  
Izraudzītās koncentr ācijas testa š ķīdumus parasti gatavo, atš ķaidot 
izejas šķīdumu.  
Izejas šķīdumu vēlams pagatavot, vienk ārši maisot vai kratot testa 
vielu ar atš ķaidīšanas ūdeni, izmantojot meh āniskus līdzekļus 
(piemēram, krat ītāju vai ultraska ņu). Piemērota koncentr ēta izejas 
šķīduma ieg ūšanai var izmantot pies ātināšanas kolonnas (š ķīdības 
kolonnas). Cik vien iesp ējams, būtu jāizvairās izmantot š ķīdinātājus 
vai disper ģējošas vielas (š ķīdību veicinošas vielas); tom ēr dažos 
gadījumos šādi savienojumi var b ūt vajadzīgi, lai ieg ūtu piemērotas 
koncentrācijas izejas š ķīdumu. Piem ērotu šķīdinātāju piemēri ir 
acetons, etilspirts, metilspirts, dimetilformam īds un trietil ēnglikols. 
Piemērotu disper ģējošu vielu piem ēri ir Cremophor  RH40,  Tween  
80, 0,01 % metilceluloze un HCO-40. Ir j ābūt uzmanīgam, lietojot 
viegli biono ārdāmas vielas (piem ēram, acetonu) un/vai viegli gais ­
tošus savienojumus, jo tie var rad īt problēmas ar bakt ēriju augšanu 
caurplūdes testos. Ja lieto š ķīdību veicinošu vielu, t ā nedrīkst jūtami 
ietekmēt izdzīvotību vai redzami negat īvi ietekm ēt attīstības sākum­
stadijas, ko var atkl āt kontroles m ēģinājumā, kuru izdara ar š ķīdinā­
tāju vien. Tom ēr būtu jāpieliek visas p ūles, lai izvair ītos no šādu 
vielu lietošanas.  
Lietojot pusstatisko metodi, var izmantot divas atš ķirīgas atjauno ­ 
šanas proced ūras: i) tīros traukos sagatavo jaunus testa š ķīdumus 
un izdzīvojušās oliņas un kāpurus uzman īgi pārnes jaunajos traukos 
nelielā vecā šķīduma tilpum ā, izvairoties pak ļaut gaisa iedarb ībai vai 
ii) testa organismus atst āj traukos, kam ēr apmaina da ļu (vismaz tr īs 
ceturtdaļas) no testa ūdens. Vides atjaunošanas biežums ir atkar īgs 
no testa vielas stabilit ātes, bet ir ieteicams ūdeni atjaunot katru dienu. 
Ja no iepriekš ējiem stabilit ātes testiem (skat īt 1.4. punktu) ir zin āms, 
ka testa vielas koncentr ācija atjaunošanas laika posm ā nav stabila 
(t. i., ārpus 80–120 % diapazona no nomin ālās koncentr ācijas vai 
zem 80 % no izm ērītās sākotnējās koncentr ācijas), tad j āapsver caur ­
plūdes testa izmantošana. Katr ā ziņā jārūpējas, lai izvair ītos no stresa 
radīšanas kāpuriem ūdens atjaunošanas laik ā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1024
 
Lai piegādātu testa tvertn ēm rindu koncentr āciju, caurpl ūdes testos ir 
vajadzīga sistēma, kas nep ārtraukti pieg ādā un atšķaida testa vielas 
izejas šķīdumu (piem ēram, dozējošais sūknis, proporcion ālas atšķai­
dīšanas ierīce, piesātinātāja sistēma). Izejas š ķīdumu un atš ķaidīšanas 
ūdens plūsmas ātrumi testa laik ā jāpārbauda noteiktos interv ālos, 
vēlams, reizi dien ā, un tie testa laik ā nedrīkst mainīties vairāk kā 
par 10 %. Par piem ērotu ir atz īts plūsmas ātrums, kas l īdzvērtīgs 
vismaz pieciem testa tvertnes tilpumiem 24 stund ās (2).  
1.7. PROCED ŪRA 
Noderīga inform ācija par zivju embriju un dzeltenummaisa att īstības 
posma toksicit ātes testu izdar īšanu ir pieejama literat ūrā, kuras daži 
piemēri ir iekļauti šā teksta literat ūras sarakst ā (7) (8) (9).  
1.7.1.  Iedarb ības apstākļi 
1.7.1.1.  Ilgums  
Testu vēlams sākt 30 min ūšu laikā pēc oliņu apaugļošanas. Embrijus 
iegremdē testa šķīdumā pirms blastodiska dal īšanās stadijas s ākuma 
vai iespējami drīz pēc tam un katr ā ziņā pirms gastrulas stadijas 
sākuma. Oli ņām, kas ieg ūtas no komercpieg ādātāja, var neb ūt iespē­
jams testu s ākt tieši p ēc apaugļošanas. T ā kā testa jut ību var iev ē­
rojami ietekm ēt testa sākuma aizkav ēšanās, tests b ūtu jāsāk astoņu 
stundu laik ā pēc apaugļošanas. T ā kā vielas iedarb ības laika posm ā 
kāpurus nebaro, tests b ūtu jābeidz, tieši pirms k āda kāpura dzelte ­
nummaiss jebkur ā testa trauk ā ir pilnīgi uzsūcies vai pirms kontroles 
grupā sākas mirst ība bada d ēļ. Ilgums b ūs atkarīgs no izmantot ās 
sugas. Daži ieteicamie ilgumi ir 2. un 3. papildin ājumā. 
1.7.1.2.  Noslogojums  
Apaugļoto oliņu skaitam testa s ākumā būtu jābūt pietiekamam, lai 
atbilstu statistikas pras ībām. Oliņas jāsadala starp apstr ādes veidiem 
pēc nejaušās izvēles, un katrai koncentr ācijai jāizmanto vismaz 30 
apaugļotas oliņas, sadalot vien ādi (vai iesp ējami vien ādi, jo, izman ­
tojot dažas sugas, var b ūt grūti iegūt vienādas partijas) starp vismaz 
trim paral ēlo testu traukiem. Noslogojumam (biomasai testa š ķīduma 
tilpuma vien ībā) jābūt pietiekami mazam, lai bez aer ācijas varētu 
uzturēt izšķīdušā skābekļa koncentr āciju vismaz 60 % no pies ātinā­
juma lieluma. Caurpl ūdes testiem ir ieteikts noslogojums, kas nav 
lielāks par 0,5 g/l 24 stund ās un nav liel āks par 5 g/l š ķīduma 
jebkurā laikā (2). 
1.7.1.3.  Gaisma un temperat ūra 
Fotoperiods un ūdens temperat ūra jāpiemēro testa sugai (2. un 3. 
papildinājums). Temperat ūras uzraudz ības nolūkiem var b ūt lietderīgi 
izmantot papildu testa trauku.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1025
 
1.7.2.  Testa koncentr ācijas  
Parasti ir vajadz īgas piecas testa vielas koncentr ācijas, kas atš ķiras ar 
nemainīgu koeficientu, ne liel āku par 3,2. Izv ēloties testa koncentr ā­
ciju diapazonu, b ūtu jāņem vērā līkne, kas att ēlo LC  50 atkarību no 
iedarbības laika ak ūtās toksicit ātes pētījumā. Dažos gad ījumos var 
būt lietderīgi izmantot maz āk nekā piecas koncentr ācijas, piem ēram, 
pieļaujamā daudzuma testos, un šaur āku koncentr āciju interv ālu. Ja 
izmanto maz āk par piec ām koncentr ācijām, tas būtu jāpamato. Vielas 
koncentrācijas, kas liel ākas par 96 stundu LC  50 vai 100 mg/l, izv ē­
loties no abiem maz āko lielumu, nav j ātestē. Vielas neb ūtu jātestē 
virs to šķīdības robežas testa ūdenī. 
Ja izmanto š ķīdību veicinošu vielu, lai viegl āk pagatavotu testa 
šķīdumus (skat īt 1.6.6. punktu), t ās galakoncentr ācija testa traukos 
nedrīkst būt lielāka par 0,1 ml/l, un tai j ābūt vienādai visos testa 
traukos.  
1.7.3.  Kontroles m ēģinājumi  
Papildus testa s ērijai vajadz ētu izdarīt vienu kontroles m ēģinājumu ar 
atšķaidīšanas ūdeni (attiec īgā gadījumā izdarot paral ēlos mēģinā­
jumus) un ar ī attiecīgā gadījumā vienu kontroles m ēģinājumu ar 
šķīdību veicinošo vielu (attiec īgā gadījumā izdarot paral ēlos mēģinā­
jumus).  
1.7.4.  Anal ītisko noteikšanu un m ērījumu biežums  
Testa laik ā testa vielas koncentr ācijas nosaka regul āros interv ālos. 
Pusstatiskajos testos, ja testa vielas koncentr ācija, sagaid āms, paliks 
± 20 % no nomin ālās (t. i., 80–120 % diapazon ā; skatīt 1.4. un 
1.6.6. punktu), ir ieteicams vismaz liel āko un maz āko testa koncen ­
trāciju analiz ēt svaigi pagatavotu un tieši pirms atjaunošanas vismaz 
trijos laika punktos, kas vienm ērīgi izvietoti testa laik ā (t. i., anal īzes 
būtu jāveic tā paša šķīduma paraugam, kas ir svaigi pagatavots un 
pie atjaunošanas).  
Ja nav sagaid āms, ka testa vielas koncentr ācija testā saglabāsies ± 
20 % no nomin ālā lieluma (pamatojoties uz testa vielas stabilit ātes 
datiem), ir j āanalizē visas testa koncentr ācijas, svaigi pagatavotas un 
pie atjaunošanas, bet j āievēro tas pats rež īms (t. i., vismaz trijos laika 
punktos, kas vienm ērīgi izvietoti testa laik ā). Testa vielas koncentr ā­
ciju noteikšana pirms atjaunošanas ir j āizdara tikai vien ā paralēlā 
mēģinājuma trauk ā katrai testa koncentr ācijai. Noteikšanas j āizdara 
ne retāk par septi ņām dienām. Ir ieteicams rezult ātu aprēķinā pama­
toties uz izm ērītajām koncentr ācijām. Tomēr, ja ir pieejami dati, kas 
rāda, ka testa vielas koncentr ācija šķīdumā visā testa laik ā ir apmie ­
rinoši saglab ājusies ± 20 % no nomin ālā lieluma vai no izm ērītās 
sākuma koncentr ācijas, tad rezult ātu aprēķins var pamatoties uz 
nominālajiem vai izm ērītajiem sākotnējiem lielumiem.  
Ja izmanto caurpl ūdes testu, ir piem ērots paraugu ņemšanas rež īms, 
kas ir līdzīgs režīmam, kurš aprakst īts pusstatiskajiem testiem (bet 
šajā gadījumā nav piem ērojama “veco” š ķīdumu mērīšana). Tom ēr, 
ja testa ilgums ir liel āks par septi ņām dienām, var b ūt ieteicams 
pirmajā nedēļā palielināt paraugu ņemšanas reižu skaitu (piem ēram, 
trīs mērījumu komplekti), lai nodrošin ātu, ka testa koncentr ācijas 
paliek stabilas.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1026
 
Paraugi var b ūt jāfiltrē (piemēram, izmantojot 0,45 μm poru lielumu) 
vai jācentrifugē. Tomēr, tā kā ne centrifug ēšana, ne filtr ēšana 
vienmēr neatdala testa vielas bionepieejamo frakciju no t ās, kas ir 
biopieejama, paraugus min ētajai apstr ādei var nepak ļaut. 
Testa laik ā visos testa traukos j āmēra izšķīdušais sk ābeklis, pH un 
temperatūra. Kopējā cietība un sāļums (attiec īgā gadījumā) jāmēra 
kontroles m ēģinājumos un vien ā traukā ar lielāko koncentr āciju. 
Izšķīdušais sk ābeklis un s āļums (attiec īgā gadījumā) būtu jāmēra 
vismaz tr īs reizes (testa s ākumā, vidū un beig ās). Pusstatiskajos 
testos ir ieteicams izš ķīdušo skābekli mērīt biežāk, vēlams, pirms 
katras ūdens atjaunošanas un p ēc tās vai vismaz vienreiz ned ēļā. 
pH jāmēra katras ūdens atjaunošanas s ākumā un beig ās pusstati ­
skajos testos un vismaz reizi ned ēļā caurplūdes testos. Ciet ība jāmēra 
katrā testā vienu reizi. Temperat ūra jāmēra katru dienu, un to b ūtu 
vēlams nepārtraukti uzraudz īt vismaz vien ā testa trauk ā. 
1.7.5.  Nov ērojumi  
1.7.5.1.  Embrion ālās attīstības stadijas  
Embrionālā stadija (t. i., gastrulas stadija) testa vielas iedarb ības 
sākumā jāpārbauda iesp ējami prec īzi. To var izdar īt, izmantojot 
pienācīgi saglabātu un notīrītu oliņu raksturīgu paraugu. Embrion ālās 
attīstības stadiju apraksts un ilustr ācijas ir atrodamas ar ī literatūrā (2) 
(5) (10) (11).  
1.7.5.2.  Izšķilšanās un izdz īvotība 
Novērojumi par izš ķilšanos un izdz īvotību jāizdara vismaz reizi 
dienā, un skaits j āprotokolē. Var būt vēlams testa s ākumā izdarīt 
biežākus novērojumus (piem ēram, reizi 30 min ūtēs pirmo tr īs stundu 
laikā), jo dažos gad ījumos izdz īvotības laiki var b ūt nozīmīgāki nekā 
nāves gadījumu skaits vien (piem ēram, ja ir ak ūta toksiska ietekme). 
Nedzīvie embriji un k āpuri būtu jāizņem, tikko tie paman īti, jo tie 
var strauji sadal īties. Nedz īvos īpatņus izņemot, būtu ārkārtīgi jāuz­
manās, lai nepiedurtos tuvu esošaj ām oliņām/kāpuriem vai tos fiziski 
netraumētu, jo tie ir ārkārtīgi vārīgi un jutīgi. Nāves kritēriji atšķiras 
atkarībā no dzīves posma:  
— oliņām: jo īpaši agrīnās stadijās, izteikts gaismas caurlaid ības 
zudums un kr āsas maiņa, ko rada olbaltumvielu koagul ācija 
un/vai izgulsn ēšanās, kas ir balta necaurredzama izskata c ēlonis,  
— embrijiem: ķermeņa kustību trūkums un/vai sirds puls āciju 
trūkums, un/vai bezkr āsas blāvums sug ām, kuru embriji parasti 
ir gaismu caurlaid īgi, 
— kāpuriem: nekust īgums un/vai elpošanas kust ību trūkums, un/vai 
sirds puls āciju trūkums, un/vai centr ālās nervu sist ēmas balti 
blāvs krāsojums, un/vai atbildes reakcijas tr ūkums uz meh ānisku 
kairinājumu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1027
 
1.7.5.3.  Nenorm āls izskats  
Kāpuru skaits, kam ir nenorm āla ķermeņa forma un/vai pigment ācija, 
un dzeltenummaisa uzs ūkšanās stadija, b ūtu jāprotokolē adekvātos 
intervālos atkar ībā no testa ilguma un aprakst ītās nenorm ālības 
rakstura. J āņem vērā, ka nenorm āli embriji un k āpuri ir sastopami 
dabā un dažām sugām kontroles grup ā(-ās) to kārtas lielums var b ūt 
daži procenti. Nenorm ālie dzīvnieki no testa traukiem j āizņem tikai 
tad, kad tie ir nobeigušies.  
1.7.5.4.  Nenorm āla uzvedība 
Nenormālības, piem ēram, hiperventil ācija, nekoordin ēta peldēšana un 
netipisks miera st āvoklis jāprotokolē atbilstošos interv ālos atkarībā 
no testa ilguma. Š īs ietekmes, kaut ar ī grūti izsakāmas kvantitat īvi, 
var, ja tās novērotas, pal īdzēt interpret ēt mirstības datus, t. i., sniegt 
informāciju par vielas toksisk ās darbības veidu.  
1.7.5.5.  Garums  
Testa beig ās ir ieteicams izm ērīt individu ālos garumus; var izmantot 
standarta garumu, garumu p ēc Smita vai kop ējo garumu. Tom ēr, ja 
astes spura p ūst vai spura erod ē, jāizmanto standarta garumi. Parasti 
labi izdar ītā testā garumu vari ācijas koeficientam starp paral ēlajiem 
mēģinājumiem kontroles grup ās jābūt ≤ 20 %.  
1.7.5.6.  Svars  
Testa beig ās var nosv ērt atseviš ķos dzīvniekus; sausais svars (24 
stundas pie 60  o C) ir vēlamāks par mitro svaru (zivis nosusin ātas 
sausas). Parasti labi izdar ītā testā svara vari ācijas koeficientam starp 
paralēlajiem mēģinājumiem kontroles grup ās jābūt ≤ 20 %.  
Šo novērojumu rezult ātā statistiskajai anal īzei būs pieejami š ādi dati 
vai daļa no tiem:  
— kumulat īvā mirstība, 
— veselu k āpuru skaits testa beig ās, 
— šķilšanās sākuma laiks un beigu laiks (t. i., 90 % izš ķilšanās 
katrā paralēlajā mēģinājumā), 
— katru dienu izš ķīlušos kāpuru skaits,  
— testa beig ās izdzīvojušo dz īvnieku garums (un svars),  
— kāpuru skaits, kas ir deform ēti vai kam ir nenorm āls izskats,  
— kāpuru skaits, kam ir nenorm āla uzvedība. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1028
 
2. DATI UN TO NOFORM ĒŠANA  
2.1 REZULT ĀTU APSTR ĀDE 
Ir ieteicams gan testa pl ānošanā, gan anal īzē iekļaut statisti ķi, jo 
metode ļauj ievērojami main īt eksperimenta pl ānu, piemēram, testa 
tvertņu skaitu, testa koncentr āciju skaitu, apaug ļoto oliņu sākuma 
skaitu un m ērāmos parametrus. Ņemot vērā testa plānā pieejamās 
izvēles iespējas, konkr ēti norādījumi par statistisko proced ūru šeit 
nav doti.  
Ja ir jānovērtē LOEC/NOEC , ir jāanalizē variācijas katr ā paralēlo 
mēģinājumu kop ā, izmantojot dispersiju anal īzi (ANOVA ) vai saist ību 
tabulas proced ūru. Lai vair ākkārtīgi salīdzinātu atseviš ķām koncen ­
trācijām iegūtos rezult ātus ar kontroles m ēģinājumu rezult ātiem, 
noderīga var būt Daneta metode (12) (13). Ir pieejami ar ī citi node ­
rīgi piemēri (14) (15). B ūtu jāaprēķina un j āprotokolē ietekmes 
lielums, kas ir nosak āms, izmantojot  ANOVA  vai citas proced ūras 
(t. i., testa iesp ējas). Būtu jāatzīmē, ka ne visi 1.7.5.6. punkt ā uzskai­
tītie novērojumi ir piem ēroti statistiskai anal īzei, izmantojot  ANOVA . 
Piemēram, kumulat īvo mirstību un vesel īgu kāpuru skaitu testa 
beigās varētu analizēt, izmantojot varb ūtības vienības metodes.  
Ja ir jānovērtē LC/EC  x , interesējošajiem datiem j āpielāgo piemērota(- 
as) līkne(-es), piem ēram, loģistiskā līkne, izmantojot t ādu statistisko 
metodi kā mazāko kvadrātu metode vai neline āro mazāko kvadrātu 
metode. L īkne(-es) j āparametriz ē tā, lai interes ējošo LC/EC  x un tās 
standartkļūdu varētu noteikt tieši. Tas ļoti atvieglo ticam ības robežu 
aprēķinu ap LC/EC  x . Ja vien nav laba pamatojuma dot priekšroku 
atšķirīgiem ticam ības līmeņiem, būtu jāizvēlas 95 % divpus ējas tica­
mības robežas. Piel āgošanas proced ūrai, vēlams, būtu jādod līdzeklis 
novērtēt, cik noz īmīgs ir piel āgotības trūkums. Līkņu pielāgošanai 
var izmantot grafisk ās metodes. Regresijas anal īze ir piem ērota 
visiem nov ērojumiem, kas uzskait īti 1.7.5.6. punkt ā. 
2.2. REZULT ĀTU INTERPRET ĀCIJA  
Ja izmērītās toksisko vielu koncentr ācijas testa š ķīdumos ir tuvas 
analītiskās metodes atkl āšanas robežai, tad rezult āti būtu jāinterpretē 
piesardzīgi. Rezult ātu interpret ācija koncentr ācijām, kas liel ākas par 
vielas šķīdību ūdenī, arī būtu jāizdara piesardz īgi. 
2.3. TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā jābūt šādai inform ācijai.  
2.3.1.  Testa viela:  
— fizikālais stāvoklis un attiec īgās fizikāli ķīmiskās īpašības, 
— ķīmiskās identific ēšanas dati, iek ļaujot tīrību un attiec īgā gadī­
jumā testa vielas kvantitat īvās noteikšanas anal ītisko metodi.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1029
 
2.3.2.  Testa suga:  
— vaislas zivju zin ātniskais nosaukums, l īnija, skaits (t. i., cik 
mātīšu ir izmantots vajadz īgā oliņu skaita nodrošin āšanai test ā), 
izcelsme un apaug ļoto oliņu savākšanas metode un turpm āka 
rīkošanās ar tām. 
2.3.3.  Testa apst ākļi: 
— izmantot ā testa proced ūra (piemēram, pusstatisk ā vai caurpl ūdes, 
laika posms no apaug ļošanas līdz testa s ākumam, noslogojums 
utt.),  
— fotoperiods(-i),  
— testa pl āns (piem ēram, testa tvert ņu un paral ēlo mēģinājumu 
skaits, embriju skaits uz paral ēlo mēģinājumu),  
— izejas š ķīduma pagatavošanas metode un atjaunošanas biežums 
(ir jānorāda šķīšanu veicinoš ā viela, ja to lieto, un t ās koncentr ā­
cija),  
— nomin ālās testa koncentr ācijas, izm ērītie lielumi, to vid ējās 
novirzes un standartnovirzes testa traukos un metode, ar ko šie 
dati iegūti, un, ja testa viela š ķīst ūdenī koncentr ācijās, kas ir 
mazākas par test ētajām, būtu jāsniedz pier ādījumi, ka m ērījumi 
attiecas uz testa vielas koncentr ācijām šķīdumā, 
— atšķaidīšanas ūdens raksturlielumi: testa vides pH, ciet ība, tempe ­
ratūra, izšķīdušā skābekļa koncentr ācija, atlikumu hlora l īmeņi (ja 
mērīti), kopējais organiskais ogleklis, suspend ētās cietās daļiņas, 
sāļums (ja m ērīts) un citi izdar ītie mērījumi,  
— ūdens kvalit āte testa traukos: pH, ciet ība, temperat ūra un izš ķī­
dušā skābekļa koncentr ācija. 
2.3.4.  Rezult āti: 
— priekšm ēģinājumu rezult āti par testa vielas stabilit āti, 
— pierādījumi, ka kontroles grupa atbilst testa sugas visp ārējam 
izdzīvotības pieņemamības standartam (2. un 3. papildin ājums),  
— dati par mirst ību/izdzīvotību embrija un k āpura stadij ās un vispā­
rējo mirstību/izdzīvotību, 
— izšķilšanās dienas un izš ķīlušos kāpuru skaits,  
— dati par garumu (un svaru),  
— morfolo ģisko anom āliju biežums un apraksts, ja t ādas ir,  
— ietekmju uz iztur ēšanos biežums un apraksts, ja t ādas ir,  
— datu statistisk ā analīze un apstr āde 
— testiem, kas analiz ēti, izmantojot  ANOVA , mazākās novērojamās 
ietekmes koncentr ācija ( LOEC ) pie p = 0,05 un nenov ērojamās 
ietekmes koncentr ācija ( NOEC ) katrai nov ērtētajai atbildes reak ­
cijai, iek ļaujot izmantoto statistisko proced ūru aprakstu un 
norādi, kāda lieluma ietekmi var noteikt,  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1030
 
— testiem, kas analiz ēti, izmantojot regresijas metodi, LC/EC  x un 
ticamības interv āli un tās aprēķinā izmantot ā pielāgotā modeļa 
grafika,  
— paskaidrojums par atk āpēm no šīs testa metodes.  
3. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) Kristensen P. (1990). Evaluation of the Sensitivity of Short 
Term Fish Early Life Stage Tests in Relation to other FELS 
Test Methods. Final report to the Commission of the European Communities, p. 60. June 1990.
 
(2) ASTM (1988). Standard Guide for Conducting Early Life- 
Stage Toxicity Tests with Fishes. American Society for Testing and Materials. E 1241-88. p. 26.
 
(3) Brauhn J. L. and Schoettger R. A. (1975). Acquisition and 
Culture of Research Fish: Rainbow trout, Fathead minnows, 
Channel Catfish and Bluegills. p. 54, Ecological Research 
Series, EPA-660/3–75–011, Duluth, Minnesota.  
(4) Brungs W. A. and Jones B. R. (1977). Temperature Criteria for 
Freshwater Fish: Protocol and Procedures. p. 128, Ecological Research Series EPA-600/3-77-061, Duluth, Minnesota.
 
(5) Laale H. W. (1977). The Biology and Use of the Zebrafish 
(Brachydanio rerio) in Fisheries Research. A Literature 
Review. J. Biol. 10, p. 121–173.  
(6) Legault R. (1958). A Technique for Controlling the Time of 
Daily Spawning and Collecting Eggs of the Zebrafish, Brachy ­
danio rerio (Hamilton-Buchanan) Copeia, 4, p. 328–330.  
(7) Dave G., Damgaard B., Grande M., Martelin J. E., Rosander 
B. and Viktor T. (1987). Ring Test of an Embryo-larval Toxi ­
city Test with Zebrafish (Brachydanio rerio) Using Chromium and Zinc as Toxicants. Environmental Toxicology and 
Chemistry, 6, p. 61–71.
 
(8) Birge J. W., Black J. A. and Westerman A. G. (1985). Short- 
term Fish and Amphibian Embryo-larval Tests for Determining the Effects of Toxicant Stress on Early Life Stages and Esti ­
mating Chronic Values for Single Compounds and Complex 
Effluents. Environmental Toxicology and Chemistry 4, 
p. 807–821.
 
(9) Van Leeuwen C. J., Espeldoorn A. and Mol F. (1986). Aquatic 
Toxicological Aspects of Dithiocarbamates and Related Compounds. III. Embryolarval Studies with Rainbow Trout (Salmo gairdneri). J. Aquatic Toxicology, 9, p. 129–145.
 
(10) Kirchen R. V. and W. R. West (1969). Teleostean Develop ­
ment. Carolina Tips 32(4): 1-4. Carolina Biological Supply 
Company.  
(11) Kirchen R. V. and W. R. West (1976). The Japanese Medaka. 
Its care and Development. Carolina Biological Supply 
Company, North Carolina. p. 36.  
(12) Dunnett C. W. (1955). A Multiple Comparisons Procedure for 
Comparing Several Treatments with Control. J. Amer. Statist. Assoc., 50, p. 1096–1121.
 
(13) Dunnett C. W. (1964). New Tables for Multiple Comparisons 
with a Control. Biometrics, 20, p. 482–491.  
(14) Mc Clave J. T., Sullivan J. H. and Pearson J. G. (1980). 
Statistical Analysis of Fish Chronic Toxicity Test Data. 
Proceedings of 4th Aquatic Toxicology Symposium, ASTM, 
Philadelphia.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1031
 
(15) Van Leeuwen C. J., Adema D. M. M. and Hermes J. (1990). 
Quantitative Structure-Activity Relationships for Fish Early 
Life Stage Toxicity. Aquatic Toxicology, 16, p. 321–334.  
(16) Environment Canada (1992). Toxicity Tests Using Early Life 
Stages of Salmonid Fish (Rainbow Trout, Coho Salmon or 
Atlantic Salmon). Biological Test Method Series. Report EPS 1/RM/28, December 1992, p. 81.
 
(17) Dave G. and Xiu R. (1991). Toxicity of Mercury, Nickel, Lead 
and Cobalt to Embryos and Larvae of Zebrafish, Brachydanio 
rerio. Arch. of Environmental Contamination and Toxicology, 
21, p. 126–134.  
(18) Meyer A., Bierman C. H. and Orti G. (1993). The phyloge ­
netic position of the Zebrafish (Danio rerio), a model system in 
developmental biology ó an invitation to the comparative methods. Proc. Royal Society of London, Series B, 252: 
p. 231–236.
 
(19) Ghillebaert F., Chaillou C., Deschamps F. and Roubaud P. 
(1995). Toxic Effects, at Three pH Levels, of Two Reference 
Molecules on Common Carp Embryo. Ecotoxicology and 
Environmental Safety 32, p. 19–28.  
(20) US EPA, (1991). Guidelines for Culturing the Japanese 
Medaka, Oryzias latipes. EPA report EPA/600/3–91/064, Dec. 1991, EPA, Duluth.
 
(21) US  EPA, (1991). Guidelines for Conducting Early Life Stage 
Toxicity Tests with Japanese Medaka, (Oryzias latipes). EPA report EPA/600/3–91/063, Dec. 1991, EPA, Duluth.
 
(22) De Graeve G. M., Cooney J. D., McIntyre D. O., Poccocic T. 
L., Reichenbach N. G., Dean J. H. and Marcus M. D. (1991). 
Validity in the performance of the seven-day Fathead minnow 
(Pimephales promelas) larval survival and growth test: an intra- and interlaboratory study. Environ. Tox. Chem. 10, p. 1189–1203.
 
(23) Calow P. (1993). Handbook of Ecotoxicology, Blackwells, 
Oxford. Vol. 1, Chapter 10: Methods for spawning, culturing 
and conducting toxicity tests with Early Life stages of Estua ­
rine and Marine fish.  
(24) Balon E. K. (1985). Early life history of fishes: New develop ­
mental, ecological and evolutionary perspectives, Junk Publ., Dordrecht, p. 280.
 
(25) Blaxter J. H. S. (1988). Pattern and variety in development, in: 
W. S. Hoar and D. J. Randall eds., Fish Physiology, Vol. XIA, Academic press, p. 1–58.
 
1.A tabula  
Testēšanai ieteicam ās zivju sugas  
SALDŪDENS  
Oncorhynchus mykiss  
Varavīksnes forele (9) (16)  
Danio rerio  
Zebras zivs (7) (17) (18)  
Cyprinus caprio  
Karpa (8) (19)  
Oryzias latipes  
Rīsa zivs/medaka (20) (21)  
Pimephales promelas  
Resngalvas mail īte (8) (22)  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1032
 
1.B tabula  
Citu labi dokument ētu sugu piem ēri, ko var izmantot  
SALDŪDENS S ĀLSŪDENS  
Carassius auratus  
Sudrabain ā karūsa (8)  Menidia peninsulae  
Alterīnveidīgo zivju suga (23) (24) (25)  
Lepomis macrochirus  
Asarveidīgo zivju suga (8)  Clupea harengus  
Atlantijas si ļķe (24) (25)  
Gadus morhua  
Menca (24) (25)  
Cyprinodon variegatus  
Karpzobveid īgo zivju suga (23) (24) (25)  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1033
 
1. PAPILDIN ĀJUMS  
NORĀDĪJUMI PAR TOKSICIT ĀTES TESTA IZDAR ĪŠANU AR ZEBRAS 
ZIVS ( Brachydanio rerio ) EMBRIJIEM UN MAZU ĻIEM 
DZELTENUMMAISA ATT ĪSTĪBAS STADIJ Ā 
IEVADS  
Zebras zivs izcelsme ir Indijas Koromandelas piekrast ē, kur tā dzīvo strauji 
tekošās straumēs. Tā ir parasta karpu dzimtas akv ārija zivs, un inform ācija 
par tās kopšanu un audz ēšanu ir atrodama standarta rokasgr āmatās par tropu 
zivīm. Tās bioloģiju un izmantošanu ar zvejniec ību saistītos pētījumos ir 
apskatījis Lāle (1).  
Šī zivs reti ir gar āka par 45 mm. Ķermenis ir cilindrisks ar 7–9 tumši zil ām 
horizontālām sudrabot ām svītrām. Svītras iesniedzas astes spur ā un anālajā spurā. 
Mugura ir ol īvzaļa. Tēviņi ir slaidāki par mātītēm. Mātītes ir sudrabain ākas, un 
vēderiņš ir izpleties, jo īpaši pirms n ārstošanas.  
Pieaugušas zivis sp ēj paciest lielas ūdens temperat ūras, pH un ciet ības svārstības. 
Tomēr, lai ieg ūtu veselīgas zivis, kas rada labas kvalit ātes oliņas, jānodrošina 
optimāli apstākļi. 
Nārsta laikā tēviņš seko mātītei un to gr ūsta ar galvu un, kad oli ņas ir izstumtas, 
tās apaugļo. Oliņas, kas ir caursp īdīgas un nel īpošas, nokr īt dibenā, kur tās var 
apēst vecāki. Nārstošanu ietekm ē apgaismojums. Ja r īta gaisma ir atbilstoša, zivs 
parasti nārsto agrīnās stundās pēc rītausmas.  
Mātīte var rad īt vairāku simtu oli ņu partijas ned ēļas intervālos. 
VAISLAS ZIVJU VAIROŠAN ĀS UN DZ ĪVES SĀKUMSTADIJU APST ĀKĻI 
Izvēlas piem ērotu skaitu veselu zivju un t ās tur piem ērotā ūdenī (skatīt, 
piemēram, 4. papildin ājumu) vismaz divas ned ēļas pirms paredz ētā nārsta. 
Zivju grupai j āļauj vairoties vismaz vienu reizi pirms oli ņu partijas veidošanas, 
ko izmanto test ā. Zivju bl īvums min ētajā laika posm ā nedrīkstētu pārsniegt 1 
gramu zivju litr ā. Regulāra ūdens mai ņa vai tīrīšanas sist ēmu izmantošana ļauj 
blīvumu palielin āt. Temperat ūrai turēšanas tvertn ēs jābūt 25 ± 2  o C. Zivīm jāno­
drošina daž āda barība, kas var sast āvēt, piemēram, no atbilstošas p ārdodamas 
sausās barības, dzīviem, tikko no ķertiem bez čaulvēžiem, trīsuļodiem, dafnij ām, 
sīksliekām (Enchytraeids ). 
Turpmāk ir galvenajos vilcienos aprakst ītas divas proced ūras, kas praks ē ir 
ļāvušas ieg ūt pietiekami lielu partiju vesel īgu apaugļotu oliņu veicamajam testam:  
Astoņas mātītes un 16 t ēviņus ievieto tvertn ē, kas satur 50 litrus atš ķaidīšanas 
ūdens un kas aizsarg āta no tiešas gaismas, un atst āj, iespējami maz trauc ējot, 
vismaz 48 stundas. P ēcpusdienā pirms testa s ākšanas akv ārija diben ā novieto 
nārstošanas papl āti. Nārstošanas papl āte sastāv no 5–7 cm augsta r āmja (orga ­
niskā stikla vai cita piem ērota materi āla), kam virspus ē piestiprin āts rupjš tīkls ar 
2–5 mm ac īm, bet apakš ā smalks tīkls ar 10–30 μm acīm. Rāmja rupjajam t īklam 
ir piestiprin āta rinda “n ārsta koku”, kas sast āv no nešķetinātām neilona aukl ām. 
Pēc tam, kad zivis ir atst ātas tumsā 12 stundas, iesl ēdz vāju apgaismojumu, kurš 
ierosina n ārstošanu. Divas l īdz četras stundas p ēc nārstošanas papl āti izņem un 
oliņas savāc. Nārstošanas papl āte neļauj oliņas apēst zivīm un vienlaikus ļauj 
viegli sav ākt oliņas. Zivju grupai j ābūt nārstojušai vismaz vienreiz pirms n ārsta, 
no kura oli ņas izmanto test ā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1034
 
5–10 zivju t ēviņus un mātītes tur atseviš ķi vismaz divas ned ēļas pirms paredz ētā 
nārsta. Pēc 5–10 dien ām mātīšu vēderiņi izstiepsies un k ļūs redzamas ģenitālās 
kārpiņas. Zivju t ēviņiem kārpiņu nav. Nārstošanu izdara n ārstošanas tvertn ēs, kas 
aprīkotas ar ne īstu tīkla dibenu (k ā aprakstīts iepriekš). Tvertne ir piepild īta ar 
atšķaidīšanas ūdeni tā, lai ūdens līmenis virs t īkla būtu 5–10 cm. Dienu pirms 
paredzētā nārsta vienu m ātīti un divus t ēviņus ievieto tvertn ē. Ūdens temperat ūru 
pakāpeniski pace ļ vienu gr ādu augstāk par aklimatiz ācijas temperat ūru. Gaismu 
izslēdz un tvertni atst āj cik iesp ējams netrauc ējot. No rīta ieslēdz vāju apgaismo ­
jumu, kas ierosina n ārstošanu. P ēc 2–4 stund ām zivis iz ņem un sav āc oliņas. Ja 
vajadzīgas lielākas oliņu partijas, nek ā var iegūt no vienas m ātītes, tad paral ēli 
var iekārtot pietiekami lielu n ārstošanas tvert ņu skaitu. Ja protokol ē atsevišķu 
mātīšu vairošan ās rezultātus pirms testa (partijas lielumu un kvalit āti), tad pavai ­
rošanai var izv ēlēties mātītes ar lab ākajiem vairošan ās rezultātiem.  
Oliņas jāpārvieto testa traukos, izmantojot stikla caurul ītes (iekšējais diametrs nav 
mazāks par 4 mm), kas apr īkotas ar lokanu s ūkšanas baloni ņu. Ūdens daudzu ­
mam, kas ir kop ā ar oliņām, tās pārvietojot, j ābūt iespējami mazam. Oli ņas ir 
smagākas par ūdeni, un t ās izplūst no caurul ītes. Jāpievērš vērība, lai oli ņas (un 
kāpuri) nesaskartos ar gaisu. J āizdara partijas(-u) parauga(-u) apskate mikro ­
skopā, lai pārliecinātos, ka pirm ās attīstības stadijas norit norm āli. Oliņu dezin­
fekcija nav at ļauta.  
Oliņu visaugst ākā mirstība ir 24 pirmaj ās stundās pēc apaugļošanas. Min ētajā 
laika posm ā bieži ir nov ērojama 5–40 % mirst ība. Oliņas deģenerējas neveik ­
smīgas apaug ļošanas vai att īstības traucējumu dēļ. Šķiet, ka oli ņu partijas kvali ­
tāte ir atkar īga no mātītes, jo dažas m ātītes pastāvīgi rada labas kvalit ātes oliņas, 
bet citas nekad nerada. Ar ī attīstības un š ķilšanās ātrums main ās no vienas 
partijas uz citu. Veiksm īgi apaugļotas oliņas un kāpuri dzeltenummaisa stadij ā 
izdzīvo labi, parasti ap 90 %. 25  o C temperat ūrā oliņas izšķilsies 3–5 dienas p ēc 
apaugļošanas un dzeltenummaiss uzs ūksies aptuveni 13 dienas p ēc apaugļošanas.  
Embrionālo attīstību labi ir raksturojis Hisaoka un Betls (2). Oli ņu un izšķīlušos 
kāpuru caursp īdīguma dēļ var sekot zivju att īstībai un konstat ēt attīstības 
defektus. Aptuveni četras stundas p ēc nārsta neapaug ļotās oliņas var atš ķirt no 
apaugļotajām (3). Lai izdar ītu šo apskati, oli ņas un kāpurus ievieto maza tilpuma 
testa traukos un apl ūko mikroskop ā. 
Testa apst ākļi, kas izmantojami att īstības sākumstadij ās, ir uzskait īti 2. papildi ­
nājumā. Optimālie pH un atš ķaidīšanas ūdens cietības lielumi attiec īgi ir 7,8 un 
250 mg CaCO  3 /l. 
APRĒĶINI UN STATISTIKA  
Tiek pied āvāta divpak āpju pieeja. Vispirms statistiski analiz ē datus par mirst ību, 
anomālu attīstību un izš ķilšanās laiku. P ēc tam koncentr ācijām, kurās nav konsta ­
tēta negatīva ietekme uz k ādu no min ētajiem parametriem, statistiski nov ērtē 
ķermeņa garumu. Š ī pieeja ir ieteicama, jo toksisk ā viela var selekt īvi nogalin āt 
mazākas zivis, aizkav ēt šķilšanās laiku un izrais īt attīstības defektus, t ā radot 
neobjektīvus garuma m ērījumus. Turkl āt būs aptuveni tas pats m ērāmo zivju 
skaits uz vienu apstr ādi, kas nodrošin ās testa statistisko der īgumu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1035
 
LC 50 UN EC  50 NOTEIKŠANA  
Tiek pied āvāta divpak āpju pieeja. Vispirms statistiski uz kontroles m ēģinājuma 
mirstību saskaņā ar Ebota formulu (4):  
P ¼ 100 Ä C Ä P 0 
C Ü 100 Í Î  
kur: 
P = kori ģētais izdzīvotības %,  
P' = testa koncentr ācijā novērotais izdz īvotības %,  
C = izdz īvotības % kontroles m ēģinājumā. 
Ja iespējams, LC  50 ar piemērotu metodi nosaka testa beig ās. 
Ja ir vēlams EC  50 statistikā iekļaut morfolo ģiskās anomālijas, nor ādījumus 
skatīt (5).  
LOEC  UN NOEC NOV ĒRTĒŠANA  
Oliņu un dzeltenummaisa stadijas testa m ērķis ir salīdzināt koncentr ācijas, kas 
nav nulles koncentr ācijas, ar kontroli, t. i., noteikt  LOEC . Tādēļ būtu jāizmanto 
vairākkārtīgas salīdzināšanas proced ūras (6) (7) (8) (9) (10).  
IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) Laale H. W. (1977). The Biology and Use of the Zebrafish (Brachydanio 
rerio) in Fisheries Research. A Literature Review. J. Fish Biol. 10, 
p. 121–173.  
(2) Hisaoka K. K. and Battle H. I. (1958). The Normal Development Stages of 
the Zebrafish Brachydanio rerio (Hamilton-Buchanan) J. Morph., 102, p. 311.
 
(3) Nagel R. (1986). Untersuchungen zur Eiproduktion beim Zebrab rbling 
(Brachydanio rerio Hamilton-Buchanan). Journal of Applied Ichthyology, 
2, p. 173–181.  
(4) Finney D. J. (1971). Probit Analysis, 3rd ed., Cambridge University Press, 
Great Britain, p. 1–333.  
(5) Stephan C. E. (1982). Increasing the Usefulness of Acute Toxicity Tests. 
Aquatic Toxicology and Hazard Assessment: Fifth Conference, ASTM STP 
766, J. G. Pearson, R. B. Foster and W. E. Bishop, Eds., American Society for Testing and Materials, pp. 69–81.
 
(6) Dunnett C. W. (1955). A Multiple Comparisons Procedure for Comparing 
Several Treatments with a Control. J. Amer. Statist. Assoc., 50, 
p. 1096–1121.  
(7) Dunnett C. W. (1964). New Tables for Multiple Comparisons with a 
Control. Biometrics, 20, p. 482–491.  
(8) Williams D. A. (1971). A Test for Differences Between Treatment Means 
when Several Dose Levels are Compared with a Zero Dose Control. 
Biometrics, 27, p. 103–117.  
(9) Williams D. A. (1972). The Comparison of Several Dose Levels with a 
Zero Dose Control. Biometrics 28, p. 519–531.  
(10) Sokal R. R. and Rohlf F. J. (1981). Biometry, the Principles and Practice of 
Statistics in Biological Research, W. H. Freeman and Co., San Francisco.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1036
 2008R0440 — L V — 22.03.2014 — 004.001 — 1037
 ▼B 
2. PAPILDIN ĀJUMS  
TESTA APST ĀKĻI, ILGUMS UN IZDZ ĪVOTĪBAS KRIT ĒRIJI IETEICAMAJ ĀM SUGĀM 
Sugas Temperat ūra 
( o C) Sāļums 
(0/00) Fotoperiods 
(stundas) Stadiju ilgums 
(dienas) 
Parastais testa ilgums Kontroles grupas izdz īvotība 
(minimālie %) 
embrija dzeltenummaisa izšķilšanās 
rezultāts pēc izšķilšanās 
SALDŪDENS  
Brachydanio rerio  
Zebras zivs 25 ± 1 — 12–16 3–5 8–10 Iesp ējami drīz pēc apaugļošanas (gastrulas 
stadijas s ākumā) līdz 5 dien ām pēc izšķil­ 
šanās (8–10 dienas) 80 90  
Oncorhynchus mykiss  
Varavīksnes forele 10 ± 1 (  1 ) 
12 ± 1 (  2 ) — 0 (  a ) 30–35 25–30 Iesp ējami drīz pēc apaugļošanas (gastrulas 
stadijas sākumā) līdz 20 dien ām pēc izšķil­ 
šanās (50–55 dienas) 66 70  
Cyprinus carpio  
Karpa 21–25 — 12–16 5 > 4 Iesp ējami drīz pēc apaugļošanas (gastrulas 
stadijas s ākumā) līdz 4 dien ām pēc izšķil­ 
šanās (8–9 dienas) 80 75  
Oryzias latipes  
Rīsa zivs/medaka 24 ± 1 (  1 ) 
23 ± 1 (  2 ) — 12–16 8–11 4–8 Iesp ējami drīz pēc apaugļošanas (gastrulas 
stadijas s ākumā) līdz 5 dien ām pēc izšķil­ 
šanās (13–16 dienas) 80 80  
Pimephales promelas  
Resngalvas mail īte 25 ± 2 — 16 4–5 5 Iesp ējami drīz pēc apaugļošanas (gastrulas 
stadijas s ākumā) līdz 4 dien ām pēc izšķil­ 
šanās (8–9 dienas) 60 70  
( 1 ) Embrijiem. 
( 2 ) Kāpuriem. 
( a ) Tumsa embrijiem un k āpuriem līdz vienai ned ēļai pēc izšķilšanās, izņemot laiku, kad tos apskata. P ēc tam vājš apgaismojums vis ā testa laik ā.
 2008R0440 — L V — 22.03.2014 — 004.001 — 1038
 ▼B 
3. PAPILDIN ĀJUMS  
Testa apst ākļi, ilgums un izdz īvotības kritēriji citām labi dokument ētām sugām 
SUGAS TEMPERA ­
TŪRA (  o C) SĀĻUMS (0/00) FOTOPERIODS 
(stundas) STADIJU ILGUMS (dienas) 
PARASTAIS TESTA ILGUMS EMBRIJIEM UN 
DZELTENUMMAISAM KONTROLES GRUPAS IZDZ Ī­
VOTĪBA (minim ālie %) 
embrija dzeltenummaisa izšķilšanās 
rezultāts pēc izšķilšanās 
SALDŪDENS  
Carassius auratus  
Sudrabain ā karūsa 24 ± 1 — — 3–4 > 4 Iesp ējami drīz pēc apaugļošanas (gastrulas 
stadijas s ākumā) līdz 4 dien ām pēc izšķil­ 
šanās (7 dienas) — 80  
Leopomis macrochirus  
Asarveidīgo zivju suga 21 ± 1 — 16 3 > 4 Iesp ējami drīz pēc apaugļošanas (gastrulas 
stadijas s ākumā) līdz 4 dien ām pēc izšķil­ 
šanās (7 dienas) — 75 
SĀĻŪ DENS  
Menidia peninsulae  
Aterīnveidīgo zivju suga 22–25 15–22 12 1,5 10 Iesp ējami drīz pēc apaugļošanas (gastrulas 
stadijas s ākumā) līdz 5 dien ām pēc izšķil­ 
šanās (6–7 dienas) 80 60  
Clupea harengus  
Atlantijas si ļķe 10 ± 1 8–15 12 20–25 3–5 Iesp ējami drīz pēc apaugļošanas (gastrulas 
stadijas s ākumā) līdz 3 dien ām pēc izšķil­ 
šanās (23–27 dienas) 60 80  
Gadus morhua  
Menca 5 ± 1 5–30 12 14–16 3–5 Iesp ējami drīz pēc apaugļošanas (gastrulas 
stadijas s ākumā) līdz 3 dien ām pēc izšķil­ 
šanās (18 dienas) 60 80  
Cyprinodon variegatus  
Karpzobveid īgo zivju suga 25 ± 1 15–30 12 — — Iesp ējami drīz pēc apaugļošanas (gastrulas 
stadijas sākumā) līdz 4/7 dien ām pēc izšķil­ 
šanās (28 dienas) > 75 80
4. PAPILDIN ĀJUMS  
PIEŅEMAMA ATŠ ĶAIDĪŠANAS ŪDENS DAŽAS ĶĪMISKĀS ĪPAŠĪBAS  
VIELA KONCENTR ĀCIJAS  
Daļiņas < 20 mg/l 
Kopējais organiskais ogleklis < 2 mg/l 
Nejonizēts amonjaks < 1 μg/l 
Atlikumu hlors < 10 μg/l 
Kopējie fosfororganiskie pestic īdi < 50 ng/l 
Kopējie hlororganiskie pestic īdi un polihlorbifenili < 50 ng/l 
Kopējais organiskais hlors < 25 ng/l  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1039
 
C.16.  MĀJAS BITES – AK ŪTAS OR ĀLĀS TOKSICIT ĀTES TESTS  
1. METODE  
Šis akūtās toksicitātes tests ir ESAO TG 213 (1998) kopija.  
1.1. IEVADS  
Šis toksicit ātes tests ir laboratorijas metode, kas paredz ēta augu 
aizsardzības līdzekļu un citu ķimikāliju orālās akūtās toksicit ātes 
novērtēšanai pieauguš ām darba m ājas bitēm. 
Vielu toksisko īpašību pārbaudei un nov ērtēšanai var b ūt vajadzīga 
akūtās orālās toksicit ātes noteikšana m ājas bitēm, piemēram, ja ir 
sagaidāma attiec īgās ķimikālijas iedarb ība uz bit ēm. Akūtās orālās 
toksicitātes testu izdara, lai noteiktu pestic īdu un citu ķimikāliju 
raksturīgo toksicit āti bitēm. Šā testa rezult āti būtu jāizmanto, lai 
noskaidrotu turpm ākas izvērtēšanas vajadz ību. Jo īpaši šo metodi 
var izmantot pak āpeniskās programm ās, lai nov ērtētu pestic īdu 
apdraudējumu bitēm, pamatojoties uz sec īgu virzību no toksicit ātes 
testiem laboratorij ā uz eksperimentiem da ļējos lauka apst ākļos un 
lauka apst ākļos (1). Pestic īdus var test ēt kā aktīvās vielas (a.v.) vai 
kā preparātus. 
Lai pārbaudītu bišu jut ību un testa proced ūras precizit āti, jālieto 
toksicitātes standarts.  
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Akūtā orālā toksicitāte: negatīvās ietekmes, kas rodas, ilg ākais, 96 
stundu (h) laika posm ā pēc testa vielas vienas devas peror ālas ieva­
dīšanas.  
Deva : testa vielas pat ērētais daudzums. Devu izsaka k ā testa vielas 
masu (μg) uz testa dz īvnieku (μg uz biti). Re ālo devu katrai bitei 
nevar apr ēķināt, jo bites baro kolekt īvi, bet vid ējo devu var nov ērtēt 
(kopā patērētā testa viela/testa bišu skaits vien ā sprostā). 
LD 50 (vidējā letālā deva), or ālā: a statistiski apr ēķināta vienreiz ēja 
vielas deva, kas, peror āli ievadot, var izrais īt 50 % dz īvnieku nāvi. 
LD 50 lielumu izsaka testa vielas μg uz biti. Pestic īdiem testa viela 
var būt aktīvā viela (a.v.) vai prepar āts, kas satur vienu vai vair ākas 
aktīvās vielas.  
Mirstība: dzīvnieku re ģistrē kā mirušu, ja tas ir piln īgi nekust īgs. 
1.3. TESTA METODES PRINCIPS  
Pieaugušas darba m ājas bites ( Apis mellifera ) pakļauj saharozes 
šķīdumā disperģētas testa vielas dev ām noteikt ā diapazon ā. Pēc 
tam bites baro ar to pašu bar ību, kurā testa vielas nav. Mirst ību 
protokolē reizi dien ā vismaz 48 stundu laik ā un salīdzina ar kontroles 
lielumiem. Ja mirst ība starp 24. stundu un 48. stundu palielin ās, bet 
kontroles grup ā mirstība paliek pie ņemamā līmenī, t. i., ≤ 10 %, ir 
lietderīgi pagarin āt testa ilgumu maksim āli līdz 96 stund ām. Rezul ­
tātus analiz ē, lai aprēķinātu LD  50 24 stundās un 48 stund ās un, ja 
pētījumu pagarina, 72 stund ās un 96 stund ās. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1040
 
1.4. TESTA DER ĪGUMS  
Lai tests b ūtu derīgs, piemēro šādus nosac ījumus:  
— kontroles m ēģinājuma kop ējā dzīvnieku skaita vid ējā mirstība 
testa beig ās nedrīkst pārsniegt 10 %,  
— toksicit ātes standarta LD  50 iekļaujas noteiktaj ā diapazon ā. 
1.5. TESTA METODES APRAKSTS  
1.5.1.  Bišu sav ākšana  
Būtu jāizmanto jaunas, pieaugušas vienas rases darba bites, t. i., 
viena vecuma, vien āda barojuma utt. bites. Bites b ūtu jāiegūst no 
atbilstīgi barotas, vesel īgas, iespējami brīvas no slim ībām saimes, 
kurā ir bišu m āte un kuras v ēsture un fiziolo ģiskais stāvoklis ir 
zināms. Bites var sav ākt izmantošanas r ītā vai pirmstesta vakar ā un 
turēt testa apst ākļos līdz nākamai dienai. Bites, kas sav āktas no 
rāmīšiem bez periem, ir piem ērotas. Būtu jāizvairās bites vākt agrā 
pavasarī vai vēlā rudenī, jo tajā laikā bišu fiziolo ģija ir main ījusies. 
Ja testi ir j āizdara agr ā pavasarī vai vēlā rudenī, bites var izperin āt 
inkubator ā un vienu ned ēļu audzēt ar “bišu maizi” (ziedputekš ņiem, 
kas savākti no kārēm) un saharozes š ķīdumu. Bites, kas apstr ādātas 
ar ķīmiskām vielām, piemēram, antibiotik ām, pretvarozes prepar ā­
tiem utt., nedr īkstētu izmantot toksicit ātes testā četras ned ēļas pēc 
pēdējās apstrādes beigām. 
1.5.2.  Tur ēšanas un barošanas apst ākļi 
Izmanto viegli t īrāmus un labi v ēdināmus sprostus. Var izmantot 
jebkuru piem ērotu materi ālu, piemēram, nerūsējošo tēraudu, stiep ļu 
sietu, plastmasas vai izn īcināmus koka sprostus utt. V ēlamas ir 
grupas pa 10 bit ēm sprostā. Testa sprostu lielums b ūtu jāpiemēro 
bišu skaitam, t. i., j ānodrošina pietiekami daudz vietas.  
Bites eksperimenta telp ā būtu jātur tumsā 25 ± 2  o C temperat ūrā. 
Visā testa laik ā būtu jāprotokolē relatīvais mitrums, norm āli tas ir ap 
50–70 %. Darb ības ar bit ēm, iekļaujot apstr ādi un nov ērošanu, var 
izdarīt (dienas) gaism ā. Barībai izmanto saharozes š ķīdumu ūdenī ar 
galīgo koncentr āciju 500 g/l (50 % svars/tilpums). P ēc testa devu 
iedošanas bar ība būtu jāsniedz  ad libitum . Barošanas sist ēmai būtu 
jārada iesp ēja protokol ēt barības patēriņu katrā sprostā (skatīt 
1.6.3.1. pantu). Var izmantot stikla caurul īti (aptuveni 50 mm garu 
un 10 mm platu, kam va ļējais gals sašaurin āts līdz apmēram 2 mm 
diametram).  
1.5.3.  Bišu sagatavošana  
Savāktās bites p ēc nejaušās izvēles izvieto testa sprostos, ko p ēc 
nejaušās izvēles novieto eksperimenta telp ā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1041
 
Pirms testa uzs ākšanas bit ēm var nedot bar ību līdz divām stundām. Ir 
ieteicams pirms vielas došanas bit ēm nedot bar ību, lai testa s ākumā 
visas bites b ūtu vienādas zarnu satura zi ņā. Mirstošas bites pirms 
testa uzsākšanas būtu jābrāķē un jāaizstāj ar vesel ām. 
1.5.4.  Devu sagatavošana  
Ja testa viela jaucas ar ūdeni, to var tieši izš ķīdināt 50 % saharozes 
šķīdumā. Tehniskiem produktiem un viel ām, kas slikti š ķīst ūdenī, 
var izmanto t ādus nesējus kā organisks š ķīdinātājs, emulgatori vai 
disperģējošas vielas, kas ir maz toksiskas bit ēm (piemēram, acetonu, 
dimetilformam īdu, dimetilsulfoks īdu). Nesēja koncentr ācija ir atka ­
rīga no testa vielas š ķīdības, un pal īglīdzekļa koncentr ācijai jābūt 
vienādai visās testa koncentr ācijās. Tomēr piemērota nesēja koncen ­
trācija parasti ir 1 %, un to nedr īkstētu pārsniegt.  
Jāpagatavo attiec īgi kontroles š ķīdumi, t. i., ja testa vielas š ķīdinā­ 
šanai lieto š ķīdinātāju vai disper ģējošu vielu, j āizmanto divas atse ­
višķas kontroles š ķīdumu grupas: š ķīdums ūdenī un saharozes 
šķīdums ar š ķīdinātāju/nesēju tādā pašā koncentr ācijā kā testa 
šķīdumos.  
1.6. PROCED ŪRA 
1.6.1.  Testa un kontroles grupas  
Testēto devu un paral ēlo mēģinājumu skaitam j āatbilst statistikas 
prasībām, lai noteiktu LD  50 ar 95 % ticam ības robežu. Parasti testam 
ir vajadz īgas piecas devas ģeometrisk ā rindā ar koeficientu, ne 
lielāku par 2,2, rind ā iekļaujot LD  50 . Tomēr atšķaidīšanas koeficients 
un koncentr āciju skaits doz ēšanai ir j ānosaka attiec ībā pret toksici ­
tātes līknes slīpumu (deva pret mirst ību) un jāņem vērā statistisk ā 
metode, kas ir izraudz īta rezultātu analīzei. Izraudz īties dozēšanai 
piemērotas koncentr ācijas var, izmantojot diapazona atrašanas testu.  
Katra testa koncentr ācija jādod vismaz trim paral ēlām testa grup ām 
ar 10 bitēm katrā grupā. Papildus testa rind ām jāizdara mēģinājumi 
vismaz ar trim kontroles partij ām pa 10 bit ēm katrā. Kontroles 
partijas j āiekļauj arī lietotajiem š ķīdinātājiem/nesējiem (skat īt 
1.5.4. punktu).  
1.6.2.  Toksicit ātes standarts  
Testa rind ā jāiekļauj toksicit ātes standarts. J āizvēlas vismaz tr īs 
devas, iek ļaujot sagaid āmo LD  50 lielumu. Katrai testa devai j āiz­
manto vismaz tr īs paralēlo mēģinājumu sprosti, katrs ar 10 bit ēm. 
Vēlamais toksicit ātes standarts ir dimeto āts, kuram protokol ētā orālā 
LD 50 – 24 h ir diapazon ā 0,10–0,35 μg a.v. uz biti (2). Tom ēr ir 
pieņemami citi toksicit ātes standarti, ja past āv pietiekams daudzums 
datu, lai p ārbaudītu sagaid āmo devas/atbildes reakcijas sakar ību 
(piemēram, parations).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1042
 
1.6.3.  Pak ļaušana iedarb ībai 
1.6.3.1.  Devu ievad īšana  
Katrai testa bišu grupai j ādod 100–200 μl 50 % saharozes š ķīduma 
ūdenī, kas satur testa vielu attiec īgā koncentr ācijā. Maz šķīstoši, maz 
toksiski izstr ādājumi vai t ādi, kas prepar ātā ir nelielā koncentr ācijā, ir 
jādod lielākā tilpumā, jo ir jālieto lielāka daļa saharozes š ķīduma. 
Apstrādātās barības daudzums, ko grupa pat ērējusi, pastāvīgi jāpro­
tokolē. Pēc patērēšanas (parasti p ēc 3–4 stund ām) barošanas ier īce no 
sprosta j āaizvāc un jāaizstāj ar tādu, kas satur tikai saharozes 
šķīdumu. Saharozes š ķīdumu pēc tam dod  ad libitum . Dažu savie ­
nojumu gad ījumā bites var atteikties no testa devas liel ākām koncen ­
trācijām, barību patērējot maz vai visp ār nepatērējot. Vēlākais pēc 
sešām stundām nepatērētā apstrādātā barība jāaizstāj ar tīru saharozes 
šķīdumu. Pat ērētais apstr ādātās barības daudzums j ānovērtē 
(piemēram, izmērot palikuš ās apstrādātās barības tilpumu/svaru).  
1.6.3.2.  Ilgums  
Vēlamais testa ilgums ir 48 stundas p ēc testa šķīduma aizst āšanas ar 
tīru saharozes š ķīdumu. Ja mirst ība pēc pirmajām 24 stund ām turpina 
palielināties vairāk nekā par 10 %, testa ilgums j āpagarina, ilg ākais, 
līdz 96 stund ām ar nosac ījumu, ka kontroles grupas mirst ība nepār­
sniedz 10 %.  
1.6.4.  Nov ērojumi  
Mirstību protokol ē četras stundas p ēc testa sākuma un p ēc tam pēc 
24 un 48 stund ām (t. i., p ēc devas došanas). Ja ir vajadz īgs pagari ­
nāts novērošanas laika posms, turpm āki novērtējumi jāizdara 24 
stundu interv ālos ilgākais līdz 96 stund ām ar nosac ījumu, ka 
kontroles grup ā mirstība nepārsniedz 10 %.  
Jānovērtē grupas pat ērētās barības daudzums. Apstr ādātās un neap ­
strādātās barības patēriņa salīdzinājums sešu stundu laik ā var sniegt 
informāciju par apstr ādātās barības garšīgumu.  
Testa laik ā novērota anom āla izturēšanās būtu jāprotokolē. 
1.6.5.  Pie ļaujamā daudzuma tests  
Dažos gad ījumos (piem ēram, ja ir sagaid āms, ka testa vielai b ūs 
neliela toksicit āte) var izdar īt pieļaujamā daudzuma testu, izmantojot 
100 μg a.v. uz biti, lai par ādītu, ka LD  50 pārsniedz šo lielumu. 
Jāizmanto t ā pati proced ūra, iekļaujot trīs paralēlu testu grupas uz 
testa devu, attiec īgu kontroles m ēģinājumu, pat ērētās apstrādātās 
barības daudzuma nov ērtēšanu un toksicit ātes standarta izmantošanu. 
Ja mirstība parādās, jāizdara pilns p ētījums. Ja nov ēro sublet ālas 
ietekmes (skat īt 1.6.4. punktu), t ās jāprotokolē. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1043
 
2. DATI UN TO NOFORM ĒŠANA  
2.1. DATI  
Dati jāapkopo tabul ā, katrai apstr ādātai grupai, k ā arī kontroles un 
toksicitātes standarta grup ām parādot izmantoto bišu skaitu, mirst ību 
katrā novērojumu izdar īšanas brīdī un bišu skaitu ar anom ālu izturē­ 
šanos. Mirst ības datus analiz ē ar piemērotām statistiskaj ām metodēm 
(piemēram, varb ūtības vienību analīzi, slīdošo vid ējo, binomi ālo 
varbūtību) (3) (4). Grafiski atliek devas/atbildes reakcijas l īknes 
katrā ieteicamaj ā novērojumu izdar īšanas brīdī un aprēķina līkņu 
slīpumus un vid ējo letālo devu (LD  50 ) ar 95 % ticam ības robežu. 
Korekcijas uz kontroles grupas mirst ību var izdar īt, izmantojot Ebota 
korekciju (4) (5). Ja apstr ādātā barība nav piln ībā patērēta, jānosaka 
uz grupu pat ērētā testa vielas deva. LD  50 jāizsaka testa vielas mikro ­
gramos uz biti.  
2.2. TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā jābūt šādai inform ācijai.  
2.2.1.  Testa viela:  
— fizikālais stāvoklis un attiec īgās fizikāli ķīmiskās īpašības 
(piemēram, stabilit āte ūdenī, tvaika spiediens),  
— ķīmiskās identifik ācijas dati, iek ļaujot strukt ūrformulu, t īrību 
(t. i., pestic īdiem aktīvās(-o) vielas(-u) identit āti un koncentr ā­
ciju(-as)).  
2.2.2.  Testa suga:  
— zinātniskais nosaukums, rase, aptuvens vecums (ned ēļās), savāk­ 
šanas metode, sav ākšanas datums,  
— inform ācija par testa bišu sav ākšanai izmantotaj ām kolonij ām, 
iekļaujot vesel ību, pieaugušo bišu slim ības, iepriekš ējo apstrādi 
utt. 
2.2.3.  Testa apst ākļi: 
— eksperimenta telpas temperat ūra un relat īvais mitrums,  
— turēšanas apst ākļi, iekļaujot sprostu tipu, lielumu un materi ālu, 
— izejas š ķīduma un testa š ķīdumu pagatavošanas metode (ir j āno­
rāda šķīdinātājs, ja to lieto, un t ā koncentr ācija),  
— testa pl āns, piemēram, izmantoto testa š ķīdumu skaits un koncen ­
trācijas, kontroles m ēģinājumu skaits; katrai testa koncentr ācijai 
un kontrolei – paral ēlo mēģinājumu sprostu skaits un bišu skaits 
uz sprostu,  
— testa datums.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1044
 
2.2.4.  Rezult āti: 
— diapazona atrašanas priekšm ēģinājuma rezult āti, ja tas izdar īts, 
— izejas dati: mirst ība pie katras test ētās devas katr ā novērojumu 
izdarīšanas brīdī, 
— devas/atbildes reakcijas l īknes grafiks testa beig ās, 
— LD  50 lielumi ar 95 % ticam ības robežu katr ā no ieteicamajiem 
novērojumu izdar īšanas brīžiem testa vielai un toksicit ātes stan­
dartam,  
— statistisk ās procedūras, kas izmantotas LD  50 noteikšanai,  
— mirstība kontroles m ēģinājumos,  
— citas nov ērotas vai izm ērītas biolo ģiskās ietekmes, piem ēram, 
anomāla bišu iztur ēšanās (iekļaujot atteikšanos no testa devas), 
patērētās barības daudzums apstr ādātās un neapstr ādātās grupās, 
— novirzes no šeit aprakst ītās testa proced ūras un cita b ūtiska infor ­
mācija. 
3. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) EPPO/Council of Europe (1993). Decision-Making Scheme for 
the Environmental Risk Assessment of Plant Protection Products 
– Honeybees. EPPO Bulletin, Vol. 23, N.1, p. 151–165. March 
1993.  
(2) Gough, H. J., McIndoe, E. C., Lewis, G. B. (1994). The use of 
dimethoate as a reference compound in laboratory acute toxicity tests on honeybees (Apis mellifera L.) 1981-1992. Journal of 
Apicultural Research, 22,pp. 119–125.
 
(3) Litchfield, J. T. and Wilcoxon, F. (1949). A simplified method 
of evaluating dose-effect experiments. Jour. Pharmacol. and Exper. Ther., 96, p. 99–113.
 
(4) Finney, D. J. (1971). Probit Analysis. 3rd ed., Cambridge, 
London and New York.  
(5) Abbott, W. S. (1925). A method for computing the effectiveness 
of an insecticide. Jour. Econ. Entomol., 18, p. 265–267.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1045
 
C.17.  MĀJAS BITES – AK ŪTAS KONTAKTA TOKSICIT ĀTES 
TESTS  
1. METODE  
Šī akūtās toksicitātes testa metode ir ESAO TG 214 (1998) kopija.  
1.1. IEVADS  
Šis toksicit ātes tests ir laboratorijas metode, kas paredz ēta, lai nov ēr­
tētu augu aizsardz ības līdzekļu un citu ķimikāliju akūto kontakta 
toksicitāti pieauguš ām darba bit ēm. 
Vielu toksisko īpašību pārbaudei un nov ērtēšanai var b ūt vajadzīga 
akūtās kontakta toksicit ātes noteikšana m ājas bitēm, piemēram, ja ir 
sagaidāma attiecīgās ķimikālijas iedarb ība uz bitēm. Akūtās kontakta 
toksicitātes testu izdara, lai noteiktu pestic īdiem un cit ām ķimikā­
lijām piemītošo toksicit āti bitēm. Šā testa rezult āti būtu jāizmanto, 
lai noskaidrotu, vai ir vajadz īga turpm āka izvērtēšana. Jo īpaši šo 
metodi var izmantot pak āpeniskās programm ās, lai nov ērtētu pesti­
cīdu apdraud ējumu bitēm, pamatojoties uz sec īgu virzību no toksi ­
citātes testiem laboratorij ā uz eksperimentiem da ļējos lauka apst ākļos 
un lauka apst ākļos (1). Pestic īdus var test ēt kā aktīvās vielas (a.v.) 
vai kā preparātus. 
Lai pārbaudītu bišu jut ību un testa proced ūras precizit āti, jālieto 
toksicitātes standarts.  
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Akūta orālā toksicitāte: negatīvās ietekmes, kas rodas, ilg ākais, 96 
stundu laika posm ā pēc testa vielas vienas devas lok ālas pielieto ­ 
šanas.  
Deva : testa vielas lietotais daudzums. Devu izsaka k ā testa vielas 
masu (μg) uz testa dz īvnieku (μg uz biti).  
LD 50 (vidējā letālā deva), kontakta : statistiski apr ēķināta vienrei ­
zēja vielas deva, kas, kontakta ce ļā ievadot, var izrais īt 50 % dz īv­
nieku nāvi. LD  50 lielumu izsaka testa vielas μg uz biti. Pestic īdiem 
testa viela var b ūt aktīvā viela (a.v.) vai prepar āts, kas satur vienu vai 
vairākas aktīvās vielas.  
Mirstība: dzīvnieku protokol ē kā mirušu, ja tas ir piln īgi nekust īgs. 
1.3. TESTA METODES PRINCIPS  
Pieaugušas darba m ājas bites ( Apis mellifera ) pakļauj piem ērotā 
nesējā izšķīdinātas testa vielas iedarb ībai, tieši pielietojot uz torak ālās 
daļas (pilieni ņu veidā). Testa ilgums ir 48 stundas. Ja mirst ība palie­
linās starp 24 stund ām un 48 stund ām, bet kontroles m ēģinājumā 
mirstība saglab ājas pieņemamā līmenī, t. i., ≤ 10 %, ir lietder īgi 
paildzināt testu maksim āli līdz 96 stund ām. Mirstību protokol ē ik 
dienas un sal īdzina ar lielumiem kontroles m ēģinājumā. Rezultātus 
analizē, lai aprēķinātu LD  50 pēc 24 stund ām un pēc 48 stund ām un 
paildzināta pētījuma gad ījumā pēc 72 stund ām un 96 stund ām. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1046
 
1.4. TESTA DER ĪGUMS  
Lai tests b ūtu derīgs, piemēro šādus nosac ījumus:  
— kontroles m ēģinājuma kop ējā dzīvnieku skaita vid ējā mirstība 
testa beig ās nedrīkst pārsniegt 10 %,  
— toksicit ātes standarta LD  50 iekļaujas noteiktaj ā diapazon ā. 
1.5. TESTA METODES APRAKSTS  
1.5.1.  Bišu sav ākšana  
Jāizmanto jaunas, pieaugušas darba bites, t. i., viena vecuma, vien āda 
barojuma, vienas rases utt. bites. Bites j āiegūst no atbilst īgi barotas, 
veselīgas, iespējami brīvas no slim ībām saimes, kur ā ir bišu m āte un 
kuras vēsture un fiziolo ģiskais stāvoklis ir zin āms. Bites var sav ākt 
izmantošanas r ītā vai pirmstesta vakar ā un turēt testa apst ākļos līdz 
nākamajai dienai. Bites, kas sav āktas no r āmīšiem bez periem, ir 
piemērotas. Jāizvairās bites v ākt agrā pavasarī vai vēlā rudenī, jo 
tajā laika posm ā bišu fiziolo ģija ir main ījusies. Ja testi ir j āizdara 
agrā pavasarī vai vēlā rudenī, bites var izperin āt inkubator ā un vienu 
nedēļu audzēt ar “bišu maizi” (ziedputekš ņiem, kas sav ākti no 
kārēm) un saharozes š ķīdumu. Bites, kas apstr ādātas ar ķīmiskām 
vielām, piem ēram, antibiotik ām, pretvarozes prepar ātiem utt., 
nedrīkst izmantot toksicit ātes testā četras ned ēļas pēc pēdējās 
apstrādes beigām. 
1.5.2.  Tur ēšanas un barošanas apst ākļi 
Izmanto viegli t īrāmus un labi v ēdināmus sprostus. Var izmantot 
jebkuru piem ērotu materi ālu, piemēram, nerūsošo tēraudu, stiep ļu 
sietu, plastmasu, izn īcināmus koka sprostus utt. Testa sprostiem 
būtu jābūt piemērotiem bišu skaitam, t.i., j ānodrošina pietiekami 
daudz vietas. V ēlamas ir grupas pa 10 bit ēm sprostā. 
Bites eksperimenta telp ā jātur tumsā 25 ± 2  o C temperat ūrā. Visā 
testa laikā jāprotokolē relatīvais mitrums, norm āli tas ir ap 50–70 %. 
Darbības ar bit ēm, iekļaujot apstr ādi un nov ērošanu, var izdar īt 
(dienas) gaism ā. Barībai izmanto saharozes š ķīdumu ūdenī ar galīgo 
koncentrāciju 500 g/l (50 % svars/tilpums) un testa laik ā to nodro ­ 
šina ad libitum , izmantojot bišu barošanas ier īci. Tā var būt stikla 
caurulīte (aptuveni 50 mm gara un 10 mm plata, kuras va ļējais gals 
ir sašaurin āts līdz apmēram 2 mm diametr ā). 
1.5.3.  Bišu sagatavošana  
Lai pielietotu testa vielu, sav āktajām bitēm var izdar īt anestēziju ar 
oglekļa dioksīdu vai sl āpekli. Anest ēzijas līdzekļa daudzumam un 
iedarbības laikam j ābūt iespējami mazam. Mirstošas bites pirms 
testa sākšanas jābrāķē un jāaizstāj ar vesel ām. 
1.5.4.  Devu sagatavošana  
Testa viela ir j ādod bitēm nesējā, t. i., organisk ā šķīdinātājā vai 
ūdens šķīdumā ar mitrinošu vielu. K ā organisks š ķīdinātājs ir vēlams 
acetons, bet var lietot ar ī citus organiskos š ķīdinātājus, kas bit ēm ir 
maztoksiski (piem ēram, dimetilformam īdu, dimetilsulfoks īdu). Ūdenī 
disperģētu preparātu un organiskajos š ķīdinātājos nesējos nešķīstošu 
ļoti polāru organisko vielu š ķīdumus var b ūt vieglāk lietot, ja tie ir 
sagatavoti komerci āla mitrinoša prepar āta (piemēram, Agral , Citto­
wett, Lubrol , Triton , Tween ) atšķaidītā šķīdumā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1047
 
Jāpagatavo attiec īgi kontroles š ķīdumi, t. i., ja testa vielas š ķīdinā­ 
šanai lieto š ķīdinātāju vai disper ģējošu vielu, j āizmanto divas atse ­
višķas kontroles š ķīdumu grupas, no kur ām vienu apstr ādā ar ūdeni 
un otru apstr ādā ar šķīdinātāju/disperģētāju. 
1.6. PROCED ŪRA 
1.6.1.  Testa un kontroles grupas  
Testēto devu un paral ēlo mēģinājumu skaitam j āatbilst statistikas 
prasībām, lai noteiktu LD  50 ar 95 % ticam ības robežu. Parasti testam 
ir vajadz īgas piecas devas ģeometrisk ā rindā ar koeficientu, ne 
lielāku par 2,2, iek ļaujot LD  50 diapazonu. Tom ēr devu skaits ir 
jānosaka attiec ībā pret toksicit ātes līknes slīpumu (deva pret 
mirstību) un jāņem vērā statistisk ā metode, kas ir izraudz īta rezultātu 
analīzei. Izraudz īties dozēšanai piem ērotas koncentr ācijas var, izman ­
tojot diapazona atrašanas testu.  
Katra testa koncentr ācija jādod vismaz trim paral ēlām testa grup ām 
ar 10 bitēm katrā grupā. 
Papildus testa rind ām jāizdara mēģinājumi vismaz ar trim kontroles 
partijām pa 10 bit ēm katrā. Ja lieto organisko š ķīdinātāju vai mitri ­
nošo vielu, ir j āiekļauj trīs papildu kontroles partijas pa 10 bit ēm 
katrā – šķīdinātājam vai mitrinošajai vielai.  
1.6.2.  Toksicit ātes standarts  
Testa rind ā ir jāiekļauj toksicit ātes standarts. J āizvēlas vismaz tr īs 
devas, lai iek ļautu sagaid āmo LD  50 lielumu. Katrai testa devai j āiz­
manto vismaz tr īs paralēlo mēģinājumu sprosti, no kuriem katr ā ir 10 
bites. Vēlamais toksicit ātes standarts ir dimeto āts, kuram protokol ētā 
kontakta LD  50 – 24 h ir diapazon ā 0,10–0,30 μg a.v. uz biti (2). 
Tomēr ir pieņemami citi toksicit ātes standarti, ja past āv pietiekams 
daudzums datu, lai p ārbaudītu sagaidāmo devas sakar ību ar atbildes 
reakciju (piem ēram, parations).  
1.6.3.  Pak ļaušana iedarb ībai 
1.6.3.1.  Devu ievad īšana  
Anestezētas bites apstr ādā atsevišķi, vielu lietojot viet ēji. Bitēm pēc 
nejaušās izvēles nozīmē dažādas testa devas un kontroli. Attiec īgas 
koncentrācijas šķīduma 1 μl ar mikroaplikatoru uzliek katras bites 
torakālās daļas muguras pusei. Ja tas ir pamatoti, var lietot citus 
tilpumus. P ēc šķīduma uzlikšanas bites ievieto testa sprostos un 
tām piegādā saharozes š ķīdumus.  
1.6.3.2.  Ilgums  
Vēlamais testa ilgums ir 48 stundas. Ja starp 24 stund ām un 48 
stundām mirstība palielin ās vairāk nekā par 10 %, testa ilgums 
būtu jāpalielina l īdz maksim āli 96 stund ām ar nosac ījumu, ka 
kontroles grup ā mirstība nepārsniedz 10 %.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1048
 
1.6.4.  Nov ērojumi  
Mirstību protokol ē četras stundas p ēc devas došanas un p ēc tam 24 
stundas un 48 stundas. Ja ir vajadz īgs pagarin āts novērojumu laika 
posms, turpm āki novērtējumi jāizdara 24 stundu interv ālos maksim āli 
līdz 96 stund ām ar nosac ījumu, ka kontroles grup ā mirstība nav 
lielāka par 10 %.  
Testa laik ā novērota anom āla izturēšanās jāprotokolē. 
1.6.5.  Pie ļaujamā daudzuma tests  
Dažos gad ījumos (piem ēram, ja ir sagaid āms, ka testa vielai b ūs 
neliela toksicit āte) var izdar īt pieļaujamā daudzuma testu, izmantojot 
100 μg a.v. uz biti, lai par ādītu, ka LD  50 pārsniedz šo lielumu. 
Jālieto tā pati proced ūra, iekļaujot trīs paralēlas testa grupas testa 
devai, attiec īgo kontroles m ēģinājumu un toksicit ātes standartu. Ja 
mirstība parādās, jāizdara pilns p ētījums. Ja nov ēro sublet ālas 
ietekmes (skat īt 1.6.4. punktu), t ās jāprotokolē. 
2. DATI UN TO NOFORM ĒŠANA  
2.1. DATI  
Dati jāapkopo tabul ā, parādot katrai apstr ādātai grupai, k ā arī 
kontroles un toksicit ātes standarta grup ām izmantoto bišu skaitu, 
mirstību katrā novērojumu izdar īšanas brīdī un bišu skaitu ar 
anomālu izturēšanos. Mirst ības datus analiz ē ar piem ērotām statis­
tikas metod ēm (piemēram, varb ūtības vienības analīzi, slīdošo vidējo, 
binomiālo varbūtību) (3) (4). Katram ieteicamajam nov ērojumu izda ­
rīšanas brīdim (t. i., 24 stundas, 48 stundas un attiec īgā gadījumā 72 
stundas, 96 stundas) grafiski atliek devas attiec ības pret atbildes 
reakciju l īknes un apr ēķina līkņu slīpumus un vid ējo letālo devu 
(LD  50 ) ar 95 % ticam ības robežu. Korekcijas uz kontroles grupas 
mirstību var izdar īt, izmantojot Ebota korekciju (4) (5). LD  50 jāiz­
saka testa vielas μg uz biti.  
2.2. TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā jābūt šādai inform ācijai.  
2.2.1.  Testa viela:  
— fizikālais stāvoklis un fizik āli ķīmiskās īpašības (piem ēram, stabi ­
litāte ūdenī, tvaika spiediens),  
— ķīmiskās identifik ācijas dati, iek ļaujot strukt ūrformulu, t īrību 
(t. i., pestic īdiem aktīvās(-o) vielas(-u) identit āti un koncentr ā­
ciju(-as)).  
2.2.2.  Testa suga:  
— zinātniskais nosaukums, rase, aptuvens vecums (ned ēļās), savāk­ 
šanas metode, sav ākšanas datums,  
— inform ācija par testa bišu sav ākšanai izmantotaj ām kolonij ām, 
iekļaujot vesel ību, pieaugušo bišu slim ības, iepriekš ējo apstrādi 
utt. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1049
 
2.2.3.  Testa apst ākļi: 
— eksperimenta telpas temperat ūra un relat īvais mitrums,  
— turēšanas apst ākļi, iekļaujot sprostu tipu, lielumu un materi ālu, 
— testa vielas lietošanas metodes, piem ēram, lietotais nes ējšķīdinā­
tājs, bitei uzliktais testa š ķīduma tilpums, lietotais anest ēzijas 
līdzeklis,  
— testa pl āns, piemēram, izmantoto testa devu skaits un koncentr ā­
cijas, kontroles m ēģinājumu skaits; katrai testa koncentr ācijai un 
kontrolei paral ēlo mēģinājumu sprostu skaits un bišu skaits 
sprostā, 
— testa datums.  
2.2.4.  Rezult āti: 
— diapazona atrašanas priekšm ēģinājuma rezult āti, ja tas izdar īts, 
— izejas dati: mirst ība pie katras test ētās koncentr ācijas katrā novē­
rojumu izdar īšanas brīdī, 
— devas/atbildes reakcijas l īknes grafika testa beig ās, 
— LD  50 lielumi ar 95 % ticam ības robežu katr ā no ieteicamajiem 
novērojumu izdar īšanas brīžiem testa vielai un toksicit ātes stan­
dartam,  
— statistisk ās procedūras, kas izmantotas LD  50 noteikšanai,  
— mirstība kontroles m ēģinājumos,  
— citas nov ērotas vai izm ērītas bioloģiskas ietekmes un anom ālas 
bišu atbildes reakcijas,  
— novirzes no šeit aprakst ītās testa proced ūras un cita b ūtiska infor ­
mācija. 
3. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) EPPO/Council of Europe (1993). Decision-Making Scheme for 
the Environmental Risk Assessment of Plant Protection Products 
– Honeybees. EPPO bulletin, Vol. 23, N.1, p. 151–165. March 1993.
 
(2) Gough, H. J., McIndoe, E. C., Lewis, G. B. (1994). The use of 
dimethoate as a reference compound in laboratory acute toxicity 
tests on honeybees (Apis mellifera L.), 1981–1992. Journal of Apicultural Research 22, p. 119–125.
 
(3) Litchfield, J. T. and Wilcoxon, F. (1949). A simplified method 
of evaluating dose-effect experiments. Jour. Pharmacol. and 
Exper. Ther., 96, p. 99–113.  
(4) Finney, D. J. (1971). Probit Analysis. 3rd ed., Cambridge, 
London and New York.  
(5) Abbott, W. S. (1925). A method for computing the effectiveness 
of an insecticide. Jour. Econ. Entomol. 18, p. 265–267.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1050
 
C.18.  ADSORBCIJA/DESORBCIJA AR KRAT ĪŠANAS METODI  
1. METODE  
Šī metode ir ESAO TG 106 kopija augsnes adsorbcijas/desorbcijas 
noteikšanai, izmantojot krat īšanas metodi ( Batch Equilibrium 
Method ) (2000).  
1.1. IEVADS  
Metode ņem vērā gredzena testu un semin āru augsnes izv ēlei adsorb ­
cijas testa izveidei (1) (2) (3) (4) un ar ī esošās valsts līmeņa pamat­
nostādnes (5) (6) (7) (8) (9) (10) (11).  
Adsorbcijas/desorbcijas p ētījumi ir noder īgi būtiskas inform ācijas 
iegūšanai par ķimikāliju kustīgumu un sadal ījumu augsn ē, ūdenī un 
biosfēras gaisa nodal ījumos (12) (13) (14) (15) (16) (17) (18) (19) 
(20) (21). Inform āciju var izmantot, piem ēram, lai paredz ētu vai 
novērtētu ķimikālijas pieejam ību noārdīšanai (22) (23), p ārveidošanai 
un uzņemšanai organismos (24); izs ālīšanai cauri augsnes profilam 
(16) (18) (19) (21) (25) (26) (27) (28); gaistam ībai no augsnes (21) 
(29) (30); aizpl ūšanai no zemes virsmas dabiskajos ūdeņos (18) (31) 
(32). Adsorbcijas datus var izmantot sal īdzināšanai un model ēšanai 
(19) (33) (34) (35).  
Ķimikāliju sadal ījuma veidošan ās starp augsnes un ūdens fāzēm ir 
sarežģīts process, kas ir atkar īgs no vair ākiem atšķirīgiem faktoriem: 
no vielas ķīmiskajām īpašībām (12) (36) (37) (38) (39) (40), augsnes 
īpašībām (4) (12) (13) (14) (41) (42) (43) (44) (45) (46) (47) (48) 
(49) un klimata faktoriem, piem ēram, lietus, temperat ūras, saules 
gaismas un v ēja. Tādā kārtā daudzās parādības un meh ānismi, kas 
ir iesaist īti ķimikālijas adsorbcijas procesos augsn ē, nav piln ībā 
noskaidrojami ar vienk āršotu laboratorijas modeli, piem ēram, ar 
šeit aprakst īto metodi. Tom ēr, pat ja šo m ēģinājumu nevar attiecin āt 
uz visiem vid ē iespējamiem gad ījumiem, tas sniedz v ērtīgu inform ā­
ciju par vides saist ību ar kādas ķimikālijas adsorbciju.  
Skatīt arī vispārīgo ievadu.  
1.2. DARB ĪBAS JOMA  
Metodes uzdevums ir noskaidrot vielas adsorbcijas/desorbcijas 
izturēšanos augsn ē. Mērķis ir ieg ūt sorbcijas lielumu, ko 
varētu izmantot, lai paredz ētu sadalījumu augsn ē pie daž ādiem 
vides apst ākļiem; šaj ā nolūkā nosaka ķimikālijas līdzsvara 
adsorbcijas koeficientus daž ādās augsnēs kā augsnes raksturlie ­
lumu (piem ēram, organisk ā oglekļa satura, m ālu satura un 
augsnes strukt ūras un pH) funkciju. Lai iesp ējami plaš āk 
ietvertu attiec īgās vielas savstarp ējo iedarb ību ar dab ā sasto­
pamajām augsn ēm, ir jāizmanto daž ādu tipu augsnes.  
Šajā metodē adsorbcija ir ķimikālijas saist īšanās procesi ar augš ņu 
virsmu; metode neatš ķir dažādus adsorbcijas procesus (fizik ālo un 
ķīmisko adsorbciju) un t ādus procesus k ā virsmas kataliz ēta noārdī­ 
šanās, adsorbcija tilpum ā vai ķīmiskā reakcija. Adsorbciju, kas 
notiek uz augsnes veidotaj ām koloid ālajām daļiņām (diametrs 
< 0,2 μm), neņem vērā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1051
 
Augsnes parametri, ko uzskata par adsorbcijai vissvar īgākajiem, ir: 
organiskā oglekļa saturs (3) (4) (12) (13) (14) (41) (43) (44) (45) 
(46) (47) (48); m ālu saturs un augsnes strukt ūra (3) (4) (41) (42) (43) 
(44) (45) (46) (47) (48) un pH joniz ējamiem savienojumiem (3) (4) 
(42). Citi augsnes parametri, kuri var ietekm ēt konkrētas vielas 
adsorbciju/desorbciju, ir efekt īvā katjonu apmai ņas spēja (EKAS), 
amorfo dzelzs un alum īnija oksīdu saturs, jo īpaši vulk āniskajās un 
tropu augsn ēs, kā arī īpatnējā virsma (49).  
Tests ir izstr ādāts, lai nov ērtētu ķimikālijas adsorbciju uz daž ādu tipu 
augsnēm ar daž ādu organisk ā oglekļa saturu, m ālu saturu, augsnes 
struktūru un pH. Tas iek ļauj trīs posmus.  
1. posms:  iepriekšēja izpēte, lai noteiktu:  
— augsnes/š ķīduma attiec ību, 
— adsorbcijas l īdzsvara iest āšanās laiku un l īdzsvara st āvoklī 
adsorbēto testa vielas daudzumu,  
— testa vielas adsorbciju uz testa trauku virsm ām un testa 
vielas stabilit āti testa laik ā. 
2. posms:  skrīninga tests – adsorbciju p ēta pieciem daž ādiem 
augsnes tipiem ar adsorbcijas kin ētiku vienai koncentr ācijai un 
nosaka sadal ījuma koeficientu K  d un K  oc . 
3. posms:  Freindliha adsorbcijas izotermas noteikšana, lai noteiktu, 
kā koncentr ācija ietekm ē adsorbcijas pak āpi uz augsn ēm. 
Desorbcijas p ētījums ar desorbcijas kin ētikas/Freindliha desorb ­
cijas izotermas noteikšanu (1. papildin ājums).  
1.3. DEFIN ĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
Simbols Defin īcija Vien ības 
A t i adsorbcijas procentu ālais daudzums laika punkt ā t i % 
A eq adsorbcijas procentu ālais daudzums adsorbcijas l īdzsvara 
stāvoklī % 
m s ads ðt i Þ uz augsnes adsorb ētās testa vielas masa laika punkt ā t i μg 
m s ads ðΔt i Þ uz augsnes adsorb ētās testa vielas masa laika interv ālā Δt i μg 
m s ads ðeqÞ uz augsnes adsorb ētās testa vielas masa adsorbcijas l īdz­
svara stāvoklī μg 
m 0 testa vielas masa m ēģenē adsorbcijas testa s ākumā μg 
m m ads ðt i Þ testa vielas masa alikvot ā (v a A ) laika punkt ā t i μg 
m aq ads ðeqÞ vielas masa š ķīdumā adsorbcijas l īdzsvara st āvoklī μg 
m soil augsnes f āzes daudzums, izteikts k ā augsnes saus ā masa g  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1052
 
Simbols Defin īcija Vien ības 
C st vielas izejas š ķīduma masas koncentr ācija μg cm  -3 
C 0 testa šķīduma sākotnējā masas koncentr ācija saskar ē ar 
augsni μg cm  -3 
C aq ads ðt i Þ vielas masas koncentr ācija ūdens fāzē laika punkt ā t i , kad 
veic analīzi μg cm  -3 
C s ads ðeqÞ uz augsnes adsorb ētās vielas saturs adsorbcijas l īdzsvara 
stāvoklī μg g  -1 
C aq ads ðeqÞ vielas masas koncentr ācija ūdens fāzē adsorbcijas l īdzsvara 
stāvoklī μg cm  -3 
V 0 sākotnējais tilpums ūdens fāzei, kas adsorbcijas testa laik ā 
saskaras ar augsni cm 3 
v a A alikvota tilpums, kur ā mēra testa vielu cm  3 
K d adsorbcijas sadal ījuma koeficients cm  3 g -1 
K oc organiskā oglekļa normaliz ētais adsorbcijas koeficients cm  3 g -1 
K om organiskās vielas normaliz ētais sadal ījuma koeficients cm  3 g -1 
K F ads Freindliha adsorbcijas koeficients μg 1-1/n (cm  3 ) 1/n g -1 
1/n Freindliha pak āpes rādītājs 
D t i desorbcijas procentu ālais daudzums laika punkt ā t i % 
D Δt i desorbcijas procentu ālais daudzums laika interv ālā Δt i % 
K des šķietamais desorbcijas koeficients cm  3 g -1 
K F ads Freindliha desorbcijas koeficients μg 1-1/n (cm  3 ) 1/n g -1 
m aq ads ðt i Þ no augsnes desorb ētās testa vielas masa laika punkt ā t i μg 
m m ads ðΔt i Þ no augsnes desorb ētās testa vielas masa laika interv ālā Δt i μg 
m m ads ðeqÞ analītiski noteikt ā vielas masa ūdens fāzē desorbcijas 
līdzsvara st āvoklī μg 
m aq ads ðeqÞ testa vielas desorb ētā kopējā masa līdzsvara st āvoklī μg 
m s ads ðΔt i Þ testa vielas masa, kas palikusi adsorb ēta uz augsnes p ēc 
laika interv āla Δt i μg 
m aq A vielas masa, kas nepiln īgas tilpuma aizvietošanas d ēļ 
palikusi p ēc adsorbcijas l īdzsvara sasniegšanas μg 
C s ads ðeqÞ testa vielas saturs, kas palikusi adsorb ēta uz augsnes 
desorbcijas l īdzsvara st āvoklī μg g -1 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1053
 
Simbols Defin īcija Vien ības 
C aq ads ðeqÞ testa vielas masas koncentr ācija ūdens fāzē desorbcijas 
līdzsvara st āvoklī μg cm  -3 
V T tilpums ūdens fāzei, kas saskaras ar augsni desorbcijas 
kinētikas eksperimenta laik ā, ko izdara ar virknes metodi cm 3 
V R supernatanta tilpums, kas aizvad īts no mēģenes pēc 
adsorbcijas l īdzsvara sasniegšanas un aizvietots ar t ādu 
pašu 0,01 M CaCl  2 tilpumu cm 3 
v a D alikvota tilpums, kas desorbcijas eksperimenta laik ā, kuru 
izdara ar virknes metodi, ņemts anal īzei no laika punkta (i) cm 3 
V r r Šķīduma tilpums, kas ņemts no m ēģenes (i) testa vielas 
mērījumam desorbcijas kin ētikas eksperiment ā (paralēlā 
metode) cm 3 
V r F šķīduma tilpums, kas ņemts no m ēģenes testa vielas 
mērījumam desorbcijas l īdzsvara st āvoklī cm 3 
MB masas bilance % 
m E testa vielas kop ējā masa, kas ekstrah ēta no augsnes un no 
testa trauka sieni ņām divos posmos μg 
V rec pēc adsorbcijas l īdzsvara atg ūtais supernatanta tilpums cm  3 
P ow sadalījuma koeficients sist ēmā oktanols/ ūdens 
pKa disoci ācijas konstante 
S w šķīdība ūdenī g l  -1 
1.4. TESTA METODES PRINCIPS  
Neiezīmētas vai radioakt īvi iezīmētas testa vielas š ķīdumu 0,01 M 
kalcija hlor īdā zināmus tilpumus ar zin āmām koncentr ācijām 
pievieno augsnes paraugiem, kam ir zin āma sausā masa un kas 
iepriekš ir sasnieguši l īdzsvara st āvokli 0,01 M kalcija hlor īdā. 
Maisījumu atbilst īgu laiku krata. Augsnes suspensijas p ēc tam atdala 
centrifugējot un, ja v ēlas, filtrē un analiz ē ūdens fāzi. Uz augsnes 
parauga adsorb ēto testa vielas daudzumu apr ēķina kā starpību starp 
šķīdumā sākotnēji esošo testa vielas daudzumu un eksperimenta 
beigās palikušo daudzumu (netieš ā metode).  
Pēc izvēles adsorb ēto testa vielas daudzumu var noteikt ar ī tiešā 
augsnes anal īzē (tiešā metode). P ēdējā minētā procedūra, kas ietver 
ekstrakciju vair ākos posmos ar atbilst īgu šķīdinātāju, ir ieteicama 
gadījumos, kad vielas š ķīdumu koncentr āciju starp ību nevar prec īzi 
noteikt. Š ādi gadījumi ir, piem ēram: testa vielas adsorbcija uz testa 
trauku virsmas, testa vielas nestabilit āte eksperimenta laik ā, vāja 
adsorbcija, kas noved tikai pie niec īgas šķīduma koncentr ācijas 
maiņas; un stipra adsorbcija, kas noved pie mazas koncentr ācijas, 
ko nevar prec īzi noteikt. Ja izmanto radioakt īvi iezīmētu vielu, no 
augsnes ekstrah ēšanas var izvair īties, pārpelnojot augsnes f āzi un 
analizējot ar šķidruma scintil ācijas skait ītāju. Tomēr šķidruma scinti ­
lācijas skait īšana ir nespecifiska metode, kas nevar atš ķirt sākumpro­
duktus un p ārveidošan ās produktus; t ādēļ tā būtu jāizmanto tikai tad, 
ja testa ķimikālija ir stabila p ētījuma laik ā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1054
 
1.5. INFORM ĀCIJA PAR TESTA VIELU  
Reaktīviem jābūt analītiskas tīrības pakāpes. Ir ieteicams lietot neie ­
zīmētās testa vielas ar zin āmu uzbūvi un vēlams vismaz 95 % t īrību 
vai radioakt īvi iezīmētas testa vielas ar zin āmu uzbūvi un radioakt īvi 
tīras. Marķiervielām ar īsu pussabrukšanas periodu j āpielieto korek ­
cijas uz sabrukšanu.  
Pirms adsorbcijas/desorbcijas testu izdar īšanas vajadz īga šāda infor­
mācija par testa vielu:  
a) šķīdība ūdenī (A.6);  
b) tvaika spiediens (A.4) vai Henrija likuma konstante;  
c) abiotiska no ārdīšanās: hidrolīze kā pH funkcija (C.7);  
d) sadalījuma koeficients (A.8);  
e) vieglā bionoārdīšanās (C.4), t. i., aerob ā un anaerob ā pārvēršanās 
augsnē; 
f) jonizējamo vielu pKa;  
g) tiešā fotolīze ūdenī (t. i., UV-Vis absorbcijas spektri ūdenī, 
kvantu izn ākums) un fotono ārdīšanās uz augsnes.  
1.6. TESTA PIEM ĒROJAMĪBA 
Tests ir piem ērojams ķīmiskām vielām, kurām ir pieejama anal ītiska 
metode ar pietiekamu precizit āti. Svarīgs parametrs, kas var ietekm ēt 
rezultātu ticamību, īpaši, ja r īkojas pēc netiešās metodes, ir testa 
vielas stabilit āte testa laika m ērogā. Tāpēc priekšm ēģinājumā ir obli­
gāti jāpārbauda vielas stabilit āte; ja ir nov ērojama pārveidošan ās testa 
laika mērogā, ir ieteicams galveno p ētījumu veikt, analiz ējot gan 
augsnes, gan ūdens fāzes. 
Grūtības var rasties, izdarot šo testu viel ām ar mazu š ķīdību ūdenī 
(Sw < 10  –4 g l –1 ), kā arī stipri lādētām vielām, tādēļ, ka koncentr ā­
ciju ūdens fāzē nevar izm ērīt ar pietiekamu anal ītisku precizit āti. 
Tādos gadījumos ir j āveic papildu pas ākumi. Pamatnost ādnes, kā 
rīkoties min ēto problēmu gadījumā, ir dotas š īs metodes attiec īgās 
iedaļās. 
Analizējot gaistošas vielas, ir j āpievērš uzman ība, lai izvair ītos no 
zudumiem p ētījuma laik ā. 
1.7. METODES APRAKSTS  
1.7.1.  Apr īkojums un ķīmiskie rea ģenti 
Laboratorijas standartapr īkojums, īpaši šāds: 
a) mēģenes vai trauki eksperimentu veikšanai. Ir svar īgi, lai attie ­
cīgās mēģenes vai trauki:  
— precīzi atbilstu centrif ūgai, lai samazin ātu manipul āciju un 
pārneses kļūdas, 
— būtu izgatavoti no inerta materi āla, kas l īdz minimumam 
samazinātu testa vielas adsorbciju uz virsmas;  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1055
 
b) kratīšanas ierīce: vertik ālais kratītājs vai līdzvērtīgs aprīkojums; 
kratīšanas ier īcei kratīšanas laik ā jānotur augsne suspend ētā 
stāvoklī; 
c) centrif ūga: vēlams, liela ātruma, piem ēram, ar centrb ēdzes spēku 
> 3 000 g, ar kontrol ējamu temperat ūru, tāda, kas var no ūdens 
šķīduma atdal īt daļiņas, kuru diametrs ir liel āks par 0,2 mikro ­
metriem. Trauki krat īšanas un centrifug ēšanas laik ā jānoslēdz ar 
uzmavām, lai izvair ītos no izgaišanas un ūdens zudumiem; lai 
līdz minimumam samazin ātu adsorbciju uz uzmav ām, jālieto 
deaktivētas uzmavas, piem ēram, ar teflonu kl ātas uzskrūvējamas 
uzmavas;  
d) nav oblig āti: filtrēšanas ierīce; filtri ar 0,2 μm porain ību, sterili, 
vienreizējas lietošanas. Īpaši jāpievērš uzman ība filtru materi āla 
izvēlei, lai izvair ītos no testa vielas zudumiem uz t ā; slikti šķīs­
tošām testa viel ām organiska materi āla filtri nav ieteicami;  
e) analītiskie instrumenti, piem ēroti testa ķimikālijas koncentr ācijas 
mērīšanai;  
f) žāvēšanas skapis, kas var uztur ēt temperat ūru 103  o C līdz 110  o C 
intervālā. 
1.7.2.  Augš ņu raksturošana un izv ēle 
Augsnes j āraksturo ar trim parametriem, ko uzskata par t ādiem, no 
kā lielā mērā atkarīga adsorbcijas sp ēja: organiskais ogleklis, m ālu 
saturs un augsnes strukt ūra, pH. K ā jau min ēts (skatīt “Darbības 
jomu”), citas augsnes fizik āli ķīmiskās īpašības var ietekm ēt 
konkrētas vielas adsorbciju/desorbciju, un š ādos gadījumos tās 
jāņem vērā. 
Augsnes raksturošanai izmantojam ās metodes ir ļoti svarīgas, un tās 
var ļoti nozīmīgi ietekm ēt rezultātus. Tādēļ ir ieteicams augsnes pH 
mērīt 0,01 M CaCl  2 šķīdumā (tas ir š ķīdums, ko izmanto 
adsorbcijas/desorbcijas testos) saska ņā ar atbilstošo ISO metodi 
(ISO-10390-1). Ir ar ī ieteicams citas attiec īgās augsnes īpašības 
noteikt saska ņā ar standartmetod ēm (piemēram, ISO  Handbook of 
Soil Analysis ); tas ļauj sorbcijas datu anal īzi pamatot ar starptautiski 
standartiz ētiem augsnes parametriem. Dažas pamatnost ādnes 
esošajām augsnes anal īzes un raksturošanas standartmetod ēm ir 
dotas (50)–(52). Augsnes testu metožu kalibr ēšanai ir ieteicams 
izmanot standarta augsnes.  
Pamatnost ādnes adsorbcijas/desorbcijas eksperimentu augš ņu izvēlei 
ir dotas 1. tabul ā. Septiņas izraudz ītās augsnes iek ļauj augšņu tipus, 
kas ir sastopami m ērenajās ģeogrāfiskajās joslās. Augsn ēm, kas 
izraudzītas jonizējamām testa viel ām, būtu jāiekļauj plašs pH diapa ­
zons, lai var ētu novērtēt vielas adsorbciju joniz ētajā un nejoniz ētajā 
formā. Pamatnost ādnes, cik daudzas daž ādas augsnes lietot daž ādos 
testa posmos, ir dotas 1.9. punkt ā “Testa izpild īšana”.  
Ja priekšroku dod citiem augš ņu tipiem, t ās jāraksturo ar vieniem un 
tiem pašiem parametriem un to īpašībām jāmainās līdzīgi, kā aprak­
stīts 1. tabul ā, pat ja t ās precīzi neatbilst attiec īgajiem krit ērijiem.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1056
 
1. tabula  
Pamatnost ādnes augsnes paraugu izv ēlei adsorbcijai/desorbcijai  
Augsnes tips pH diapazons (0,01 M 
CaCl  2 šķīdumā) Organiskā oglekļa 
saturs (%) Mālu saturs (%) Augsnes strukt ūra (  1 ) 
1 4,5—5,5 1,0—2,0 65–80 m āli 
2 > 7,5 3,5—5,0 20–40 viegls m āls 
3 5,5—7,0 1,5—3,0 15–25 viegls smilšm āls 
4 4,0—5,5 3,0—4,0 15–30 smilšm āls 
5 < 4,0—6,0 (  2 ) < 0,5—1,5 (  2 ) ( 3 ) < 10–15 (  2 ) m ālsmilts 
6 > 7,0 < 0,5—1,0 (  2 ) ( 3 ) 40–65 viegls m āls/māls 
7 < 4,5 > 10 < 10 smilts/m ālsmilts  
( 1 ) Saskaņā ar FAO  un ASV sist ēmu (85). 
( 2 ) Attiec īgos main īgos lielumus b ūtu vēlams iekļaut norādītajā diapazon ā. Ja tomēr rodas gr ūtības atrast piem ērotu 
augsnes materi ālu, ir pieļaujami lielumi, kas maz āki par nor ādīto minimumu. 
( 3 ) Augsnes, kur ās ir mazāk par 0,3 % organisk ā oglekļa, var deform ēt korelāciju starp organisko vielu saturu un 
adsorbciju. T ādēļ ir ieteicams izmantot augsnes ar minim ālo organisk ā oglekļa saturu 0,3 %.  
1.7.3.  Augsnes paraugu sav ākšana un glab āšana  
1.7.3.1.  Savākšana  
Īpaša paraugu ņemšanas metode vai r īki nav ieteikti; paraugu ņemšanas 
metode ir atkar īga no pētījuma mērķa (53) (54) (55) (56) (57) (58).  
Jāņem vērā sekojošais:  
a) ir vajadz īga sīka inform ācija par lauka v ēsturi; tā ietver atrašan ās 
vietu, augu segu, apstr ādi ar pestic īdiem un/vai m ēslošanas l ī­
dzekļiem, biolo ģiskās piedevas vai nejaušu pies ārņojumu. Attie ­
cībā uz paraugu ņemšanas vietu j āievēro ISO standarta par 
augsnes paraugu ņemšanu ieteikumi (ISO 10381-6);  
b) paraugu ņemšanas vieta j ādefinē ar UTM  (Universal Transversal 
Mercator-Projection/European Horizontal Datum ) koordin ātām 
vai ģeogrāfiskajām koordin ātām; tas var ētu dot iesp ēju nākotnē 
no jauna sav ākt konkrētu augsni vai var ētu palīdzēt definēt augsni 
atšķirīgās klasifikācijas sistēmās, ko lieto daž ādās valstīs. Turklāt 
ir jāvāc tika A horizonts l īdz 20 cm maksim ālajam dzi ļumam. 
Īpaši ja Nr. 7 tipa augsn ē kā augsnes da ļa ir klāt horizonts Oh, tas 
jāiekļauj paraug ā. 
Augsnes paraugi j ātransportē tādās tvertnēs un temperat ūras apstāk­ 
ļos, kas garant ē, ka augsnes s ākotnējās īpašības jūtami nemain ās. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1057
 
1.7.3.2.  Glab āšana  
Priekšroka dodama augsn ēm, kas tikko ņemtas no lauka. Vien īgi, ja 
tas nav iesp ējams, augsnes var glab āt apkārtējās vides temperat ūrā, 
un tās jāglabā gaisa sausas. Glab āšanas laika ierobežojumi nav 
ieteikti, bet augsnes, kas glab ātas ilgāk par trim gadiem, pirms lieto ­ 
šanas jāanalizē no jauna attiec ībā uz organisk ā oglekļa saturu, pH un 
katjonapmai ņas spēju. 
1.7.3.3.  Augsnes paraugu apstr āde un sagatavošana testam  
Augsnes izž āvē gaisa sausas apk ārtējās vides temperat ūrā (vēlams 
20–25  o C). Irdin āšana jāizdara ar minim ālu spēku, lai augsnes 
sākotnējā struktūra mainītos iespējami maz āk. Augsnes izsij ā līdz 
daļiņu lielumam ≤ 2 mm. Attiec ībā uz sijāšanas procesu j āievēro 
ISO standarta par augsnes paraugu ņemšanu ieteikumi (ISO 10381- 
6). Ir ieteicams augsni r ūpīgi homogeniz ēt, jo tas uzlabo rezult ātu 
atkārtojamību. Katras augsnes mitruma saturu nosaka trim alikvo ­
tiem, sildot 105  o C temperat ūrā, līdz nemain īgam svaram (aptuveni 
12 stundas). Visos apr ēķinos augsnes masa attiecin āma uz ž āvē­ 
šanas skap ī izžāvētu sausu masu, t. i., augsnes svaru kori ģē uz 
mitruma saturu.  
1.7.4.  Testa vielas sagatavošana piem ērošanai augsn ē 
Testa vielu izš ķīdina 0,01 M CaCl  2 šķīdumā destilētā vai dejoniz ētā 
ūdenī; CaCl  2 šķīdumu izmanto k ā ūdens šķīdinātāja fāzi, lai uzlabotu 
centrifugēšanu un l īdz minimumam samazin ātu katjonapmai ņu. 
Izejas šķīduma koncentr ācijai vēlams būt par trim k ārtas lielumiem 
lielākai par izmantojam ās analītiskās metodes atkl āšanas robežu. Šis 
slieksnis nodrošina prec īzus mērījumus attiec ībā uz šajā metodē 
izmantoto metodiku; turkl āt izejas š ķīduma koncentr ācijai jābūt 
mazākai par testa vielas š ķīdību ūdenī. 
Izejas šķīdumu vēlams pagatavot tieši pirms lietošanas uz augsnes 
paraugiem, un tas j āglabā noslēgtā traukā tumsā 4 o C temperat ūrā. 
Glabāšanas ilgums ir atkar īgs no testa vielas stabilit ātes un tās 
koncentrācijas šķīdumā. 
Vienīgi slikti š ķīstošām vielām (S  w < 10  –4 g l –1 ) var būt vajadzīgs 
piemērots šķīdību palielinošs rea ģents, ja ir gr ūti izšķīdināt testa 
vielu. Šķīdību palielinošajam rea ģentam: a) j ājaucas ar ūdeni, 
piemēram, tas var b ūt metanols vai acetonitrils; b) t ā daudzums 
nedrīkst būt lielāks par 1 % no izejas š ķīduma kop ējā tilpuma, un 
tam jāveido vēl mazāka daļa testa vielas š ķīdumā, kurš saskarsies 
ar augsni (v ēlams maz āk par 0,1 %); un c) nav j ābūt virsmas 
aktīvam vai j āreaģē ar testa ķimikāliju solvol īzes reakcij ās. Šķīdību 
palielinoš ā reaģenta izmantošana ir j āizvirza un j āpamato darba 
protokolā. 
Cita alternat īva slikti š ķīstošām vielām ir pievienot testa vielu 
testa sist ēmai ar pal īgšķīdinātāju: testa vielu izš ķīdina organisk ā 
šķīdinātājā, kura alikvotu pievieno sist ēmai, ko veido augsne un 
0,01 M CaCl  2 šķīdums destil ētā vai dejoniz ētā ūdenī. Organisk ā 
šķīdinātāja saturam ūdens fāzē jābūt iespējami mazam, parasti ne 
lielākam par 0,1 %. Organisk ā šķīduma piejaukšana var rad īt 
sliktu tilpuma atk ārtojamību. Tā var rasties papildu k ļūda, jo 
testa vielas un pal īgšķīdinātāja koncentr ācija visos testos neb ūs 
vienāda. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1058
 
1.8. ADSORBCIJAS/DESORBCIJAS TESTA IZDAR ĪŠANAS PRIEKŠ ­
NOTEIKUMI  
1.8.1.  Anal ītiskā metode  
Galvenie parametri, kas var ietekm ēt sorbcijas m ērījumu precizit āti, 
ir analītiskās metodes precizit āte šķīduma un adsorb ētās fāzes 
analīzē, testa vielas stabilit āte un tīrība, sorbcijas l īdzsvara sasnieg ­ 
šana, šķīduma koncentr ācijas maiņas lielums, augsnes/š ķīduma attie ­
cība un augsnes strukt ūras pārmaiņas līdzsvara iest āšanās procesa 
laikā (35) (59)–(62). Daži piem ēri, kas attiecas uz precizit ātes jautā­
jumiem, ir doti 2. papildin ājumā. 
Izmantojam ās analītiskās metodes ticam ība ir jāpārbauda koncentr ā­
ciju diapazon ā, kāds sagaid āms testa laik ā. Eksperimentators var 
brīvi izveidot piem ērotu metodi ar piem ērotu pareiz ību, precizit āti, 
atkārtojamību, atklāšanas robež ām un nosak āmo daudzumu. Pamat ­
nostādnes, kā izdarīt šādu testu, ir dotas turpm āk aprakst ītajā ekspe­
rimentā. 
Piemērotu 0,01 M CaCl  2 tilpumu, piem ēram, 100 cm  3 , krata četras 
stundas ar t ādas augsnes iesvaru, piem ēram, 20 g, kurai ir liela 
adsorbcijas sp ēja, t. i., liels organisk ā oglekļa un mālu saturs; 
iesvarus un tilpumus var main īt atkarībā no anal ītiskajām vaja­
dzībām, bet augsnes/š ķīduma attiec ība 1:5 ir ērts sākuma punkts. 
Maisījumu centrifug ē un ūdens fāzi var nofiltr ēt. Ūdens fāzei 
pievieno noteiktu testa vielas izejas š ķīduma tilpumu, lai sasniegtu 
nominālo koncentr āciju tajā koncentr āciju diapazon ā, kāds sagaid āms 
testa laikā. Minētais tilpums nedr īkst pārsniegt 10 % no ūdens fāzes 
galīgā tilpuma, lai iesp ējami maz āk mainītu pirmslīdzsvara st āvokļa 
šķīduma īpašības. Šķīdumu analiz ē. 
Lai izsl ēgtu metodes nejauš ās kļūdas un augsnes rad ītos 
matricas efektus, ir j āiekļauj viens tukšais m ēģinājums, kas 
sastāv no sist ēmas: augsne + CaCl  2 šķīdums (bez testa 
vielas).  
Analītiskās metodes, ko var izmantot sorbcijas m ērījumiem, 
iekļauj gāzu šķidruma hromatogr āfiju (GLC), augstas izš ķiršanas 
šķidrumu hromatogr āfiju ( HPLC ), spektrometriju (piem ēram, 
GC/masspektrometriju,  HPLC /masspektrometriju) un š ķidrumu 
scintilācijas skait īšanu (radioakt īvi iezīmētām vielām). Neatkar īgi 
no izmantot ās analītiskās metodes to uzskata par piem ērotu, ja 
atgūtais daudzums ir starp 90 % un 110 % no nomin āllie­
luma. Lai var ētu izdarīt kvantitat īvo noteikšanu un nov ērtēšanu 
pēc sadalīšanas, anal ītiskās metodes atkl āšanas robež ām jābūt 
vismaz par diviem k ārtas lielumiem maz ākām par nomin ālo 
koncentrāciju. 
Adsorbcijas p ētījumiem pieejam ās analītiskās metodes parame ­
triem un atkl āšanas robež ām ir svar īga loma testa apst ākļu 
definēšanā un vis ā testa eksperimenta izpild ē. Šeit pied āvātā 
metode izkl āsta vispārīgo eksperimenta gaitu un sniedz ietei ­
kumus un pamatnost ādnes alternat īviem risin ājumiem, ja anal ī­
tiskā metode un laboratorijas apr īkojums var ētu uzlikt ierobe ­ 
žojumus.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1059
 
1.8.2.  Optim ālas augsnes/š ķīduma attiec ības izvēle 
Piemērotas augsnes attiec ības pret š ķīdumu izv ēle sorbcijas p ētīju­
miem ir atkar īga no sadal ījuma koeficienta K  d un vēlamās relatīvās 
adsorbcijas pak āpes. Vielas koncentr ācijas pārmaiņas šķīdumā 
nosaka m ērījumu statistisko pareiz ību, kas pamatojas uz adsorbcijas 
vienādojuma formu un anal ītiskās metodikas robež ām ķimikālijas 
koncentrāciju noteikšan ā šķīdumā. Tāpēc vispārējā praksē ir lietde­
rīgi noteikt dažas nemain īgas attiec ības, kurām adsorb ētais procen ­
tuālais daudzums ir virs 20 % un, v ēlams, > 50 % (62), iev ērojot, ka 
testa vielas koncentr ācijai ūdens fāzē jābūt pietiekami augstai, lai to 
varētu precīzi izmērīt. Tas ir jo īpaši nozīmīgi liela adsorbcijas 
procentuālā daudzuma gad ījumā. 
Ērta pieeja piem ērotas augsnes/ ūdens attiec ības izvēlei pamatojas uz 
K d lielumu, kas noteikts priekšm ēģinājumā vai ar izveidotu noteik ­ 
šanas metodi (3. papildin ājums). Piem ērotu augsnes/ ūdens attiec ību 
pēc tam var izv ēlēties no grafika, ko ieg ūst, atliekot augsnes/ ūdens 
attiecību atkarībā no K  d konkrētiem adsorbcijas procentu ālajiem dau ­
dzumiem (1. att ēls). Šajā grafikā pieņem, ka adsorbcijas vien ādojums 
ir lineārs (  1 ). Pielietojamo sakar ību iegūst, pārveidojot K  d 4. vienā­
dojumu 1. vien ādojuma veid ā: 
V 0 
m soil ¼ Í m 0 
m s ads ðeqÞ Ä 1 Î 
K d (1) 
vai logaritmisk ā formā, pieņemot, ka R = m  soil=V 0 and A  eq %=100 =  m s ads ðeqÞ 
m 0 : 
logR ¼ ÄlogK  d þ log " 
ðA eq %=100Þ 
ð1 Ä A eq %=100Þ # (2)
 
1. attēls. Augsnes/š ķīduma attiec ības sakar ība ar K  d pie dažādiem 
adsorbētās testa vielas procentu ālajiem daudzumiem  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1060  
( 1 ) C s ads ðeqÞ ¼ K d ·C aq ads ðeqÞ:
 1. attēls rāda vajadz īgās augsnes/š ķīduma attiec ības kā K d funkciju 
dažādiem adsorbcijas l īmeņiem. Piem ēram, pie augsnes/š ķīduma 
attiecības 1:5 un K  d = 20 adsorb ēti ir aptuveni 80 %. Lai ieg ūtu 
50 % adsorbciju pie t ā paša K  d , ir jālieto 1:25 attiec ība. Šī pieeja 
piemērotas augsnes/š ķīduma attiec ības izvēlei dod pētniekam iesp ēju 
elastīgi piemēroties eksperimenta vajadz ībām. 
Lielākas grūtības rodas, ja ķimikālijas adsorb ējas stipri vai ļoti 
nedaudz. Ja adsorbcija ir niec īga, ir ieteicams izmantot augsnes/ ­ 
šķīduma attiec ību 1:1, kaut ar ī dažiem ļoti organisku augš ņu tipiem 
var būt vajadzīga mazāka attiecība, lai izveidotos dub ļu putriņa. 
Jābūt uzmanīgiem ar anal īzes metodiku, m ērot mazas š ķīduma 
koncentrācijas pārmaiņas; citādi adsorbcijas m ērījumi būs nepareizi. 
No otras puses, pie ļoti lieliem sadal ījuma koeficientiem Kd 
augsnes/š ķīduma attiec ību var palielin āt līdz 1:100, lai š ķīdumā 
paliktu noz īmīgs ķimikālijas daudzums. Tom ēr jāpievērš uzman ība 
labas sajaukšanas nodrošin āšanai un j ādod sistēmai pietiekams laiks 
līdzsvara sasniegšanai. Alternat īva pieeja šiem gal ējiem gadījumiem, 
ja nav piem ērotas anal īzes metodikas, ir iepriekš nov ērtēt Kd 
lielumu, izmantojot aptuvenas nov ērtēšanas metodes, kas balst ās, 
piemēram, uz P  ow lielumiem (3. papildin ājums). Tas jo īpaši var 
noderēt maz adsorb ētām/polārām ķimikālijām ar P  ow < 20 un 
lipofīlām/stipri adsorb ējamām vielām ar P  ow > 10  4 . 
1.9. TESTA IZPILD ĪŠANA  
1.9.1.  Testa apst ākļi 
Visus eksperimentus izdara apk ārtējās vides temperat ūrā un, ja iesp ē­
jams, nemain īgā temperat ūrā starp 20  o C un 25  o C. 
Centrifug ēšanas apst ākļiem jābūt tādiem, lai var ētu atdalīt no 
šķīduma daļiņas, lielākas par 0,2 μm. Šis lielums atbilst maz ākajai 
daļiņai, ko uzskata par cietu da ļiņu, un tā ir robeža starp cietu un 
koloidālu daļiņu. Pamatnost ādnes, kā noteikt centrifug ēšanas apst āk­ 
ļus, ir dotas 4. papildin ājumā. 
Ja centrifug ēšanas apr īkojums nevar nodrošin āt atdalīšanu daļiņām, 
kas ir liel ākas par 0,2 μm, var izmantot centrifug ēšanas apvienojumu 
ar 0,2 μm filtriem. Filtriem j ābūt izgatavotiem no piem ērota inerta 
materiāla, lai izvair ītos no testa vielas zudumiem uz filtriem. Katr ā 
ziņā būtu jāpārbauda, vai filtr ējot nerodas testa vielas zudumi.  
1.9.2.  Testa 1. posms – priekšm ēģinājumi  
Priekšmēģinājumu izdar īšanas mērķis jau ir dots ieda ļā “Darbības 
joma”. Pamatnost ādnes šāda testa izveidošanai ir dotas turpm āk 
piedāvātajā eksperiment ā. 
1.9.2.1.  Optim ālas augsnes/š ķīduma attiec ības izvēle 
Izmanto divu tipu augsnes un tr īs augsnes/š ķīduma attiec ības (seši 
eksperimenti). Viena tipa augsn ē ir liels organisk ā oglekļa saturs un 
mazs mālu saturs, un otr ā augsnē ir mazs organisk ā oglekļa saturs un 
liels mālu saturs. Ir ieteicamas š ādas augsnes/š ķīduma attiec ības: 
— 50 g augsnes un 50 cm  3 testa vielas š ķīduma ūdenī (attiecība 
1:1), ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1061
 
— 10 g augsnes un 50 cm  3 testa vielas š ķīduma ūdenī (attiecība 
1:5), 
— 2 g augsnes un 50 cm  3 testa vielas š ķīduma ūdenī (attiecība 
1:25),  
Minimālais augsnes daudzums, ar ko var izdar īt eksperimentu, ir 
atkarīgs no laboratorijas apr īkojuma un izmantoto anal ītisko metožu 
efektivitātes. Tom ēr ir ieteicams izmantot vismaz 1 g un, v ēlams, 
2 g, lai ieg ūtu ticamus testa rezult ātus. 
Vienu kontroles paraugu, kas satur tikai testa vielu 0,01 M CaCl  2 
šķīdumā (bez augsnes) pak ļauj precīzi tiem pašiem posmiem k ā testa 
sistēmas, lai p ārbaudītu testa vielas stabilit āti CaCl  2 šķīdumā un tās 
iespējamo adsorbciju uz testa trauku virsm ām. 
Tai pašai testa proced ūrai pakļauj augsnes tukšo m ēģinājumu ar to 
pašu augsnes daudzumu un 0,01 M CaCl  2 šķīduma 50 cm  3 kopējo 
tilpumu (bez testa vielas). Tas anal īzē kalpo kā fona kontrole, lai 
noteiktu trauc ējošās vielas vai pies ārņotas augsnes.  
Visi eksperimenti, iek ļaujot kontroles m ēģinājumus un tukšos m ēģi­
nājumus, j āveic vismaz divas reizes. P ētījumam sagatavojamo 
paraugu kop ējo skaitu var apr ēķināt attiecībā uz izmantojamo meto ­
diku.  
Priekšmēģinājumu un galven ā pētījuma metodes pamat ā ir vienas un 
tās pašas, iz ņēmumi attiec īgā gadījumā ir minēti. 
Gaisa sausiem augsnes paraugiem ļauj sasniegt l īdzsvara st āvokli, 
pirms eksperimenta dienas kratot visu nakti (12 stundas) ar vismaz 45 cm
 3 0,01 M CaCl  2 . Pēc tam pievieno testa vielas izejas š ķīduma 
tilpumu, k āds vajadz īgs, lai sasniegtu gal īgo tilpumu 50 cm  3 . Šis 
izejas šķīdumam pievienotais tilpums: a) nep ārsniedz 10 % no 
ūdens fāzes 50 cm  3 galīgā tilpuma, lai iesp ējami maz āk mainītu 
pirmslīdzsvara st āvokļa šķīduma īpašības; b) vēlams dot testa vielas, 
kas ir saskar ē ar augsni, s ākotnējo koncentr āciju (C  0 ), kas ir vismaz 
par diviem k ārtas lielumiem liel āka nekā analītiskās metodes atkl ā­ 
šanas robeža; šis ierobežojums nodrošina iesp ēju veikt pareizus m ērī­
jumus, pat ja notiek stipra adsorbcija (> 90 %), un v ēlāk noteikt 
adsorbcijas izotermas. Ir ar ī ieteicams, ja tas ir iesp ējams, lai s ākot­
nējā koncentr ācija (C  0 ) nepārsniegtu pusi no vielas š ķīdības robežas.  
Piemērs, kā aprēķināt izejas š ķīduma koncentr āciju (C  st ), ir dots 
turpmāk. Pieņem, ka atkl āšanas robeža ir 0,01 μg cm  –3 un adsorbcija 
90 %; tādā veidā ar augsni saskar ē esošās testa vielas s ākotnējai 
koncentrācijai, vēlams būt 1 μg cm  –3 (divus kārtas lielumus liel ākai 
par atklāšanas robežu). Pie ņemot, ka ir pievienots maksim ālais ietei­
camais izejas š ķīduma tilpums, t. i., 5 cm  3 pie 45 cm  3 0,01 M CaCl  2 
šķīduma (= 10 % no izejas š ķīduma 50 cm  3 kopējā ūdens fāzes 
tilpuma), izejas š ķīduma koncentr ācijai jābūt 10 μg cm  –3 ; tas ir par 
trim kārtas lielumiem vair āk par anal ītiskās metodes atkl āšanas 
robežu.  
Ūdens fāzes pH jāmēra pirms saskares ar augsni un p ēc tam, jo tam 
ir liela noz īme visā adsorbcijas proces ā, jo īpaši joniz ējamām vielām. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1062
 
Maisījumu krata, l īdz ir sasniegts adsorbcijas l īdzsvars. L īdzsvara 
iestāšanās laiks augsn ēs ir ļoti atšķirīgs atkarībā no ķimikālijas un 
augsnes; 24 stundu laika posms parasti ir pietiekami ilgs (77). Priek ­ 
šmēģinājumā paraugus var ņemt secīgi 48 mais īšanas stundu laik ā 
(piemēram, pēc 4, 8, 24, 48 stund ām). Tom ēr analīzes laiks b ūtu 
jāapsver elast īgi, ievērojot laboratorijas darba grafiku.  
Ir divas iesp ējas analiz ēt testa vielas ūdens šķīdumu: a) paral ēlā 
metode un b) virknes metode. Ir j āuzsver, ka, kaut ar ī paralēlā 
metode eksperiment āli ir laika ietilp īgāka, rezult ātu matem ātiskā 
apstrāde ir vienk āršāka (5. papildin ājums). Tom ēr metodikas izv ēle 
ir atstājama eksperimentatoram, kuram ir j āņem vērā laboratorijas 
aprīkojums un resursi.  
a) Paralēlā metode: sagatavo tik daudz paraugus ar vienu un to pašu 
augsnes/š ķīduma attiec ību, cik ir laika interv ālu, kuros v ēlas pētīt 
adsorbcijas kin ētiku. Pēc centrifug ēšanas un, ja v ēlas, filtrēšanas 
pirmās mēģenes ūdens fāzi iespējami piln īgi atgūst un izm ēra, 
piemēram, pēc 4 stund ām, ar otr ās mēģenes ūdens fāzi to dara 
pēc 8 stund ām, ar treš ās – pēc 24 stund ām utt.;  
b) virknes metode: katrai augsnes/š ķīduma attiec ībai sagatavo tikai 
vienu paraugu divos eksempl āros. Noteiktos laika interv ālos 
maisījumu centrifug ē, lai atdal ītu fāzes. Neliel ā ūdens fāzes 
alikvotā daļā tūlīt analizē testa vielu; p ēc tam eksperimentu 
turpina ar s ākotnējo maisījumu. Ja p ēc centrifug ēšanas izdara 
filtrēšanu, laboratorijai ir vajadz īgs aprīkojums mazu ūdens 
alikvotu filtr ēšanai. Ir ieteicams, ka ņemto alikvotu tilpums 
kopā nepārsniedz 1 % no š ķīduma kop ējā tilpuma, lai b ūtiski 
nemainītos augsnes/š ķīduma attiec ība un lai nesamazin ātu izšķī­
dušās vielas masu, kas testa laik ā pieejama adsorbcijai.  
Adsorbcijas procentu ālo daudzumu  A t i aprēķina katrā laika punkt ā 
(t i ), pamatojoties uz nomin ālo sākotnējo koncentr āciju un parauga 
ņemšanas laik ā (t i ), izmērīto koncentr āciju, kas kori ģēta uz tukšo 
mēģinājumu. Lai noteiktu l īdzsvara plato, grafiski atliek  A t i atkarībā 
no laika (5. papildin ājuma 1. att ēls) (  1 ). Aprēķina arī K d lielumu 
līdzsvara st āvoklī. Pamatojoties uz K  d lielumu, 1. att ēlā izvēlas 
piemērotu augsnes/š ķīduma attiec ību tā, lai adsorbcijas procentu ālais 
daudzums b ūtu virs 20 % un v ēlams > 50 % (61). Visi izmantojamie 
vienādojumi un grafika konstru ēšanas principi ir ieda ļā “Dati un to 
noformēšana” un 5. papildin ājumā. 
1.9.2.2.  Adsorbcijas l īdzsvara iest āšanās laika un l īdzsvara st āvoklī adsor­
bētās testa vielas daudzuma noteikšana  
Kā jau minēts, A t i vai C aq ads atkarības no laika grafiskais att ēlojums 
ļauj noteikt adsorbcijas l īdzsvara sasniegšanu un l īdzsvara st āvoklī 
adsorbēto testa vielas daudzumu. 5. papildin ājuma 1. un 2. att ēls 
rāda šādu grafiku piem ērus. Līdzsvara iest āšanās laiks ir laiks, kas 
sistēmai vajadz īgs, lai sasniegtu l īdzsvaru.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1063  
( 1 ) Lai noteiktu l īdzsvara plato, var izmantot ar ī grafiku, kas att ēlo testa vielas koncentr ācijas 
ūdens fāzē C  aq ads Ê Ì  
atkarību no laika (skat īt 5. papildin ājuma 2. att ēlu).
 Ja konkrētai augsnei nav konstat ējams plato, bet vienm ērīgs palieli ­
nājums, tā cēlonis var b ūt komplic ējoši faktori, piem ēram, biono ār­
dīšanās vai lēna difūzija. Biono ārdīšanos var pier ādīt, atkārtojot 
eksperimentu ar steriliz ētu augsnes paraugu. Ja pat šaj ā gadījumā 
nav sasniegts plato, eksperimentatoram b ūtu jāmeklē citas par ādības, 
kas varētu būt iesaistītas konkr ētajā pētījumā; to var izdar īt attiecīgi 
mainot eksperimenta apst ākļus (temperat ūru, kratīšanas laiku, 
augsnes/š ķīduma attiec ības). Eksperimentatoram ir j āizlemj, vai 
turpināt testa proced ūru, neraugoties uz to, ka l īdzsvara st āvokli, 
iespējams, nevar ēs sasniegt.  
1.9.2.3.  Adsorbcija uz testa trauka virsmas un testa vielas stabilit āte 
Daļēju inform āciju par testa vielas adsorbciju uz testa trauku 
virsmas, k ā arī par testa vielas stabilit āti var ieg ūt, analizējot 
kontroles paraugus. Ja ir nov ērojams samazin ājums, liel āks par anal ī­
tiskās metodes standarta k ļūdu, varētu būt iesaistīta abiotiska no ārdī­ 
šanās un/vai adsorbcija uz testa trauka virsmas. Abas š īs parādības 
var atšķirt, ja rūpīgi nomazg ā trauka sienas ar zin āmu tilpumu piem ē­
rota šķīdinātāja un mazg āšanas šķīdumā analizē testa vielu. Ja 
adsorbcija uz testa trauka virsmas nav nov ērota, samazin ājums rāda 
testa vielas abiotisko nestabilit āti. Ja ir konstat ēta adsorb ēšanās, ir 
jāmaina testa trauku materi āls. Tomēr šajā eksperiment ā iegūtos 
datus par adsorbciju uz testa trauku virsmas nevar tieši ekstrapol ēt 
uz augsnes/š ķīduma eksperimentu. Augsnes kl ātbūtne ietekm ē šo 
adsorbciju.  
Papildu inform āciju par testa vielas stabilit āti var ieg ūt, nosakot 
masas bilanci atkar ībā no laika. Tas noz īmē, ka testa vielu analiz ē 
ūdens fāzē, augsnes ekstraktos un uz testa trauku sien ām. Starpība 
starp pievienot ās testa vielas masu un testa vielas masu summu 
ūdens fāzē, augsnes ekstraktos un uz testa trauka sien ām ir vien āda 
ar sadalījušās un/vai izgaisuš ās un/vai neekstrah ētās vielas masu. Lai 
noteiktu masas bilanci, eksperimenta laik ā jāsasniedz adsorbcijas 
līdzsvars.  
Masas bilanci nosaka gan augsn ēm, gan vienai augsnes/š ķīduma 
attiecībai katrai augsnei, kas l īdzsvara st āvoklī dod samazin ājumu 
virs 20 % un, v ēlams, > 50 %. Kad ar p ēdējā ūdens fāzes parauga 
analīzi pēc 48 stund ām ir pabeigts attiec ības atrašanas eksperiments, 
fāzes atdala centrifug ējot un, ja v ēlas, filtrējot. Ūdens fāzi atgūst 
iespējami pilnīgi un augsnei pievieno piem ērotu ekstrah ēšanas šķīdi­
nātāju (ekstrakcijas koeficients vismaz 95 %). Ieteicams izdar īt 
vismaz divas sec īgas ekstrah ēšanas. Nosaka testa vielas daudzumu 
augsnē un testa trauka ekstraktos un apr ēķina masas bilanci (Dati un 
to noform ēšana, vien ādojums (10)). Ja t ā ir mazāka par 90 %, 
uzskata, ka testa viela nav stabila testa laika m ērogā. Tomēr pētījumu 
var turpin āt, ja testa vielas nestabilit āti ņem vērā; šajā gadījumā ir 
ieteicams abas f āzes analiz ēt galvenaj ā pētījumā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1064
 
1.9.2.4.  2. posms – adsorbcijas kin ētika pie vienas testa vielas koncentr ācijas  
Izmanto no 1. tabulas izraudz ītas piecas augsnes. Ir izdev īgi šajās 
piecās augsnēs iekļaut dažas vai visas augsnes, kas attiec īgi izman­
totas priekšm ēģinājumos. T ādā gadījumā 2. posms nav j āatkārto 
augsnēm, kas izmantotas priekšm ēģinājumos.  
Līdzsvara iest āšanās laiku, augsnes/š ķīduma attiec ību, augsnes 
parauga svaru, ūdens fāzes, kas saskaras ar augsni, tilpumu un 
testa vielas koncentr āciju šķīdumā izvēlas, pamatojoties uz priekšm ē­ 
ģinājumu rezult ātiem. Anal īzi būtu vēlams izdar īt aptuveni p ēc 2, 4, 
6, 8 (ja iesp ējams, arī pēc 10) un 24 stund ām saskares laika; krat ī­ 
šanas laiku var pagarin āt maksim āli līdz 48 stund ām gadījumā, ja 
ķimikālijai vajadz īgs ilgāks laiks l īdzsvara sasniegšanai, lai var ētu 
iegūt attiecības noteikšanas rezult ātus. Tom ēr analīzes laiku var 
noteikt elast īgi. 
Katru eksperimentu (viena augsne un viens š ķīdums) izdara vismaz 
divos eksempl āros, lai var ētu noteikt rezult ātu dispersiju. Katr ā 
eksperiment ā izdara vienu tukšo m ēģinājumu. Tas sast āv no augsnes 
un 0,01 M CaCl  2 šķīduma bez testa vielas, un attiec īgais svars un 
tilpums ir identisks eksperiment ā izmantotajam svaram un tilpumam. 
To pašu testa proced ūru izdara ar testa vielu 0,01 M CaCl  2 šķīdumā 
(bez augsnes), lai nodrošin ātos pret nejauš ību. 
Adsorbcijas procentu ālo daudzumu apr ēķina katrā laika punkt ā A t i un/vai laika interv ālā A Δt i (atkarībā no vajadz ības) un atliek grafik ā 
atkarībā no laika. Apr ēķina arī sadalījuma koeficientu l īdzsvara 
stāvoklī K d un organisk ā oglekļa normaliz ēto adsorbcijas koeficientu 
K oc (nepolārām organisk ām ķimikālijām). 
Adsorbcijas kin ētikas testa rezult āti 
Lineārais K  d lielums parasti ir prec īzs sorbcijas aprakst īšanai augsn ē 
(35) (78), un tas raksturo ķimikālijām piemītošo kust īgumu augsn ē. 
Piemēram, parasti ķimikālijas ar K  d ≤ 1 cm  3 g -1 uzskata par kvali ­
tatīvi kustīgām. Līdzīgi kustīguma klasifik ācijas shēmu, kas pama ­
tojas uz K  oc lielumiem, ir izveidojis  Makols et al.  (16). Turkl āt 
pastāv izskalošanas klasifik ācijas shēmas, kas pamatojas uz attiec ību 
starp Koc un DT-50 (  1 ) (32) (79).  
Saskaņā ar kļūdu analīzes pētījumu (61) K  d lielumus, kas ir maz āki 
par 0,3 cm  3 g –1 , no koncentr ācijas samazin ājuma ūdens fāzē pareizi 
noteikt nevar, pat ja izmanto vislab āko (no rezult ātu precizit ātes 
viedokļa) augsnes/š ķīduma attiec ību, t. i., 1:1. T ādā gadījumā ir 
ieteicams analiz ēt abas fāzes – augsni un š ķīdumu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1065  
( 1 ) DT  50 : laiks, kur ā noārdās 50 % no testa vielas.
 Attiecībā uz iepriekšmin ētajām piezīmēm ir ieteicams turpin āt ķimi­
kālijas adsorbcijas augsn ē un ķimikālijas potenci ālā kustīguma pētī­
jumu, nosakot Freindliha adsorbcijas izotermas t ām sistēmām, kurām 
ir iespējams pareizi noteikt K  d , ievērojot šīs testa metodes eksperi ­
menta protokolu. Pareiza noteikšana ir iesp ējama, ja K  d reizinājuma 
ar augsnes/š ķīduma attiec ību lielums ir > 0,3 gad ījumā, ja mērījumi 
pamatojas uz koncentr ācijas samazin āšanos ūdens fāzē (netiešā 
metode), vai reizin ājuma lielums ir > 0,1 gad ījumā, ja analiz ē abas 
fāzes (tiešā metode) (61).  
1.9.2.5.  Testa 3. posms – adsorbcijas izotermas un desorbcijas kin ētika/­
desorbcijas izotermas  
1.9.2.5.1. A d s o r b c i j a s i z o t e r m a s  
Izmanto piecas testa vielas koncentr ācijas, kas, v ēlams, iekļauj divus 
kārtas lielumus; izv ēloties šīs koncentr ācijas, ir j āņem vērā vielas 
šķīdība ūdenī un no t ās izrietoš ās ūdens šķīduma koncentr ācijas 
līdzsvara st āvoklī. Visā pētījumā jāsaglabā viena un t ā pati augsnes/ ­ 
šķīduma attiec ība katrai augsnei. Adsorbcijas testu izdara, k ā aprak­
stīts iepriekš, vien īgā atšķirība ir, ka ūdens fāze ir 2. posm ā. Nosaka 
līdzsvara koncentr ācijas šķīdumā un adsorb ēto daudzumu apr ēķina 
no testa vielas samazin ājuma šķīdumā vai ar tiešo metodi. Adsorb ēto 
masu uz augsnes masas vien ību atliek grafiski k ā testa vielas l īdz­
svara koncentr ācijas funkciju (skat īt “Dati un to noform ēšana”).  
Adsorbcijas izotermu eksperimenta rezult āti 
No matem ātiskajiem adsorbcijas mode ļiem, kas l īdz šim ir pied āvāti, 
Freindliha adsorbcijas izotermu adsorbcijas procesa aprakst īšanai 
lieto visbiež āk. Sīkāk izstrādāta inform ācija par adsorbcijas mode ļu 
interpretāciju un to svar īgumu ir sniegta (41), (45), (80), (81), (82).  
Piezīme: jāuzsver, ka K  F (Freindliha adsorbcijas koeficientu) lielumu 
salīdzināšana dažādām vielām ir iespējama tikai tad, ja K  F lielumi ir 
izteikti vien ās un tajās pašās vienībās (83).  
1.9.2.5.2. D e s o r b c i j a s k i n ē t i k a  
Šā eksperimenta m ērķis ir izpētīt, vai ķimikālija uz augsnes adsor ­
bējas atgriezeniski vai neatgriezeniski. Š ī informācija ir svar īga, jo 
desorbcijas procesam ar ī ir liela noz īme attiecībā uz ķimikālijas iztu­
rēšanos augsn ē lauka apst ākļos. Turkl āt desorbcijas dati ir noder īgi 
ieejas dati izskalošan ās modelēšanā ar datoru un izš ķīdušās vielas 
aizplūšanas simul ēšanā ar datoru. Ja v ēlas izdarīt desorbcijas p ētī­
jumu, ir ieteicams turpm āk aprakstīto pētījumu izdar īt katrai sist ēmai, 
kurai iepriekš ējā adsorbcijas kin ētikas eksperiment ā ir bijusi iesp ē­
jama pareiza K  d noteikšana.  
Tāpat kā adsorbcijas kin ētikas pētījumā ir divas iesp ējas izdarīt arī 
desorbcijas kin ētikas eksperimentu: a) paral ēlā metode un b) virknes 
metode. Tom ēr metodikas izv ēle ir atst ājama eksperimentatoram, 
kuram ir j āņem vērā pieejamais laboratorijas apr īkojums un resursi.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1066
 
a) Paralēlā metode: katrai augsnei, kas ir izraudz īta desorbcijas p ētī­
juma veikšanai, sagatavo tik daudzus paraugus ar vienu un to 
pašu augsnes/š ķīduma attiec ību, cik ir laika interv ālu, kuros 
grib pētīt desorbcijas kin ētiku. Vēlams izmanto tos pašus laika 
intervālus kā adsorbcijas kin ētikas eksperiment ā; tomēr kopējo 
laiku var p ēc vajadzības pagarin āt, lai sistēma sasniegtu desorb ­
cijas līdzsvaru. Katr ā eksperiment ā (viena augsne, viens š ķīdums) 
izdara tukšo m ēģinājumu. Tas sast āv no augsnes un 0,01 M 
CaCl  2 šķīduma bez testa vielas, un attiec īgais svars un tilpums 
ir identisks eksperiment ā izmantotajam svaram un tilpumam. Ar 
testa vielu 0,01 M CaCl  2 šķīdumā (bez augsnes) k ā ar kontroles 
paraugu izdara to pašu testa proced ūru. Visus augsnes mais ījumus 
ar šķīdumu krata l īdz adsorbcijas l īdzsvara sasniegšanai (k ā 
noteikts iepriekš 2. posm ā). Pēc tam fāzes atdala centrifug ējot 
un ūdens fāzes, cik iesp ējams, aizvada. Aizvad īto šķīduma 
tilpumu aizvieto ar t ādu pašu 0,01 M CaCl  2 tilpumu bez testa 
vielas un jaunos mais ījumus atkal krata. Pirm ās mēģenes ūdens 
fāzi iespējami piln īgi atgūst un izm ēra, piemēram, pēc divām 
stundām, otrās mēģenes ūdens fāzi – pēc četrām stundām, trešās 
– pēc sešām stundām utt., līdz ir sasniegts desorbcijas l īdzsvars.  
b) Virknes metode: p ēc adsorbcijas kin ētikas eksperimenta mais ī­
jumu centrifug ē un ūdens fāzi iespējami piln īgi aizvada. Aizva ­
dīto šķīduma tilpumu aizvieto ar t ādu pašu 0,01 M CaCl  2 
šķīduma tilpumu bez testa vielas. Jauno mais ījumu krata, l īdz ir 
sasniegts desorbcijas l īdzsvars. Šaj ā laika posm ā noteiktos laika 
intervālos maisījumu centrifug ē, lai atdal ītu fāzes. Neliel ā ūdens 
fāzes alikvot ā tūlīt analizē testa vielu; p ēc tam eksperimentu 
turpina ar s ākotnējo maisījumu. Katra atseviš ķā alikvota tilpumam 
jābūt mazākam par 1 % no kop ējā tilpuma. Lai saglab ātu to pašu 
augsnes/š ķīduma attiec ību, mais ījumam pievieno t ādu pašu 
daudzumu svaiga 0,01 M CaCl  2 šķīduma un turpina krat īt līdz 
nākošajam laika interv ālam. 
Desorbcijas procentu ālo daudzumu apr ēķina katrā laika punkt ā ðD t i Þ 
un/vai laika interv ālā ðD Δt i Þ (saskaņā ar pētījuma vajadz ībām) un 
atliek grafiski atkar ībā no laika. Apr ēķina arī desorbcijas koeficienta 
K des lielumu l īdzsvara st āvoklī. Visi izmantojamie vien ādojumi ir 
iedaļā “Dati un to noform ēšana” un 5. papildin ājumā. 
Desorbcijas kin ētikas eksperimenta rezult āti 
Kopējā grafikā atlikts desorbcijas procentu ālais daudzums  D  t i un 
adsorbcijas procentu ālais daudzums  A  t i atkarībā no laika ļauj 
novērtēt adsorbcijas procesa atgriezeniskumu. Ja desorbcijas l īdz­
svars tiek sasniegts pat divreiz ilg ākā laikā nekā adsorbcijas l īdzsvars 
un ja kop ējā desorbcija ir vair āk par 75 % no adsorb ētā daudzuma, 
adsorbciju uzskata par atgriezenisku.  
1.9.2.5.3. D e s o r b c i j a s i z o t e r m a s  
Freindliha desorbcijas izotermas nosaka augsn ēm, kas izmantotas 
adsorbcijas izotermu eksperiment ā. Desorbcijas testu izdara, k ā 
aprakstīts iedaļā “Desorbcijas kin ētika” ar vien īgo atšķirību, ka 
ūdens fāzi analizē tikai vienreiz desorbcijas l īdzsvara st āvoklī. Aprē­ 
ķina desorb ētās testa vielas daudzumu. Testa vielas saturu, kas 
palicis adsorb ēts uz augsnes desorbcijas l īdzsvara st āvoklī, atliek 
grafikā kā testa vielas l īdzsvara koncentr ācijas šķīdumā funkciju 
(skatīt “Dati un to noform ēšana” un 5. papildin ājumu).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1067
 
2. DATI UN TO NOFORM ĒŠANA  
Analīzes datus noform ē tabulas veid ā (skatīt 6. papildin ājumu). 
Uzdod atseviš ķus mērījumus un apr ēķinātos vidējos lielumus. 
Adsorbcijas izotermas sniedz grafikas noform ējumā. Aprēķinus 
izdara, kā aprakstīts turpmāk. 
Testa nol ūkiem uzskata, ka 1 cm  3 ūdens šķīduma masa ir 1 g. 
Augsnes/š ķīduma attiec ību svars/svars vai svars/tilpums vien ībās 
var izteikt ar vienu un to pašu skaitli.  
2.1. ADSORBCIJA  
Adsorbciju  A t i definē kā vielas, kas adsorb ēta uz augsnes, procen ­
tuālo daudzumu attiec ībā pret testa s ākumā klātesošo vielas 
daudzumu testa apst ākļos. Ja testa viela ir stabila un iev ērojamā 
mērā neadsorb ējas uz trauka sien ām, A t i aprēķina katrā laika punkt ā 
t i saskaņā ar vienādojumu:  
A t i ¼ m s ads ðt i Þ·100 
m 0 ð%Þ (3) 
kur: 
A t i = adsorbcijas procentu ālais daudzums laika punkt ā t i (%), 
m s ads ðt i Þ = uz augsnes adsorb ētās testa vielas masa laika punkt ā t i 
(μg), 
m 0 = testa vielas masa m ēģenē testa sākumā (μg). 
Sīkāk izstrādāta inform ācija, kā aprēķināt adsorbcijas procentu ālo 
daudzumu  A t i paralēlajai un virknes metodei, ir dota 5. papildin ā­
jumā. 
Sadalījuma koeficients K  d ir attiecība starp vielas saturu augsnes f āzē 
un vielas masas koncentr āciju ūdens šķīdumā testa apst ākļos, kad 
sasniegts adsorbcijas l īdzsvars.  
K d ¼ C s ads ðeqÞ 
C aq ads ðeqÞ ¼ m s ads ðeqÞ 
m aq ads ðeqÞ · V 0 
m soil (cm  3 g -1 ) (4) 
kur: 
C s ads ðeqÞ = uz augsnes adsorb ētās vielas saturs adsorbcijas l īdz­
svara stāvoklī (μg g  -1 ), 
C aq ads ðeqÞ = vielas masas koncentr ācija ūdens fāzē adsorbcijas 
līdzsvara st āvoklī (μg cm  -3 ). Koncentr āciju analītiski 
nosaka, ņemot vērā tukšajos m ēģinājumos ieg ūtos 
lielumus;  
m s ads ðeqÞ = uz augsnes adsorb ētās vielas masa adsorbcijas l īdz­
svara stāvoklī (μg), 
m aq ads ðeqÞ = vielas masa š ķīdumā adsorbcijas l īdzsvara st āvoklī 
(μg), 
m soil = augsnes f āzes daudzums, izteikts k ā augsnes saus ā 
masa (g),  
V 0 = ūdens fāzes sākotnējais tilpums (cm  3 ), kas saskaras ar 
augsni.  
Sakarību starp A  eq un K  d izrēķina no vien ādojuma:  
K d ¼ A eq 
100 Ä A eq · V 0 
m soil (cm  3 g -1 ) (5) ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1068
 
kur: 
A eq = adsorbcijas procentu ālais daudzums adsorbcijas l īdzsvara 
stāvoklī %. 
Organiskā oglekļa normaliz ētais adsorbcijas koeficients K  oc saista 
sadalījuma koeficientu K  d ar organisk ā oglekļa saturu augsnes 
paraugā 
K oc ¼ K d · 100 
%OC  (cm  3 g -1 ) (6) 
kur: 
%OC = organisk ā oglekļa procentu ālais daudzums augsnes 
paraugā (g g  -1 ). 
Koeficients K  oc ir vienīgas lielums, kas raksturo galvenok ārt nepo­
lāru organisko ķimikāliju sadal ījumu starp organisko oglekli augsn ē 
vai nogulumos un ūdenī. Šo ķimikāliju adsorbcijas korel ē ar sorbē­
jošās cietās vielas organisko vielu saturu (7); t ādējādi K  oc lielumi ir 
atkarīgi no specifiskaj ām īpašībām, kas piem īt humusa frakcij ām, 
kuru sorbcijas sp ēja izcelsmes, izveidošan ās u. c. atš ķirību dēļ ir 
ievērojami atš ķirīga. 
2.1.1.  Adsorbcijas izotermas  
Freindliha adsorbcijas izotermas vien ādojums saista testa vielas 
adsorbēto daudzumu ar testa vielas koncentr āciju šķīdumā līdzsvara 
stāvoklī (8. vienādojums).  
Datus apstr ādā, kā aprakstīts iedaļā “Adsorbcija”, un katrai m ēģenei 
aprēķina testa vielas daudzumu, kas adsorb ēts uz augsnes p ēc 
adsorbcijas testa ( C s ads ðeqÞ, citur apz īmēts kā x/m). Pie ņem, ka līdz­
svars ir sasniegts un ka  C s ads ðeqÞ ir lielums l īdzsvara st āvoklī: 
C s ads ðeqÞ ¼ m s ads ðeqÞ 
m soil ¼ h 
C 0 Ä C aq ads ðeqÞ i
: V 0 
m soil (μg g  -1 ) (7) 
Freindliha adsorbcijas vien ādojums ir 8. vien ādojums:  
C s ads ðeqÞ ¼ K F ads Ö C aq ads ðeqÞ 1=n (μg g  -1 ) (8) 
vai lineārā veidā: 
logC  s ads ðeqÞ ¼ logK  F ads þ 1=n·logC  aq ads ðeqÞ (9) 
kur: 
K F ads = Freindliha adsorbcijas koeficients; t ā dimensija ir cm  3 g -1 
tikai, ja 1/n = 1; visos citos gad ījumos dimensij ā K F ads 
(μg 1–1/n (cm  3 ) 1/n g -1 ) ieved sl īpumu 1/n,  
n = regresijas konstante; 1/n parasti ir diapazon ā no 0,7 l īdz 
1,0, kas nor āda, ka sorbcijas dati bieži ir nedaudz neli ­
neāri. 
8. un 9. vien ādojumu att ēlo grafiski un, izmantojot 9. vien ādojumu, 
ar regresijas anal īzi aprēķina K F ads un 1/n lielumus. Apr ēķina arī 
logaritmisk ā vienādojuma korel ācijas koeficientu r  2 . Šāda grafisk ā 
attēlojuma piem ēri ir doti 2. att ēlā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1069
 
2. attēls. Freindliha adsorbcijas grafiskais att ēls, parastais un linea ­
rizētais 
2.1.2.  Masas bilance  
Masas bilanci (MB) defin ē kā vielas procentu ālo daudzumu, ko var 
analītiski atgūt pēc adsorbcijas testa, attiec ībā pret vielas nomin ālo 
daudzumu testa s ākumā. 
Datu apstr āde ir atšķirīga, ja šķīdinātājs pilnībā jaucas ar ūdeni. Ja 
šķīdinātājs jaucas ar ūdeni, var izmantot datu apstr ādi, kas aprakst īta 
iedaļā “Desorbcija”, lai noteiktu ar š ķīdinātāja ekstrah ēšanu atgūto 
vielas daudzumu. Ja š ķīdinātājs mazāk jaucas ar ūdeni, atg ūtais 
daudzums ir j ānosaka.  
Adsorbcijas masas bilanci MB apr ēķina šādi: pieņem, ka apz īmējums 
(mE) atbilst no augsnes un no testa trauka virsmas ar organisko šķīdinātāju ekstrah ētās testa ķimikālijas masu summai
 
MB ¼ V rec ·C aq ads ðeqÞ þ m  E Ê Ì  
·100 
V 0 ·C 0 ð%Þ (10) 
kur: 
MB = masas bilance (%),  
m E = testa vielas kop ējā masa, kas ekstrah ēta no augsnes un no 
testa trauka sien ām divos posmos ( μg), 
C 0 = testa š ķīduma, kas saskaras ar augsni, s ākotnējā masas 
koncentrācija (μg cm  -3 ), 
V rec = pēc adsorbcijas l īdzsvara iest āšanās atgūtais supernatanta 
tilpums (cm  -3 ). 
2.2. DESORBCIJA  
Desorbcija (D) defin ēta kā desorbētais testa vielas procentu ālais 
daudzums attiec ībā pret iepriekš adsorb ēto vielas daudzumu testa 
apstākļos: 
D t i ¼ m aq des ðt i Þ 
m s ads ðeqÞ ·100ð%Þ (11) 
kur: 
D t i = desorbcijas procentu ālais daudzums laika punkt ā t i 
(%), ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1070
 
m aq des ðt i Þ = no augsnes desorb ētās testa vielas masa laika punkt ā t i 
(μg), 
m s ads ðeqÞ = no augsnes desorb ētās vielas masa adsorbcijas l īdz­
svara stāvoklī (μg). 
Sīkāk izstrādāta inform ācija, kā aprēķināt desorbcijas procentu ālo 
daudzumu  D t i paralēlajai un virknes metodei, ir dota 5. papildin ā­
jumā. 
Šķietamais desorbcijas koeficients K  des ir attiecība starp augsnes f āzē 
palikušās vielas saturu un desorb ētās vielas masas koncentr āciju 
ūdens šķīdumā, kad sasniegts desorbcijas l īdzsvars:  
K des ¼ m s ads ðeqÞ Ä m aq des ðeqÞ V T 
m aq des ðeqÞ m  soil (cm  3 g -1 ) (12) 
kur: 
K des = desorbcijas koeficients (cm  3 g -1 ), 
m aq des ðeqÞ = no augsnes desorb ētās testa vielas kop ējā masa 
desorbcijas l īdzsvara st āvoklī (μg), 
V T = kopējais tilpums ūdens fāzei, kas desorbcijas kin ētikas 
testa laikā saskaras ar augsni (cm  3 ). 
Pamatnost ādnes m  aq des ðeqÞ aprēķināšanai ir dotas 5. papildin ājumā 
iedaļā “Desorbcija”.  
Piezīme 
Ja iepriekš izdar ītais adsorbcijas tests ir bijis veikts ar paral ēlo 
metodi, uzskata, ka 12. vien ādojumā tilpums VT ir vien āds ar V  0 . 
2.2.1.  Desorbcijas izotermas  
Freindliha desorbcijas izotermas vien ādojums saista testa vielas 
daudzumu, kas palicis adsorb ēts uz augsnes, ar testa vielas koncen ­
trāciju šķīdumā desorbcijas l īdzsvara st āvoklī (16. vien ādojums).  
Katrai m ēģenei vielas saturu, kas palicis adsorb ēts uz augsnes 
desorbcijas l īdzsvara st āvoklī, aprēķina šādi: 
C s des ðeqÞ ¼ m s ads ðeqÞ Ä m aq des ðeqÞ 
m soil (μg g  -1 ) (13) 
m aq des ðeqÞ definē kā: 
m aq des ðeqÞ ¼ m m des ðeqÞ· V 0 
V r F Ä m aq A (μg) (14) 
kur: 
C s des ðeqÞ = testa vielas saturs, kas palicis adsorb ēts uz augsnes 
desorbcijas l īdzsvara st āvoklī (μg g  -1 ), 
m m des ðeqÞ = anal ītiski noteikt ā vielas masa ūdens fāzē desorbcijas 
līdzsvara st āvoklī (μg), ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1071
 
m aq A = testa vielas masa, kas palikusi p ēc adsorbcijas l īdz­
svara sasniegšanas nepiln īgas tilpuma aizst āšanas dēļ 
(μg), 
m aq des ðeqÞ = vielas masa š ķīdumā adsorbcijas l īdzsvara st āvoklī 
(μg); 
m aq A ¼ m aq ads ðeqÞ· V 0 Ä V R 
V 0 Í Î  (15) 
V r F = šķīduma tilpums, kas ņemts no m ēģenes testa vielas m ērī­
jumam desorbcijas l īdzsvara st āvoklī (cm  3 ), 
V R = supernatanta tilpums, kas aizvad īts no mēģenes pēc adsorb­
cijas līdzsvara sasniegšanas un aizvietots ar t ādu pašu 0,01 
M CaCl  2 tilpumu (cm  3 ); 
Freindliha desorbcijas vien ādojums ir 16. vien ādojums:  
C s des ðeqÞ ¼ K F des ·C aq des ðeqÞ 1=n (μg g  -1 ) (16) 
vai lineārā veidā: 
logC  s des ðeqÞ ¼ logK  F des þ 1=n·logC  aq des ðeqÞ (17) 
kur: 
K F des = Freindliha desorbcijas koeficients,  
n = regresijas konstante,  
C aq des ðeqÞ = vielas masas koncentr ācija ūdens fāzē desorbcijas 
līdzsvara st āvoklī (μg cm  -3 ). 
16. un 17. vien ādojumu var att ēlot grafik ā un, izmantojot 17. vien ā­
dojumu, ar regresijas anal īzi aprēķināt K F des un 1/n lielumu.  
Piezīme 
Ja Freindliha adsorbcijas vai desorbcijas pak āpes rādītājs 1/n ir 
vienāds ar 1, Freindliha adsorbcijas vai desorbcijas konstante ( K F ads 
un K F des ) ir attiec īgi vienāda ar adsorbcijas vai desorbcijas l īdzsvara 
konstantēm (K  d un K  des ) un C  s sakarība ar C  aq ir lineāra. Ja pak āpes 
rādītāji nav vien ādi ar 1, C  s sakarība ar C  aq nav lineāra un adsorb ­
cijas un desorbcijas konstantes izoterm ās mainās. 
2.2.2.  Testa zi ņojums  
Testa ziņojumā ir šāda inform ācija: 
— Izmantoto augsnes paraugu piln īga identifik ācija, kurā iekļauta:  
— ģeogrāfiskā vietas nor āde (ģeogrāfiskais platums un garums),  
— paraugu ņemšanas datums,  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1072
 
— izmantošanas veids (piem ēram, lauksaimniec ības augsne, meža 
augsne utt.),  
— parauga ņemšanas dzi ļums,  
— smilts/sanesu/m ālu saturs,  
— pH lielumi (0,01 M CaCl  2 šķīdumā), 
— organisk ā oglekļa saturs,  
— organisk ās vielas saturs,  
— slāpekļa saturs,  
— C/N attiec ība, 
— katjonu apmai ņas spēja (mmoli/kg),  
— visa inform ācija attiec ībā uz augsnes paraugu sav ākšanu un 
uzglabāšanu,  
— attiecīgā gadījumā – visa inform ācija, kas attiecas uz testa vielas 
adsorbcijas/desorbcijas interpret āciju, 
— uz metod ēm, kas izmantotas katra parametra noteikšanai,  
— attiecīgā informācija par testa vielu,  
— eksperimenta temperat ūra, 
— centrifug ēšanas apst ākļi, 
— testa vielas anal īzē izmantot ā analītiskā procedūra, 
— šķīdību palielinoša rea ģenta izmantošanas pamatojums testa 
vielas izejas š ķīduma pagatavošanai,  
— attiecīgā gadījumā aprēķinos izdar īto korekciju izskaidrojums,  
— dati saska ņā ar veidlapu (6. papildin ājums) un grafiskais att ēlo­
jums,  
— visa inform ācija un nov ērojumi, kas ir noder īgi testa rezult ātu 
interpretācijai.  
3. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) Kukowski H. and Brümmer G., (1987). Investigations on the 
Adsorption and Desorption of Selected Chemicals in Soils. UBA Report 106 02 045, Part II.
 
(2) Fränzle O., Kuhnt G. and Vetter L., (1987). Selection of 
Representative Soils in the EC-Territory. UBA Report 106 02 045, Part I.
 
(3) Kuhnt G. and Muntau H. (Eds.) EURO-Soils: Identification, 
Collection, Treatment, Characterisation. Special Publication 
No. 1.94.60, Joint Research Centre. European Commission, ISPRA, December 1994.
 
(4) OECD Test Guidelines Programme, Final Report of the OECD 
Workshop on Selection of Soils/Sediments, Belgirate, Italy, 18- 20 January 1995 (June 1995).
 
(5) US-Environment Protection Agency: Pesticide Assessment 
Guidelines, Subdivision N, Chemistry: Environmental Fate, 
Series 163-1, Leaching and Adsorption/Desorption Studies, 
Addendum 6 on Data Reporting, 540/09-88-096, Date: 1/1988.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1073
 
(6) US-Environment Protection Agency: Prevention, Pesticides and 
Toxic Substances, OPPTS Harmonized Test Guidelines, Series 
835-Fate, Transport and Transformation Test Guidelines, 0PPTS No: 835.1220 Sediment and Soil Adsorption/ ­
Desorption Isotherm. EPA No: 712-C-96-048, April 1996.
 
(7) ASTM Standards, E 1195-85, Standard Test Method for Deter ­
mining a Sorption Constant (K  oc ) for an Organic Chemical in 
Soil and Sediments.  
(8) Agriculture Canada: Environmental Chemistry and Fate. 
Guidelines for registration of pesticides in Canada, 15 July 1987.
 
(9) Netherlands Commission Registration Pesticides (1995): Appli ­
cation for registration of a pesticide. Section G. Behaviour of the product and its metabolites in soil, water and air.
 
(10) Danish National Agency of Environmental Protection (October 
1988): Criteria for registration of pesticides as especially 
dangerous to health or especially harmful to the environment.  
(11) BBA (1990), Guidelines for the Official Testing of Plant 
Protection Products, Biological Research Centre for Agricul ­
ture and Forestry, Braunschweig, Germany.  
(12) Calvet R., (1989), “Evaluation of adsorption coefficients and 
the prediction of the mobilities of pesticides in soils”, in 
Methodological Aspects of the Study of Pesticide Behaviour in Soil (ed. P. Jamet), INRA, Paris, (Review).
 
(13) Calvet R., (1980) “Adsorption-Desorption Phenomena” in Inte ­
ractions between herbicides and the soil. (R.J. Hance ed.), 
Academic Press, London, p. 83–122.  
(14) Hasset J.J., and Banwart W.L., (1989), “The sorption of 
nonpolar organics by soils and sediments” in Reactions and Movement of Organic Chemicals in Soils. Soil Science Society 
of America (S.S.S.A), Special Publication No. 22, p. 31–44.
 
(15) Van Genuchten M. Th., Davidson J.M., and Wierenga P.J., 
(1974), “An evaluation of kinetic and equilibrium equations for the prediction of pesticide movement through porous media”. Soil Sci. Soc. Am. Proc., Vol. 38(1), p. 29–35.
 
(16) McCall P.J., Laskowski D.A., Swann R.L., and Dishburger 
H.J., (1981), “Measurement of sorption coefficients of organic chemicals and their use, in environmental fate analysis”, in Test Protocols for Environmental Fate and Movement of Toxi ­
cants. Proceedings of AOAC Symposium, AOAC, Washington 
DC.
 
(17) Lambert S.M., Porter P.E., and Schieferrstein R.H., (1965), 
“Movement and sorption of chemicals applied to the soil”. Weeds, 13, p. 185–190.
 
(18) Rhodes R.C., Belasco I.J., and Pease H.L., (1970) “Determi ­
nation of mobility and adsorption of agrochemicals in soils”. 
J.Agric.Food Chem., 18, p. 524–528.  
(19) Russell M.H., (1995), “Recommended approaches to assess 
pesticide mobility in soil” in Environmental Behavior of 
Agrochemicals (ed. T.R. Roberts and P.C. Kearney). John 
Wiley & Sons Ltd.  
(20) Esser H.O., Hemingway R.J., Klein W., Sharp D.B., Vonk 
J.W. and Holland P.T., (1988), “Recommended approach to the evaluation of the environmental behavior of pesticides”, 
IUPAC Reports on Pesticides (24). Pure Appl. Chem., 60, 
p. 901–932.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1074
 
(21) Guth J.A., Burkhard N., and D.O. Eberle, (1976), “Experi ­
mental models for studying the persistence of pesticides in 
soils”. Proc. BCPC Symposium: Persistence of Insecticides and Herbicides, pp 137-157, BCPC, Surrey, UK.
 
(22) Furminge C.G.L., and Osgerby J.M., (1967), “Persistence of 
herbicides in soil”. J. Sci. Fd Agric., 18, p. 269–273.  
(23) Burkhard N., and Guth J.A., (1981), “Chemical hydrolysis of 
2-Chloro-4,6-bis(alkylamino)-1,3,5-triazine herbicides and their breakdown in soil under the influence of adsorption”. Pestic. 
Sci. 12, p. 45–52.
 
(24) Guth J.A., Gerber H.R., and Schlaepfer T., (1977). “Effect of 
adsorption, movement and persistence on the biological avai ­
lability of soil-applied pesticides”. Proc. Br. Crop Prot. Conf., 3, p. 961–971.
 
(25) Osgerby J.M., (1973), “Process affecting herbicide action in 
soil”. Pestic. Sci., 4, p. 247–258.  
(26) Guth J.A., (1972), “Adsorptions- und Einwascheverhalten von 
Pflanzenschutzmitteln in Böden”. Schr. Reihe Ver. Wass. 
-Boden-Lufthyg. Berlin-Dahlem, Heft 37, p. 143–154.  
(27) Hamaker J.W., (1975), “The interpretation of soil leaching 
experiments”, in Environmental Dynamics of Pesticides (eds R. Haque and V.H. freed), pp. 135–172, Plenum Press, NY.
 
(28) Helling C.S., (1971), “Pesticide mobility in soils”. Soil Sci. 
Soc. Amer. Proc., 35, p. 732–210.  
(29) Hamaker J.W., (1972), “Diffusion and volatilization” in 
Organic chemicals in the soil environment (C.A.I. Goring 
and J.W. Hamaker eds), Vol. I, p. 49–143.  
(30) Burkhard N. and Guth J.A., (1981), “Rate of volatilisation of 
pesticides from soil surfaces; Comparison of calculated results 
with those determined in a laboratory model system”. Pestic. Sci. 12, p. 37–44.
 
(31) Cohen S.Z., Creeger S.M., Carsel R.F., and Enfield C.G., 
(1984), “Potential pesticide contamination of groundwater from agricultural uses”, in Treatment and Disposal of Pesticide 
Wastes, pp. 297-325, Acs Symp. Ser. 259, American Chemical 
Society, Washington, DC.
 
(32) Gustafson D.I., (1989), “Groundwater ubiquity score: a simple 
method for assessing pesticide leachability”. J. Environ. Toxic. Chem., 8(4), p. 339–357.
 
(33) Leistra M., and Dekkers W.A., (1976). “Computed effects of 
adsorption kinetics on pesticide movement in soils”. J. of Soil 
Sci., 28, p. 340–350.  
(34) Bromilov R.H., and Leistra M., (1980), “Measured and simu ­
lated behavior of aldicarb and its oxydation products in fallow soils”. Pest. Sci., 11, p. 389–395.
 
(35) Green R.E., and Karickoff S.W., (1990), “Sorption estimates 
for modeling”, in Pesticides in the Soil Environment: Process, Impacts and Modeling (ed. H.H. Cheng). Soil Sci. Soc. Am., 
Book Series no. 2, p.80–101,
 
(36) Lambert S.M., (1967), “Functional relationship between sorp ­
tion in soil and chemical structure”. J. Agri. Food Chem., 15, 
p. 572–576.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1075
 
(37) Hance R.J., (1969), “An empirical relationship between 
chemical structure and the sorption of some herbicides by 
soils”. J. Agri. Food Chem., 17, p. 667–668.  
(38) Briggs G.G. (1969), “Molecular structure of herbicides and 
their sorption by soils”. Nature, 223, p. 1288.  
(39) Briggs G.G. (1981). “Theoretical and experimental relations ­
hips between soil adsorption, octanol-water partition coeffi ­
cients, water solubilities, bioconcentration factors, and the parachor”. J. Agric. Food Chem., 29, p. 1050–1059.
 
(40) Sabljic A., (1984), “Predictions of the nature and strength of 
soil sorption of organic polutance by molecular topology”. J. 
Agric. Food Chem., 32, p. 243–246.  
(41) Bailey G.W., and White J.L., (1970), “Factors influencing the 
adsorption, desorption, and movement of pesticides in soil”. Residue Rev., 32, p. 29–92.
 
(42) Bailey G.W., J.L. White and Y. Rothberg., (1968), “Adsorp ­
tion of organic herbicides by montomorillonite: Role of pH and chemical character of adsorbate”. Soil Sci. Soc. Amer. 
Proc. 32:222-234.
 
(43) Karickhoff S.W., (1981) “Semi-empirical estimation of sorp ­
tion of hydrophobic pollutants on natural sediments and soils”. Chemosphere 10, p. 833–846.
 
(44) Paya-Perez A., Riaz M. and Larsen B., (1989), “Soil Sorption 
of 6 Chlorobenzenes and 20 PCB Congeners”. Environ. Toxicol. Safety 21, p. 1–17.
 
(45) Hamaker J.W., and Thompson J.M., (1972). “Adsorption in 
organic chemicals” in Organic Chemicals in the Soil Environ ­
ment (Goring C.A.I. and Hamaker J.W., eds), Vol I and II, Marcel Dekker, Inc., New York, NY, 1972, p. 49–143.
 
(46) Deli J., and Warren G.F., 1971, “Adsorption, desorption and 
leaching of diphenamid in soils”. Weed Sci. 19:67-69.  
(47) Chu-Huang Wu, Buehring N., Davinson J.M. and Santelmann, 
(1975), “Napropamide Adsorption, desorption and Movement in soils”. Weed Science, Vol. 23, p. 454–457.
 
(48) Haues M.H.B., Stacey M., and Thompson J.M., (1968) 
“Adsorption of s-triazine herbicides by soil organic prepara ­
tions” in Isotopes and Radiation in Soil Organic Studies, p. 75, International. Atomic Energy Agency, Vienna.
 
(49) Pionke H.B., and Deangelis R.J., (1980), “Methods for distri ­
buting pesticide loss in field run-off between the solution and adsorbed phase”, CREAMS, in A Field Scale Model for 
Chemicals, Run-off and Erosion from Agricultural Manage ­
ment Systems, Chapter 19, Vol. III: Supporting Documenta ­
tion, USDA Conservation Research report.
 
(50) ISO Standard Compendium Environment: Soil Quality – 
General aspects; chemical and physical methods of analysis; 
biological methods of analysis. First Edition (1994).  
(51) Scheffer F., and Schachtschabel, Lehrbuch der Bodenkunde, F. 
Enke Verlag, Stuttgart (1982), 11th edition.  
(52) Black, Evans D.D., White J.L., Ensminger L.E., and Clark 
F.E., eds. “Methods of Soil Analysis”, Vol. 1 and 2, American 
Society of Agronomy, Madison, WI, 1982.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1076
 
(53) ISO/DIS 10381-1 Soil Quality – Sampling – Part 1: Guidance 
on the design of sampling programmes.  
(54) ISO/DIS 10381-2 Soil Quality – Sampling – Part 2: Guidance 
on sampling techniques.  
(55) ISO/DIS 10381-3 Soil Quality – Sampling – Part 3: Guidance 
on safety of sampling.  
(56) ISO/DIS 10381-4 Soil Quality – Sampling – Part 4: Guidance 
on the investigation of natural and cultivated soils.  
(57) ISO/DIS 10381-5 Soil Quality – Sampling – Part 5: Guidance 
on the investigation of soil contamination of urban and indus ­
trial sites.  
(58) ISO 10381-6, 1993: Soil Quality – Sampling – Part 6: 
Guidance on the collection, handling and storage of soil for 
the assessment of aerobic microbial processes in the laboratory.  
(59) Green R.E., and Yamane V.K., (1970) “Precision in pesticide 
adsorption measurements”. Soil Sci. Am. Proc., 34, 
p. 353–354.  
(60) Grover R., and Hance R.J. (1970), “Effect of ratio of soil to 
water on adsorption of linuron and atrazine”. Soil Sci., p. 109–138.
 
(61) Boesten, J.J.T.I, “Influence of soil/liquid ratio on the experi ­
mental error of sorption coefficients in pesticide/soil system”. 
Pest. Sci. 1990, 30, p. 31–41.  
(62) Boesten, J.J.T.I. “Influence of soil/liquid ratio on the experi ­
mental error of sorption coefficients in relation to OECD 
guideline 106” Proceedings of 5th international workshop on environmental behaviour of pesticides and regulatory aspects, Brussels, 26–29 April 1994.
 
(63) Bastide J., Cantier J.M., et Coste C., (1980), “Comportement 
de substances herbicides dans le sol en fonction de leur struc ­
ture chimique”. Weed Res. 21, p. 227–231.  
(64) Brown D.S., and Flagg E.W., (1981), “Empirical prediction of 
organic pollutants sorption in natural sediments”. J. Environ. Qual., 10(3), p. 382–386.
 
(65) Chiou C.T., Porter P.E., and Schmedding D.W., (1983), “Parti ­
tion equilibria of non-ionic organic compounds between soil 
organic matter and water”. Environ. Sci. Technol., 17(4), 
p. 227–231.  
(66) Gerstl Z., and Mingelgrin U., (1984), “Sorption of organic 
substances by soils and sediments”. J. Environm. Sci. Health, B19 (3), p. 297–312.
 
(67) Vowles P.D., and Mantoura R.F.C., (1987), “Sediment-water 
partition coefficient and HPLC retention factors of aromatic hydrocarbons”. Chemosphere, 16(1), p. 109–116.
 
(68) Lyman W.J., Reehl W.F.and Rosenblatt D.H. (1990). Hand ­
book of Chemical Property Estimation Methods. Environ ­
mental Behaviour of Organic Compounds. American Chemical Society, Washington DC.
 
(69) Keniga E.E., and Goring, C.A.I. (1980). “Relationship between 
water solubility, soil sorption, octanol-water partitioning and concentration of chemicals in the biota” in Aquatic Toxicology 
(eds J.G. Eaton, et al.), pp.78-115, ASTM STP 707, Phila ­
delphia.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1077
 
(70) Chiou C.T., Peters L.J., and Freed V.H., (1979), “A physical 
concept of soil-water equilibria for non-ionic organic 
compounds”. Science, Vol. 206, p. 831–832.  
(71) Hassett J.J., Banwart W.I., Wood S.G., and Means J.C., 
(1981), “Sorption of/-Naphtol: implications concerning the limits of hydrophobic sorption”. Soil Sci. Soc. Am. J. 45, 
p. 38–42.
 
(72) Karickhoff S.W., (1981), “Semi-empirical estimation of sorp ­
tion of hydrophobic pollutants on natural sediments and soils”. Chemosphere, Vol. 10(8), p. 833–846.
 
(73) Moreale A., van Bladel R., (1981), “Adsorption de 13 herbi ­
cides et insecticides par le sol. Relation solubilité – reactivité. 
Revue de l’Agric., 34 (4), p. 319–322.  
(74) Müller M., Kördel W. (1996), “Comparison of screening 
methods for the determination/estimation of adsorption coeffi ­
cients on soil”. Chemosphere, 32(12), p. 2493–2504.  
(75) Kördel W., Kotthoff G., Müller M. (1995), “HPLC – screening 
method for the determination of the adsorption coefficient on soil – results of a ring test”. Chemosphere 30 (7), p. 1373–1384.
 
(76) Kördel W., Stutte J., Kotthoff G. (1993), “HPLC – screening 
method for the determination of the adsorption coefficient on 
soil – comparison of different stationary phases. Chemosphere 27 (12), p. 2341–2352.
 
(77) Hance, R.J., (1967), “The speed of Attainment of Sorption 
Equilibria in Some Systems Involving Herbicides”. Weed 
Research, Vol. 7, p. 29–36.  
(78) Koskinen W.C., and Harper S.S., (1990), “The retention 
processes: mechanisms” in Pesticides in the Soil Environment: Processes, Impacts and Modelling (ed. H.H. Cheng). Soil Sci. 
Soc. Am. Book Series, No. 2, Madison, Wisconsin.
 
(79) Cohen S.Z., Creeger S.M., Carsel R.F., and Enfield C.G. 
(1984), “Potential pesticide contamination of groundwater from agricultural uses”, in Treatment and Disposal of Pesticide Wastes, p.297–325, ACS Symp. Ser. 259, American Chemical 
Society, Washington, DC.
 
(80) Giles C.H., (1970), “Interpretation and use of sorption isot ­
herms” in Sorption and Transport Processes in Soils. S.C.I. Monograph No. 37, p. 14–32.
 
(81) Giles, C.H.; McEwan J.H.; Nakhwa, S.N. and Smith, D, 
(1960), “Studies in adsorption: XI. A system of classification 
of solution adsorption isotherms and its use in the diagnosis of adsorption mechanisms and in measurements of pesticides surface areas of soils”. J. Chem. Soc., p. 3973-93.
 
(82) Calvet R., Tercé M., and Arvien J.C., (1980), “Adsorption des 
pesticides par les sols et leurs constituants: 3. Caractéristiques 
générales de l’adsorption”. Ann. Agron. 31, p. 239–251.  
(83) Bedbur E., (1996), “Anomalies in the Freundlich equation”, 
Proc. COST 66 Workshop, Pesticides in soil and the environ ­
ment, 13-15 May 1996, Stratford-upon-Avon, U.K.  
(84) Guth, J.A., (1985), “Adsorption/desorption”, in Joint Interna ­
tional Symposium, Physicochemical Properties and their Role in Environmental Hazard Assessment, July 1–3, Canterbury, UK.
 
(85) Soil Texture Classification (US and FAO systems): Weed 
Science, 33, Suppl. 1 (1985) and Soil Sci. Soc. Amer. Proc. 26, 305 (1962).
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1078
 
1. PAPILDIN ĀJUMS  
Testēšanas shēma
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1079
 
2. PAPILDIN ĀJUMS  
KONCENTR ĀCIJAS MAI ŅAS UN ANAL ĪTISKĀS METODES 
PRECIZIT ĀTES IETEKME UZ ADSORBCIJAS REZULT ĀTU 
PRECIZIT ĀTI 
No turpm āk dotās tabulas (84) ir redzams – ja starp ība starp testa vielas s ākuma 
masu šķīdumā (m  0 = 110 μg) un l īdzsvara st āvokļa masu š ķīdumā 
(m aq ads ðeqÞ=100 μg) ir ļoti maza, tad 5 % k ļūda līdzsvara st āvokļa koncentr ācijas 
mērījumā rada 50 % k ļūdu uz augsnes adsorb ētās vielas masas ( m s ads ðeqÞ) aprē­ 
ķinā un 52,4 % k ļūdu K  d aprēķinā. 
Augsnes daudzums m  soil = 10 g 
Šķīduma tilpums V  0 = 100 cm  3 
m aq ads ðeqÞ 
(μg) C aq ads ðeqÞ(μg­
cm -3 ) R m s ads ðeqÞä 
(μg) C s ads ðeqÞä 
(μg g  -1 ) R‡ K  d * R‡  
A = 9 %
 m 0 ¼ 110 μg vai 
C 0 ¼ 1; 100 μg=cm3 
100 1,000 patiesais 
lielums 10 1,00 patiesais 
lielums 1 
101 1,010 1 % 9 0,90 10 % 0,891 10,9 % 
105 1,050 5 % 5 0,50 50 % 0,476 52,4 % 109 1,090 9 % 1 0,10 90 % 0,092 90,8 %  
A = 55 %
 m 0 ¼ 110 μg vai 
C 0 ¼ 1; 100 μg=cm3 
50,0 0,500 patiesais 
lielums 60,0 6,00 patiesais 
lielums 12,00 
50,5 0,505 1 % 59,5 5,95 0,8 % 11,78 1,8 % 
52,5 0,525 5 % 57,5 5,75 4,0 % 10,95 8,8 % 55,0 0,550 10 % 55,0 5,50 8,3 % 10,00 16,7 %  
A = 99 %
 m 0 ¼ 110 μg vai 
C 0 ¼ 1; 100 μg=cm3 
1,100 0,011 patiesais 
lielums 108,9 10,89 patiesais 
lielums 990 
1,111 0,01111 1 % 108,889 10,8889 0,01 % 980 1,0 % 
1,155 0,01155 5 % 108,845 10,8845 0,05 % 942 4,8 % 
1,21 0,0121 10 % 108,790 10,8790 0,10 % 899 9,2 %  
äm s ads ðeqÞ 
= m 0 Ä m aq ads ðeqÞ; C s ads ðeqÞ ¼ ½C 0 Ä C aq ads ðeqÞâ V 0 
m soil: Kd ¼ m s ads ðeqÞ 
m aq ads ðeqÞ V 0 
m soil 
m s ads ðeqÞ = testa vielas masa augsnes f āzē līdzsvara st āvoklī, μg, 
m aq ads ðeqÞ = testa vielas masa ūdens fāzē līdzsvara st āvoklī, μg, 
C s ads ðeqÞ = testa vielas saturs augsnes f āzē līdzsvara st āvoklī, μg g  -1 , 
C aq ads ðeqÞ = testa vielas masas koncentr ācija ūdens fāzē līdzsvara st āvoklī, μg cm  -3 , 
R =  m aq ads ðeqÞ noteikšanas anal ītiskā kļūda, 
R‡ = apr ēķina kļūda, kas radusies anal ītiskās kļūdas R dēļ. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1080
 
3. PAPILDIN ĀJUMS  
K D NOVĒRTĒŠANAS METODES  
1. Nov ērtēšanas metodes ļauj paredz ēt K  d , pamatojoties uz korel ācijām, 
piemēram, ar P  ow lielumiem (12) (39) (63)–(68), š ķīdības ūdenī datiem 
(12) (19) (21) (39) (68)–(73) vai polarit ātes datiem, kas ieg ūti, izmantojot 
apgrieztās fāzes HPLC (74)–(76). K ā parādīts 1. un 2. tabul ā, K oc vai K  om 
aprēķina no šiem vien ādojumiem, un p ēc tam netieši apr ēķina K  d no 
šādiem vien ādojumiem:  
K oc ¼ K d · 100 
%oc ðcm 3 g Ä1 Þ K  om ¼ K d 
1; 724 · 100 
%oc ðcm 3 g Ä1 Þ 
2. Šīs korelācijas pamatojas uz diviem pie ņēmumiem: 1) tieši augsnes orga ­
niskās sastāvdaļas visvair āk ietekm ē vielas adsorbciju; un 2) iesaist ītās 
savstarpējās iedarbības galvenok ārt ir nepol āras. Tādēļ attiecīgās korelā­
cijas: 1) nav piem ērojamas pol ārām vielām vai ir t ām piemērojamas tikai 
kaut kādā mērā un 2) nav piem ērojamas, ja organisko sast āvdaļu saturs 
augsnē ir ļoti mazs (12). Turkl āt, kaut ar ī ir atrastas apmierinošas korel ā­
cijas starp P  ow un adsorbciju (19), to pašu nevar teikt par sakar ību starp 
šķīdību ūdenī un adsorbciju (19) (21); pagaid ām pētījumi ir ļoti pretrun īgi. 
3. Daži korel āciju piem ēri starp adsorbcijas koeficientu un sadal ījuma koefi ­
cientu sist ēmā oktanols– ūdens, kā arī starp adsorbcijas koeficientu un 
šķīdību ūdenī ir sniegti attiec īgi 1. un 2. tabul ā. 
1. tabula  
Korelāciju piem ēri starp adsorbcijas sadal ījuma koeficientu un sadal ījuma koeficientu sist ēmā 
oktanols– ūdens; citus piem ērus skatīt (12), (68).  
Vielas Korel ācijas Autori  
Urīnvielas atvasin ājumi log K  om = 0,69 + 0,52 log P  ow Briggs (1981) (39) 
Hlorētie aromātiskie savieno ­
jumi log K  oc = - 0,779 + 0,904 log P  ow Chiou  et al . (1983) (65) 
Dažādi pesticīdi log K  om = 4,4 + 0,72 log P  ow Gerstl and Mingelgrin (1984) (66) 
Aromātiskie ogļūdeņraži log K  oc = - 2,53 + 1,15 log P  ow Vowles and Mantoura (1987) (67)  
2. tabula  
Korelāciju piem ēri starp adsorbcijas sadal ījuma koeficientu un š ķīdību ūdenī; citus piem ērus skatīt (68), 
(69).  
Savienojumi Korel ācijas Autori  
Dažādi pesticīdi log K  om = 3,8 - 0,561 log S  w Gerstl and Mingelgrin (1984) (66) 
Hlorētas alifātiskās un 
aromātiskās vielas log K  om = (4,040 +/- 0,038) – (0,557 
+/- 0,012) log S  w Chiou  et al . (1979) (70) 
α-naftols log K  oc = 4,273 - 0,686 log S  w Hasset et al. (1981) (71) 
Cikliskas alif ātiskās un 
aromātiskās vielas log K  oc = - 1,405 - 0,921 log S  w - 
0,00953 (mp-25) Karickhoff (1981) (72) 
Dažādi savienojumi log K  om = 2,75 - 0,45 log S  w Moreale van Blade (1982) (73)  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1081
 
4. PAPILDIN ĀJUMS  
APRĒĶINI CENTRIFUG ĒŠANAS APST ĀKĻU DEFIN ĒŠANAI  
1. Centrifug ēšanas laiku apraksta š āda formula, pie ņemot, ka da ļiņas ir 
lodveida:  
t ¼ 9 
2 η 
ω 2 rp 2 ρ s Ä ρ aq Ä Ö " #  
ln ðR b=R t Þ (1) 
Vienkāršības labad visi parametri ir aprakst īti vienībās, kas nav SI vien ības 
(g, cm),  
kur: 
ω = griešan ās ātrums (=2 π rpm/60), rad s  -1 , 
rpm = apgriezieni min ūtē, 
η = š ķīduma viskozit āte, g s  -1 cm -1 , 
r p = daļiņas rādiuss, cm,  
ρ s = augsnes bl īvums, g cm  -3 , 
ρ aq = šķīdums blīvums, g cm  -3 , 
R t = atstatums no centrif ūgas rotora centra l īdz šķīduma augšpusei 
centrifūgas mēģenē, cm,  
R b = atstatums no centrif ūgas rotora centra l īdz šķīduma apakšai 
centrifūgas mēģenē, cm,  
R b -R t = augsnes/š ķīduma mais ījuma augstums centrif ūgas mēģenē, cm.  
Lai nodrošin ātu pilnīgu atdalīšanu, parasti izmanto divreiz ilg āku laiku nek ā 
aprēķinātais. 
2. Vien ādojumu (1) var v ēl vairāk vienkāršot, ja uzskata, ka š ķīduma visko ­
zitāte (η) un blīvums (ρ aq ) ir vienāds ar ūdens viskozit āti un blīvumu 25  o C 
temperatūrā; tā, η = 8,95 × 10  -3 g s -1 cm -1 un ρ aq = 1,0 g × cm  -3 . 
Tātad centrifug ēšanas laiku apraksta vien ādojums (2):  
t ¼ 3:7 
rpmð Þ  2 · r p 2 ρ s Ä 1ð Þ  ln Rb 
Rt (2) 
3. No 2. vien ādojuma ir redzams, ka centrifug ēšanas apst ākļu noteikšan ā ir 
svarīgi divi parametri, t. i., laiks (t) un ātrums (apgr. min), lai sasniegtu 
daļiņu atdalīšanu ar konkr ētu lielumu (m ūsu gadījumā ar rādiusu 0,1 μm): 
1) augsnes bl īvums un 2) mais ījuma augstums centrif ūgas mēģenē (R b -R t ), 
t. i., atstatums, ko aiz ņem augsnes da ļiņas no šķīduma virsmas l īdz 
mēģenes apakšai; ac īmredzot, ja tilpums ir nemain īgs, maisījuma augstums 
mēģenē ir atkarīgs no mēģenes rādiusa kvadr āta. 
4. Šā papildin ājuma 1. att ēlā attēlotas centrifug ēšanas laika (t) p ārmaiņas 
atkarībā no centrifug ēšanas ātruma (apgr. min) daž ādiem augsnes bl īvu­
miem (ρ s ) (1.a att ēls) un atkar ībā no mais ījuma augstuma centrif ūgas 
mēģenēs (1.b att ēls). 1.a att ēlā ir acīmredzama augsnes bl īvuma ietekme; 
piemēram, klasiskai centrifug ēšanai ar 3000 apgr. min centrifug ēšanas laiks 
ir aptuveni 240 min, ja augsnes bl īvums ir 1,2 g cm  3 , bet tas ir tikai 
50 min, ja augsnes bl īvums ir 2,0 g cm  3 . Līdzīgi 1.b att ēlā klasiskai 
centrifugēšanai ar 3000 apgr. min centrifug ēšanas laiks ir aptuveni 
50 min, ja mais ījuma augstums ir 10 cm, un tikai 7 min, ja augstums ir 
1 cm. Tom ēr ir svarīgi atrast optim ālu attiecību starp centrifug ēšanu, kurai 
vajadzīgs iespējami maz āks augstums, un starp viegl āku eksperimentatora 
darbu, atdalot f āzes pēc centrifug ēšanas.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1082
 
5. Turkl āt, nosakot eksperimenta apst ākļus augsnes/š ķīduma fāzu atdalīšanai, 
ir svarīgi ņemt vērā iespējamo treš ās “pseidof āzes” – kolo īdu – past āvē­ 
šanu. Koloid ālajām daļiņām, kuru lielums ir maz āks par 0,2 μm, var būt 
svarīga ietekme uz visu vielas adsorbcijas meh ānismu augsnes suspensij ā. 
Ja centrifug ēšanu izdara, k ā iepriekš aprakst īts, koloid ālās daļiņas paliek 
ūdens fāzē un tās tiek pak ļautas anal īzei kopā ar ūdens fāzi. Tādā veidā 
informācija par to ietekmi ir zaud ēta. 
Ja analīžu izdarītājai laboratorijai ir ultracentrifug ēšanas vai ultrafiltr ēšanas 
iekārtas, vielas adsorbciju/desorbciju uz augsnes var p ētīt dziļāk, iekļaujot 
arī informāciju par vielas adsorbciju uz koloid ālām daļiņām. Tādā gadī­
jumā, lai atdal ītu visas tr īs fāzes, jāizmanto ultracentrifug ēšana ar 60 000 
apgr. min vai ultrafiltr ēšana ar filtra porain ību 100 000 daltoni. Attiec īgi ir 
arī jāmaina testa zi ņojums, lai vis ās trīs fāzēs izdarītu vielas anal īzi. 
1.a attēls.
 
Centrifug ēšanas laika (t) p ārmaiņas atkarībā un centrifug ēšanas ātruma 
(apgr. min) daž ādiem augsnes bl īvumiem ( ρ s ). R  t = 10 cm, R  b -R t = 
10 cm, η = 8,95 × 10  -3 g s -1 cm -1 un ρ aq = 1,0 g cm  -3 pie 25  o C. 
1.b attēls.
 
Centrifug ēšanas laika (t) p ārmaiņas atkarībā no centrifug ēšanas ātruma 
(apgr. min) daž ādiem mais ījuma augstumiem centrif ūgas mēģenē (R  b -R t ) 
= L; R  t = 10 cm, η = 8,95 × 10  -3 g s -1 cm -1 , ρ aq = 1,0 g cm  -3 pie 25  o C un 
ρ s = 2,0 g cm  -3 . ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1083
 
5. PAPILDIN ĀJUMS  
ADSORBCIJAS A ( %) UN DESORBCIJAS D ( %) APR ĒĶINS 
Procedūras laika grafiks ir:
  
Visos apr ēķinos ir pie ņemts, ka testa viela ir stabila un iev ērojami neadsorb ējas 
uz trauka sien ām. 
ADSORBCIJA A (A %)  
a) Paral ēlā metode  
Adsorbcijas procentu ālo daudzumu apr ēķina katrai m ēģenei (i) katr ā laika 
punktā (t i ) saskaņā ar vienādojumu:  
A t i ¼ m s ads ðt i Þ · 100 
m 0 (%) (1) 
Šā vienādojuma locek ļus var apr ēķināt šādi: 
m 0 = C  0 · V 0 (μg) (2) 
m s ads ðt i Þ ¼ m 0 Ä C aq ads ðt i Þ · V 0 (μg) (3) 
kur: 
A t i = adsorbcijas procentu ālais daudzums ( %) laika punkt ā t i , 
m s ads ðt i Þ = uz augsnes adsorb ētās testa vielas masa anal īzes izdarīšanas 
laika punkt ā (μg), 
m 0 = testa vielas masa m ēģenē testa sākumā (μg), 
C 0 = ar augsni saskar ē esošā testa š ķīduma sākotnējā masas 
koncentrācija (μg cm  -3 ), ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1084
 
C aq ads ðt i Þ = vielas masas koncentr ācija ūdens fāzē analīzes izdar īšanas 
laika punkt ā t i (μg cm  -3 ); šo koncentr āciju analītiski nosaka, 
ņemot vērā tukšajos m ēģinājumos ieg ūtos lielumus,  
V 0 = ar augsni saskar ē esošā testa šķīduma ūdens fāzes sākotnējais 
tilpums (cm  3 ). 
Adsorbcijas procentu ālā daudzuma  A t i vai C aq ads ðt i Þ lielumus atliek grafiski 
atkarībā no laika un nosaka laiku, kad ir sasniegts sorbcijas l īdzsvars. Š ādu 
grafiku piem ēri attiecīgi ir doti 1. un 2. att ēlā.
 
1. attēls. 
Adsorbcijas l īdzsvara grafiks.
  
2. attēls. 
Testa vielas masas koncentr ācija ūdens fāzē (C aq ) atkarībā no laika.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1085
 
b) Virknes metode  
Turpmāk dotie vien ādojumi ņem vērā, ka adsorbcijas proced ūru izdara, 
noteiktos laika interv ālos mērot testa vielu mazos ūdens fāzes alikvotos.  
— Uz augsnes katr ā laika interv ālā adsorbēto vielas daudzumu apr ēķina 
šādi: 
— pirmajam laika interv ālam Δt 1 = t 1 - t 0 
m s ads ðΔt 1 Þ ¼ m 0 Ä m m ads ðt 1 Þ · Í 
V 0 
v a A Î 
(4) 
— otrajam laika interv ālam Dt2 = t2- t1  
m s ads ðΔt 2 Þ ¼ m m ads ðt 1 Þ · Í 
V 0 
v a A Î 
Ä m m ads ðt 2 Þ · Í 
V 0 Ä v a A 
v a A Î 
(5) 
— trešajam laika interv ālam Dt3 = t3- t2  
m s ads ðΔt 3 Þ ¼ m m ads ðt 2 Þ · Í 
V 0 Ä v a A 
v a A Î 
Ä m m ads ðt 3 Þ · Í 
V 0 Ä 2 · v a A 
v a A Î 
(6) 
— n-tajam laika interv ālam Dtn = tn- tn-1  
m s ads ðΔt n Þ ¼ m m ads ðt nÄ1 Þ · Í 
V 0 Ä ðn Ä 2Þ · v a A 
v a A Î 
Ä m m ads ðt n Þ · V 0 Ä ðn Ä 1Þ · v a A Ê Ì  
v a A 0 
@ 1 
A (7) 
— Adsorbcijas procentu ālo daudzumu katr ā laika interv ālā A Δt i aprēķina, 
izmantojot š ādu vienādojumu:  
A Δt i ¼ m s ads ðΔt i Þ 
m 0 · 100ð%Þ (8) 
kur adsorbcijas procentu ālo daudzumu ðA t i Þ laika punkt ā t i apraksta 
vienādojums:  
A t i ¼ Σ 
j ¼ Δt 1 Δt i 
m s ads ðjÞ 
m 0 · 100 ð%Þ (9) 
Adsorbcijas procentu ālā daudzuma  A t i vai A Δt i (atkarībā no pētījuma 
vajadzībām) lielumus atliek grafiski atkar ībā no laika un nosaka laiku, 
kad ir sasniegts sorbcijas l īdzsvars.  
— Līdzsvara sasniegšanas laik ā t eq : 
— uz augsnes adsorb ētās testa vielas masa ir:  
m s ads ðeqÞ ¼ Σ n 
Δt i ¼ 1 m s ads ðΔt i Þ (10) ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1086
 
— testa vielas masa š ķīdumā ir 
m aq ads ðeqÞ ¼ m 0 Ä Σ n 
Δt i ¼ 1 m s ads ðΔt i Þ (11) 
— un adsorbcijas procentu ālais daudzums l īdzsvara st āvoklī ir: 
A eq ¼ m s ads ðeqÞ 
m 0 · 100ð%Þ (12) 
Iepriekš izmantotie parametri ir defin ēti kā: 
m s ads ðΔt 1 Þ; m s ads ðΔt 2 Þ; :::; m s ads ðΔt n Þ = vielas masa, kas attiec īgi adsorb ēta 
uz augsnes laika interv ālos Δ t1 , 
Δ t2 ,..., Δ tn (mg),  
m m ads ðt 1 Þ; m m ads ðt 2 Þ; :::; m n ads ðt n Þ = vielas masa, kas attiec īgi izmērīta 
alikvotā m s ads ðeqÞ laika punktos t  1 , 
t 2 , t n (mg),  
m s ads ðeqÞ = uz augsnes adsorb ētās vielas masa 
adsorbcijas l īdzsvara st āvoklī 
(mg),  
m aq ads ðeqÞ = vielas masa š ķīdumā adsorbcijas 
līdzsvara st āvoklī (mg),  
v a A = alikvota tilpums, kur ā mēra testa 
vielu (cm  3 ), 
A Δt i = adsorbcijas procentu ālais 
daudzums, kas atbilst laika inter ­
vālam Δt i (%), 
A eq = adsorbcijas procentu ālais 
daudzums adsorbcijas l īdzsvara 
stāvoklī (%).  
DESORBCIJA D (%)  
Par laiku t  0 , kad sākas desorbcijas kin ētikas eksperiments, uzskata mirkli, kad 
testa vielas š ķīduma maksim ālais atgūtais tilpums (p ēc adsorbcijas l īdzsvara 
sasniegšanas) ir aizvietots ar vien ādu 0,01 M CaCl  2 šķīduma tilpumu.  
a) Paral ēlā metode  
Laika punkt ā ti mēra testa vielu ūdens fāzē, kas ņemta no i-t ās mēģenes 
V i 
r Ê Ì  
, un desorb ēto masu apr ēķina saska ņā ar vienādojumu:  
m aq des ðt i Þ ¼ m m des ðt i Þ · Í 
V 0 
v r i Î 
Ä m aq A (13) 
Desorbcijas l īdzsvara st āvoklī t i = t eq Laika interv ālā m aq des ðt i Þ = m aq des ðeqÞ 
(Δt i ) desorbēto testa vielas masu apraksta vien ādojums:  
m aq des ðΔt i Þ ¼ m aq des ðt i Þ Ä Σ 
j ¼ 1 i ¼ 1 
m aq des ðjÞ (14) 
Aprēķina desorbcijas procentu ālo daudzumu:  
laika punkt ā t i no vienādojuma:  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1087
 
D t i ¼ m aq des ðt i Þ 
m s ads ðeqÞ · 100 ð%Þ (15) 
un laika interv ālā (Δt i ) no vien ādojuma:  
D Δt i ¼ m aq des ðΔt i Þ 
m s ads ðeqÞ · 100 ð%Þ (16) 
kur: 
D t i = desorbcijas procentu ālais daudzums laika punkt ā i (%), 
D Δt i = desorbcijas procentu ālais daudzums, kas atbilst laika inter ­
vālam Δt i (%), 
m aq des ðt 1 Þ = desorb ētās testa vielas masa laika punkt ā t i , (μg)), 
m aq des ðΔt 1 Þ = desorb ētās testa vielas masa laika interv ālā Δt i (μg), 
m m des ðt i Þ = testa vielas masa, kas anal ītiski izm ērīta laika punkt ā t i 
analīzei ņemtā šķīduma tilpum ā V r i (μg), 
m aq A = testa vielas masa, kas palikusi p ēc adsorbcijas l īdzsvara 
sasniegšanas nepiln īgas tilpuma aizvietošanas d ēļ (μg); 
m aq A ¼ m aq ads ðeqÞ · V 0 Ä V R 
V 0 Í Î  (17) 
m aq ads ðeqÞ = testa vielas masa š ķīdumā adsorbcijas l īdzsvara st āvoklī 
(μg), 
V R = supernatanta tilpums, kas aizvad īts no mēģenes pēc adsorb­
cijas līdzsvara sasniegšanas un aizvietots ar t ādu pašu 0,01 
M CaCl  2 tilpumu (cm  3 ), 
V r i = šķīduma tilpums, kas ņemts no i-t ās mēģenes testa vielas 
mērījumam desorbcijas kin ētikas eksperiment ā (cm  3 ). 
Desorbcijas procentu ālā daudzuma  D t i vai D Δt i (atkarībā no pētījuma vaja ­
dzībām) lielumus atliek grafiski atkar ībā no laika un nosaka laiku, kad ir 
sasniegts desorbcijas l īdzsvars.  
b) Virknes metode  
Turpmāk dotajos vien ādojumos ir ņemts vērā, ka adsorbcijas proced ūra, kas 
ir veikta iepriekš, ir izdar īta, mērot testa vielu mazos ūdens fāzes alikvotos 
ðv a A Þ (virknes metode 1.9. punkt ā “Testa izpild īšana”). Pie ņem, ka: a) 
supernatanta tilpums, kas no m ēģenes aizvad īts pēc adsorbcijas kin ētikas 
eksperimenta, ir aizvietots ar t ādu pašu 0,01 M CaCl  2 šķīduma tilpumu 
(V R ) un b) ar augsni saskar ē esošas ūdens fāzes tilpums (V  T ) desorbcijas 
kinētikas eksperiment ā paliek nemain īgs, un to apraksta vien ādojums:  
V T ¼ V 0 Ä Σ n 
i ¼ 1 v a A ðiÞ (18) ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1088
 
Laika punkt ā t i : 
— testa vielas masu m ēra mazā alikvotā v  a D Ê Ì  
un desorb ēto masu apr ē­ 
ķina saska ņā ar vienādojumu:  
m aq des ðt i Þ ¼ m m des ðt i Þ · Í 
V T 
v a D Î 
Ä m aq A · V T Ä ði Ä 1Þ · v a D Ê Ì  
V T 0 
@ 1 
A (19) 
— Desorbcijas l īdzsvara st āvoklī t i = t eq un tādēļ m aq des ðt i Þ = m  aq des ðeqÞ. 
— Desorbcijas procentu ālo daudzumu  D t i aprēķina no šāda vienādojuma:  
D t i ¼ m aq des ðt i Þ 
m s ads ðeqÞ · 100 ð%Þ (20) 
Laika interv ālā (Δt i ): 
Katrā laika interv ālā desorbēto vielas daudzumu apr ēķina šādi: 
— pirmajam laika interv ālam Δt 1 = t 1 -t 0 
m aq des ðΔt 1 Þ ¼ m m des ðt 1 Þ · Í 
V T 
v a D Î 
Ä m aq A and m  s des ðt 1 Þ ¼ m s aq ðeqÞ Ä m aq des ðΔt 1 Þ (21) 
— otrajam laika interv ālam Δt 2 = t 2 -t 1 
m aq des ðΔt 2 Þ ¼ m m des ðt 2 Þ · Í 
V T 
v a D Î 
Ä m aq des ðΔt 1 Þ · V T Ä v a D Ê Ì  
V T 0 
@ 1 
A Ä m aq A · V T Ä v a D Ê Ì  
V T 0 
@ 1 
A un 
m s des ðt 2 Þ ¼ m s ads ðeqÞ Ä m  aq des ðΔt 1 Þ þ m aq des ðΔt 2 Þ h i  
(22) 
— n-tajam interv ālam Δt n = t n -t n-1 
m aq des ðΔt n Þ ¼ Ï 
m m des ðt n Þ · V T 
v a D Í Î 
Ä m aq A · V T Ä n Ä 1ð Þ  · v a D Ê Ì  
V T 0 
@ 1 
A 
Ä Σ 
i ¼ 1; n ≠ 1 nÄ1 V T Ä n Ä ið Þ  · v a D Ê Ì  
V T · m aq des ðΔt i Þ 0 
@ 1 
A # 
m s des ðt n Þ ¼ m  s ads ðeqÞ Ä Σ 
i ¼ 1; n ≠ 1 n 
m aq des ðΔt i Þ (23) 
Visbeidzot, desorbcijas procentu ālo daudzumu katr ā laika interv ālā D Δt i aprēķina, izmantojot š ādu vienādojumu:  
D Δt i ¼ m aq des ðΔt i Þ 
m s ads ðeqÞ · 100 ð%Þ (24) 
bet desorbcijas procentu ālo daudzumu  D t i laika punkt ā t i apraksta vien ādo­
jums:  
D t i ¼ Σ 
j ¼ Δt 1 Δt i m aq des ðjÞ 
m s ads ðeqÞ · 100 ¼ m aq des ðt i Þ 
m s ads ðeqÞ · 100 ð%Þ (25) ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1089
 
kur iepriekš izmantotie parametri ir defin ēti kā: 
m s des ðΔt 1 Þ, m s des ðΔt 2 Þ,... , m s des ðΔt n Þ = vielas masa, kas palikusi adsor ­
bēta uz augsnes attiec īgi pēc 
laika interv āliem Δt 1 , Δt 2 ,..., Δt n 
(μg), 
m aq des ðΔt 1 Þ, m aq des ðΔt 2 Þ,... , m aq des ðΔt n Þ = vielas masa, kas attiec īgi desor­
bēta laika interv ālos Δt 1 , Δt 2 ,..., 
Δt n (μg), 
m m des ðt 1 Þ, m m des ðt 2 Þ,... , m m des ðt n Þ = vielas masa, kas attiec īgi izmērīta 
alikvotā ðv D 
a Þ laika punktos 
t 1 ,t 2 ,..., t  n , (μg), 
V T = tilpums ūdens fāzei, kas saskaras 
ar augsni desorbcijas kin ētikas 
eksperiment ā, kuru izdara ar 
virknes metodi (cm  3 ), 
m A 
aq = testa vielas masa, kas palikusi p ēc 
adsorbcijas l īdzsvara sasniegšanas 
nepilnīgas tilpuma aizvietošanas 
dēļ (μg), 
m A 
aq ¼ V 0 Ä Σ n 
i ¼ 1 v A 
a ið Þ Í Î 
Ä V R 
V 0 Ä Σ n 
i ¼ 1 v A 
a ið Þ Í Î 0 
B B B @ 1 
C C C A · m ads 
aq ðeqÞ (26) 
V R = supernatanta tilpums, kas aizva ­
dīts no mēģenes pēc adsorbcijas 
līdzsvara sasniegšanas un aizvie ­
tots ar to pašu 0,01 M CaCl  2 
šķīduma tilpumu (cm  3 ), 
v D 
a = alikvota tilpums, kas desorbcijas 
kinētikas eksperiment ā, kuru 
izdara ar virknes metodi, ņemts 
analīzei no i-t ās mēģenes (cm  3 ), 
v D 
a ≤ 0; 02 · V T (27) ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1090
 
6. PAPILDIN ĀJUMS  
ADSORBCIJA/DESORBCIJA UZ AUGSNES: DATU NOFORM ĒŠANAS PROTOKOLI  
Testētā viela:  
Testētā augsne:  
Sausās masas saturs augsn ē (105  o C, 12 h): . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .  . . . . . . . . . . %  
Temperat ūra: . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .  o C 
Analītiskās metodes piem ērotība 
Nosvērtā augsne g 
Augsne: saus ā masa g 
CaCl  2 šķīduma tilpums cm  3 
Gala šķīduma nomin ālā koncentr ācija μg cm  -3 
Gala šķīduma anal ītiskā koncentr ācija μg cm  -3 
Izmantotās analītiskās metodes princips:  
Analītiskās metodes kalibr ēšana:  
Testētā viela:  
Testētā augsne:  
Augsnes saus ās masas saturs (105  o C, 12 h): . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .  . . . . . . . . . %  
Temperat ūra: . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .  o C 
Izmantotā analītiskā metodika: Netieš ā □ Paral ēlā □ Virknes  □ 
Tiešā □ 
Adsorbcijas tests: testa paraugi  
Simbols Vien ības Līdzsvara iest ā­ 
šanās laiks Līdzsvara iest ā­ 
šanās laiks Līdzsvara iest ā­ 
šanās laiks Līdzsvara iest ā­ 
šanās laiks  
Mēģenes nr. 
Nosvērtā augsne — g 
Augsne: saus ā masa m  soil g 
Ūdens tilpums nosv ērtajā augsnē 
(aprēķinātais) V WS cm 3 
0,01 M CaCl  2 šķīduma tilpums 
līdzsvara st āvokļa sasniegšanai 
augsnē cm 3 
Izejas šķīduma tilpums cm  3 
Kopējais tilpums ūdens fāzei, 
kas ir saskar ē ar augsni V 0 cm 3 
Testa šķīduma sākotnējā 
koncentrācija C 0 μg cm-  3 
Testa vielas masa testa s ākumā m  o μg ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1091
 
Simbols Vien ības Līdzsvara iest ā­ 
šanās laiks Līdzsvara iest ā­ 
šanās laiks Līdzsvara iest ā­ 
šanās laiks Līdzsvara iest ā­ 
šanās laiks  
Pēc kratīšanas un centrifug ēšanas  
NETIEŠĀ METODE 
Paralēlā metode 
Testa vielas koncentr ācija ūdens 
fāzē, iekļaujot korekciju uz 
tukšo mēģinājumu  C aq ads ðt i Þ μg cm-  3 
Virknes metode 
Testa vielas izm ērītā masa 
alikvotā V a A m m ads ðt i Þ μg 
TIEŠĀ METODE 
Uz augsnes adsorb ētā testa 
vielas masa  m s ads ðt i Þ μg 
Adsorbcijas apr ēķins 
Adsorbcija  A  t i % 
A Δt i % 
Vidējā 
Adsorbcijas koeficients K  d cm 3 g -1 
Vidējais 
Adsorbcijas koeficients K  oc cm 3 g -1 
Vidējais 
Testētā viela:  
Testētā augsne:  
Augsnes saus ās masas saturs (105 …%  
Temperat ūra: . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .  o C 
Adsorbcijas tests: tukšais m ēģinājums un kontroles m ēģinājums  
Simbols Vien ības Tukšais m ēģinājums Tukšais m ēģinājums Kontroles m ēģinā­
jums 
Mēģenes nr. 
Nosvērtā augsne g 0 0 
Ūdens daudzums nosv ērtajā 
augsnē (aprēķinātais) cm 3 — — 
Pievienotais 0,01 M CaCl  2 
šķīduma tilpums cm 3 
Pievienotais testa vielas izejas 
šķīduma tilpums cm 3 0 0 
Kopējais ūdens fāzes tilpums 
(aprēķinātais) cm 3 — —  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1092
 
Simbols Vien ības Tukšais m ēģinājums Tukšais m ēģinājums Kontroles m ēģinā­
jums 
Testa vielas s ākotnējā koncen­
trācija ūdens fāzē μg cm-  3 
Pēc kratīšanas un centrifug ēšanas  
Koncentrācija ūdens fāzē μg cm-  3 
Piezīme: vajadz ības gadījumā pievienojiet ailes.  
Testētā viela:  
Testētā augsne:  
Augsnes saus ās masas saturs (105  o C 12 h): . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . %  
Temperat ūra: . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .  o C 
Masas bilance  
Simbols Vien ības 
Mēģenes nr. 
Nosvērtā augsne — g 
Augsne: saus ā masa ms  oil g 
Ūdens tilpums nosv ērtajā augsnē (aprē­ 
ķinātais) V WS ml 
0,01 M CaCl  2 šķīduma tilpums l īdzsvara 
stāvokļa sasniegšanai augsn ē ml 
Izejas šķīduma tilpums cm  3 
Kopējais tilpums ūdens fāzei, kas ir 
saskarē ar augsni V 0 cm 3 
Testa šķīduma sākotnējā koncentr ācija C  0 μg cm-  3 
Līdzsvara iest āšanās laiks — h  
Pēc kratīšanas un centrifug ēšanas  
Testa vielas koncentr ācija ūdens fāzē pie 
adsorbcijas, iek ļaujot korekciju uz tukšo 
mēģinājumu līdzsvara st āvoklī C aq ads ðeqÞ μg cm-  3 
Līdzsvara sasniegšanas laiks t  eq h 
1. atšķaidījums ar š ķīdinātāju 
Aizvadītais ūdens fāzes tilpums V  rec cm 3 
Pievienotais š ķīdinātāja tilpums ΔV cm  3 
1. ekstrakcija ar š ķīdinātāju 
Šķīdinātājā analizētais signāls S  E1 var. 
Testa vielas koncentr ācija šķīdinātājā C  E1 μg cm-  3 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1093
 
Simbols Vien ības 
No augsnes un no trauka sien ām ekstra­
hētā vielas masa m E1 μg 
2. atšķaidījums ar š ķīdinātāju 
Aizvadītais šķīdinātāja tilpums ΔV s cm 3 
Pievienotais š ķīdinātāja tilpums ΔV' cm  3 
2. ekstrakcija ar š ķīdinātāju 
Šķīdinātāja fāzē analizētais signāls S  E2 var. 
Testa vielas koncentr ācija šķīdinātājā C  E2 μg cm-  3 
No augsnes un no trauka sien ām ekstra­
hētā vielas masa m E2 μg 
Divos posmos ekstrah ētā kopējā testa 
vielas masa m E μg 
Masas bilance MB %  
Testētā viela:  
Testētā augsne:  
Augsnes saus ās masas saturs (105  o C, 12 h): . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .  . . . . . . . . . %  
Temperat ūra: . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .  o C 
Adsorbcijas izotermas  
Simbols Vien ības 
Mēģene nr. 
Nosvērtā augsne — g 
Augsne: saus ā masa E g 
Ūdens tilpums nosv ērtajā augsnē 
(aprēķinātais) V WS cm 3 
0,01 M CaCl  2 šķīduma tilpums 
līdzsvara st āvokļa sasniegšanai 
augsnē cm 3 
Pievienotais izejas š ķīduma 
tilpums cm 3 
Kopējais tilpums ūdens fāzei, 
kas ir saskar ē ar augsni (apr ēķi­
nātais) V 0 cm 3 
Šķīduma koncentr ācija C  0 μg cm-  3 
Līdzsvara sasniegšanas laiks — h  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1094
 
Simbols Vien ības 
Pēc kratīšanas un centrifug ēšanas  
Vielas koncentr ācija ūdens fāzē, 
iekļaujot korekciju uz tukšo 
mēģinājumu C aq ads ðeqÞ μg cm-  3 
Temperat ūra o C 
Uz augsnes vien ību adsorb ētā 
masa  C s ads ðeqÞ μg g-  1 
Regresijas anal īze: 
lielums K  F ads : 
l/n lielums:  
regresijas koeficients r  2 : 
Testētā viela:  
Testētā augsne:  
Augsnes saus ās masas saturs (105  o C, 12 h): . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .  . . . . . . . . . . %  
Temperat ūra: . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .  . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .  o C 
Izmantotā analītiskā metodika: Netieš ā □ Paral ēlā □ Virknes  □ 
Desorbcijas tests  
Simbols Vien ības Laika 
intervāls Laika 
intervāls Laika 
intervāls Laika 
intervāls 
Mēģenes nr., kurai izdar īts adsorbcijas 
posms 
Uz augsnes adsorb ētā vielas masa 
adsorbcijas l īdzsvara st āvoklī m s ads ðeqÞ μg 
Aizvadītais ūdens fāzes tilpums, kas 
aizstāts ar 0,01 M CaCl  2 V R cm 3 
Kopējais tilpums ūdens 
fāzei kas ir saskar ē ar 
augsni PM V  0 cm 3 
VM V  T cm 3 
Testa vielas masa, kas ir palikusi p ēc 
adsorbcijas l īdzsvara iest āšanās nepilnīgas 
tilpuma aizvietošanas d ēļ m aq A μg 
Desorbcijas kin ētika 
No augsnes laik ā t i desorbētā izmērītā 
vielas masa  m m ads ðt i Þ μg 
Testa vielas m ērīšanai no 
i-tās mēģenes ņemtais 
šķīduma tilpums PM V  f i cm 3 
VM v  a D cm 3 
No augsnes laika punkt ā t i desorbētā 
vielas masa (apr ēķinātā) m aq ads ðt i Þ μg 
No augsnes laika interv ālā t i desorbētā 
vielas masa (apr ēķinātā) m aq ads ðΔt i Þ μg ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1095
 
Simbols Vien ības Laika 
intervāls Laika 
intervāls Laika 
intervāls Laika 
intervāls 
Desorbcijas procentu ālais daudzums  
Desorbcija laika punkt ā t i D ti % 
Desorbcija laika interv ālā t i D Δt i % 
Šķietamais desorbcijas koeficients K  des 
PM: paral ēlā metode.  
VM: virknes metode.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1096
 
C.19.  ADSORBCIJAS KOEFICIENTA ( K OC ) NOTEIKŠANA UZ 
AUGSNES UN UZ KANALIZ ĀCIJAS NOS ĒDUMIEM AR 
AUGSTAS IZŠ ĶIRŠANAS Š ĶIDRUMA HROMATOGR ĀFIJU 
(HPLC ) 
1. METODE  
Šī metode ir ESAO TG121 (2001) kopija.  
1.1. IEVADS  
Vielu sorbcijas iztur ēšanos uz augsn ēm un uz kanaliz ācijas nosēdu­
miem var aprakst īt ar parametriem, ko eksperiment āli nosaka ar 
C.18. testa metodi. Svar īgs parametrs ir adsorbcijas koeficients, kas 
ir definēts kā attiecība starp vielas koncentr āciju uz augsnes/ ­
nosēdumiem un vielas koncentr āciju ūdens fāzē adsorbcijas l īdzsvara 
stāvoklī. Adsorbcijas koeficients K  oc , kas ir normaliz ēts attiecībā pret 
organiskā oglekļa saturu augsn ē, ir noder īgs indikators attiec ībā uz 
ķimikālijas saist īšanās spēju uz augsnes un uz kanaliz ācijas nosē­
dumu organisk ās sastāvdaļas, un tas ļauj salīdzināt dažādas ķimikā­
lijas. Šo parametru var nov ērtēt, izmantojot korel ācijas ar š ķīdību 
ūdenī un ar sadal ījuma koeficientu sist ēmā n-oktanols/ ūdens (1) (2) 
(3) (4) (5) (6) (7).  
Šajā testā aprakstītā eksperimenta metode adsorbcijas koeficienta K  oc 
novērtēšanai uz augsnes un kanaliz ācijas nos ēdumiem izmanto  
HPLC  (8). Ar to nov ērtētie lielumi ir ticam āki nekā ar QSAR  aprē­ 
ķiniem ieg ūtie. Kā novērtēšanas metode t ā nevar piln ībā aizstāt kratī­ 
šanas līdzsvara eksperimentus, kas izmantoti testa metod ē 
C.18. Nov ērtētais K  oc tomēr var būt noderīgs piemērotu testa para ­
metru izv ēlē adsorbcijas/desorbcijas p ētījumiem saska ņā ar C.18. 
testa metodi, apr ēķinot K  d (sadalījuma koeficientu) vai K  f (Freindliha 
adsorbcijas koeficientu) saska ņā ar vien ādojumu (3) (skat īt 
1.2. punktu).  
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
K d : sadalījuma koeficients ir defin ēts kā izšķīdinātas testa vielas 
līdzsvara koncentr āciju attiec ība divfāžu sistēmā, kas sast āv no 
sorbenta (augsnes vai kanaliz ācijas nos ēdumiem) un ūdens fāzes; 
tas ir bezdimensiju lielums, ja koncentr ācijas abās fāzēs izsaka k ā 
masas/masas koncentr ācijas. Ja ūdens fāzes koncentr ācija ir dota k ā 
masas/tilpuma koncentr ācija, tad vien ības ir ml. g  –1 . K  d var mainī­
ties, mainoties sorbenta īpašībām, un var b ūt atkarīgs no koncentr ā­
cijas.  
K d ¼ C soil 
C aq or C sludge 
C aq (1) 
kur: 
C soil = testa vielas koncentr ācija uz augsnes l īdzsvara st āvoklī 
(μg· g -1 ), 
C sludge  = testa vielas koncentr ācija uz nos ēdumiem l īdzsvara 
stāvoklī (μg· g -1 ), 
C aq = testa vielas koncentr ācija ūdens fāzē līdzsvara st āvoklī 
(μg· g -1 , μg· ml  -1 ). ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1097
 
K f : Freindliha adsorbcijas koeficients ir defin ēts kā testa vielas 
koncentrācija uz augsnes vai uz nos ēdumiem (x/m), ja l īdzsvara 
stāvokļa koncentr ācija C  aq ūdens fāzē ir vienāda ar vienu; vien ības 
ir sorbenta μg. g  –1 . Lielums var main īties, mainoties sorbenta 
īpašībām. 
log x 
m ¼ logK  f þ 1 
n ·logC  aq (1) 
kur: 
x/m = testa vielas daudzums x ( μg), kas adsorb ēts uz sorbenta 
daudzuma m (g) l īdzsvara st āvoklī, 
1/n = Freindliha adsorbcijas izotermas sl īpums,  
C aq = testa vielas koncentr ācija ūdens fāzē līdzsvara st āvoklī (μg· 
ml -1 ) 
AtC aq ¼ 1; logK  f ¼ log  x 
m 
K oc : Sadalījuma koeficients (K  d ) vai Freindliha adsorbcijas koefi ­
cients (K  f ), normaliz ēts attiecībā uz sorbenta organisk ā oglekļa saturu 
(f oc ); jo īpaši nejoniz ētām ķimikālijām tas ir aptuvens indikators 
vielas adsorbcijas l īmenim uz sorbenta un ļauj salīdzināt dažādas 
ķimikālijas. Atkar ībā no K  d un K  f dimensijām K  oc var būt bezdi­
mensiju lielums vai ar ī tam var b ūt vienības ml. g  -1 vai μg. g  -1 
organisko vielu.  
Koc ¼ Kd 
foc ðdimensionless or ml ·g Ä1 Þor Kf 
foc ðμg·g Ä1 Þ (3) 
Sakarība starp K  oc un K  d vienmēr nav line āra, un K  oc lielumi var 
mainīties no augsnes uz augsni, bet to main īgums ir stipri maz āks, 
salīdzinot ar K  d vai K  f lielumiem.  
Adsorbcijas koeficientu (K  oc ) iegūst no ietilp ības koeficienta (k'), 
izmantojot ar izraudz ītiem standartsavienojumiem konstru ētu kalibrā­
cijas grafiku log k' pret log K  oc . 
k 0 ¼ t R Ä t 0 
t 0 (4) 
kur: 
t R = testa vielas un standartvielas  HPLC  aiztures laiks (min ūtēs), 
t 0 = HPLC  “mirušais” laiks (min ūtēs) (skatīt 1.8.2. punktu).  
P OW : sadalījuma koeficients sist ēmā oktanols– ūdens ir defin ēts kā 
izšķīdušās vielas koncentr āciju attiec ība n-oktanol ā un ūdenī; tas ir 
bezdimensiju lielums.  
Pow ¼ C octanol  
Caq ð¼ KowÞ (5) 
1.3. STANDARTVIELAS  
Pirms metodes izmantošanas j āzina strukt ūrformula, t īrība un – attie ­
cīgā gadījumā – disoci ācijas konstante. Noder īga ir inform ācija par 
šķīdību ūdenī un organiskajos š ķīdinātājos, par sadal ījuma koefi ­
cientu sist ēmā oktanols– ūdens un par hidrol īzes īpašībām. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1098
 
Lai korel ētu testa vielas izm ērītos HPLC  aiztures laika datus ar 
adsorbcijas koeficientu K  oc , ir jāizveido kalibr ācijas grafika log K  oc 
atkarībai no log k'. J āizmanto vismaz seši kalibr ācijas punkti, vismaz 
viens zem testa vielas sagaid āmā lieluma un vismaz viens virs š ā 
lieluma. Metodes precizit āte ievērojami uzlabosies, ja izmantos stan ­
dartvielas, kas ir struktur āli radniec īgas testa vielai. Ja t ādi dati nav 
pieejami, tad piem ērotas kalibr ēšanas vielas izv ēlas pēc lietotāja 
ieskatiem. T ādā gadījumā būtu jāizvēlas vispārīgāks struktur āli 
dažādu vielu kopums. Vielas un K  oc lielumi, ko var izmantot, ir 
uzskaitīti papildin ājuma 1. tabul ā kanalizācijas nosēdumiem un 3. 
tabulā augsnei. Citu kalibr ācijas vielu izv ēle ir jāpamato.  
1.4. TESTA METODES PRINCIPS  
HPLC  izdara ar anal īzes kolonn ām, kas pild ītas ar tirdzniec ībā 
pieejamu ci ānpropila cieto f āzi, kura satur lipof īlas un pol āras 
daļiņas. Izmanto vid ēji polāru nekust īgo fāzi uz silikag ēla matrices: 
– O – Si – CH  2 – CH  2 – CH  2 – CN 
silikagēls nepol āra atdaloš ā daļa pol ārā daļiņa 
Testa metodes princips ir l īdzīgs A.8. testa metodei (sadal ījuma 
koeficients,  HPLC  metode). Ejot cauri kolonnai kop ā ar kustīgo 
fāzi, testa viela savstarp ēji iedarbojas ar nekust īgo fāzi. Sadalīšanās 
dēļ starp kust īgo un nekust īgo fāzi testa viela aizkav ējas. Nekust īgās 
fāzes strukt ūras divdab ība ar pol ārām un nepol ārām vietām ļauj tai 
savstarpēji sadarboties ar molekulas pol ārajām un nepol ārajām 
grupām līdzīgi tam, kā notiek ar augsnes vai kanaliz ācijas nosēdumu 
matrices organiskaj ām sastāvdaļām. Tas dod iesp ēju noskaidrot saka ­
rību starp aiztures laiku kolonn ā un adsorbcijas koeficientu uz orga ­
niskās sastāvdaļas. 
Sorbcijas iztur ēšanos liel ā mērā ietekmē pH, jo īpaši polārām vielām. 
Lauksaimniec ības augsn ēs vai kanaliz ācijas ūdeņu attīrīšanas uzņē­
mumu tvertn ēs pH parasti main ās no 5,5 l īdz 7,5. Joniz ējamām 
vielām būtu jāizdara divi testi gan ar joniz ēto, gan ar nejoniz ēto 
formu piem ērotos buferš ķīdumos, bet tikai tad, ja vismaz 10 % 
testa vielas disoci ē pH interv ālā no 5,5 l īdz 7,5.  
Tā kā novērtēšanai izmanto vien īgi sakarību starp aizturi  HPLC  
kolonnā un adsorbcijas koeficientu, nav vajadz īga kvantitat īva analī­
tiska metode un ir j ānosaka tikai aiztures laiks. Ja ir pieejams piem ē­
rotu standartvielu kopums un var izmantot standarta eksperiment ālos 
apstākļus, metode nodrošina ātru un efekt īvu veidu adsorbcijas koefi ­
cienta K  oc noteikšanai.  
1.5. TESTA PIELIETOJAM ĪBA 
HPLC  metode ir izmantojama ķīmiskām vielām (iezīmētām vai neie ­
zīmētām), kurām ir pieejama piem ērota noteikšanas sist ēma 
(piemēram, spektrofotometrs, radioaktivit ātes detektors) un kuras ir 
pietiekami stabilas eksperimenta laik ā. Metode var b ūt jo īpaši node ­
rīga ķimikālijām, ko ir gr ūti pētīt citās eksperimenta sist ēmās (t. i., 
gaistošām vielām; vielām, kas neš ķīst ūdenī koncentr ācijās, kuras var 
analītiski mērīt; vielām, kurām ir liela tieksme attiec ībā uz inkub ā­
cijas sistēmas virsmu). Metodi var izmantot mais ījumiem, kas dod 
neizšķirtas eluēšanas joslas. T ādā gadījumā testa mais ījuma savieno ­
jumiem ir j ānosaka log K  oc lielumu augš ējā un apakš ējā robeža.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1099
 
Dažreiz  HPLC  rezultātu interpret ācijā sarežģījumus var rad īt piemai­
sījumi, bet tie ir mazsvar īgi, ja testa vielu var skaidri identific ēt un 
atdalīt no piemais ījumiem.  
Metodes pareiz ība ir pārbaudīta papildin ājuma 1. tabul ā uzskaitītajām 
vielām, un metode ir lietota ar ī dažādām citām ķimikālijām, kas 
pieder šādām ķīmisko savienojumu klas ēm: 
— aromātiskajiem am īniem (piem ēram, triflural īns, 4-hloranil īns, 
3,5-dinitroanil īns, 4-metilanil īns, N-metilanil īns, 1-naftilam īns), 
— aromātiskajiem karbonsk ābju esteriem (piem ēram, benzosk ābes 
metilesteris, 3,5-dinitrobenzosk ābes etilesteris),  
— aromātiskajiem og ļūdeņražiem (piem ēram, toluols, ksilols, etil ­
benzols, nitrobenzols),  
— ariloksifenoksipropionsk ābes esteriem (piem ēram, diklofop- 
metils, fenoksaprop-etils, fenoksaprop-P-etils),  
— benzimidazola un imidazola fungic īdiem (piem ēram, karbenda ­
zims, fuberidazols, triazoks īds), 
— karbonsk ābju amīdiem (piem ēram, 2-hlorbenzam īds, N, N-dime ­
tilbenzam īds, 3,5-dinitrobenzam īds, N-metilbenzam īds, 2-nitro ­
benzamīds, 3-nitrobenzam īds), 
— hlorētajiem og ļūdeņražiem (piem ēram, endosulf āns, DDT, 
heksahlorbenzols, kvintoc ēns, 1,2,3-trihlorbenzols),  
— fosfororganiskajiem insektic īdiem (piem ēram, azinfos-metils, 
disulfotons, fenamifoss, izofenfoss, pirazofoss, sulprofoss, triazo ­
foss),  
— fenoliem (piem ēram, fenols, 2-nitrofenols, 4-nitrofenols, pentah ­
lorfenols, 2,4,6-trihlorfenols, 1-naftols),  
— fenilur īnvielas atvasin ājumiem (piem ēram, izoproturons, monoli ­
nurons, pensikurons),  
— pigmenta kr āsvielām (piemēram, Acid Yellow  219,  Basic Blue  41, 
Direct Red  81),  
— poliarom ātiskajiem og ļūdeņražiem (piem ēram, acenaft ēns, nafta­
līns), 
— 1,3,5-triaz īna herbic īdiem (piem ēram, prometr īns, propaz īns, 
simazīns, terbutr īns), 
— triazola atvasin ājumiem (piem ēram, tebukonazols, triadimefons, 
tradimenols, triapentenols).  
Metode nav izmantojama viel ām, kas rea ģē ar eluentu vai ar neku ­
stīgo fāzi. Tā nav izmantojama ar ī vielām, kas īpašā veidā iedarbojas 
ar neorganiskaj ām sastāvdaļām (piem ēram, veido klasteru 
kompleksus ar m ālu miner ālvielām). Metode var neb ūt derīga 
virsmas akt īvām vielām, neorganiskiem savienojumiem un vid ēji 
stiprām vai stipr ām organisk ām skābēm un bāzēm. Var noteikt log 
K oc lielumus no 1,5 l īdz 5,0. Joniz ējamas vielas ir j āmēra, izmantojot 
buferētu kustīgo fāzi, bet ir j āpievērš uzman ība, lai neizgulsn ētos 
bufera sast āvdaļas vai testa viela.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1100
 
1.6. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
1.6.1  Precizit āte 
Parasti testa vielas adsorbcijas koeficientu var noteikt ar precizit āti 
± 0,5 logaritmisk ās vienības no lieluma, kas noteikts ar krat īšanas 
metodi (skat īt papildin ājuma 1. tabulu). Liel āku precizit āti var 
sasniegt, ja izmantot ās standartvielas ir struktur āli radniec īgas testa 
vielai.  
1.6.2.  Atk ārtojamība 
Noteikšanas j āizdara vismaz divos eksempl āros. No atseviš ķajiem 
mērījumiem ieg ūtajiem log K  oc lielumiem j ābūt 0,25 logaritmisko 
vienību diapazon ā. 
1.6.3  Reproduc ējamība 
Pagaidām izmantošan ā gūtā pieredze apstiprina metodes der īgumu.  
HPLC  metodes p ētījumā, izmantojot 48 vielas (galvenok ārt pesti­
cīdus), par kur ām bija pieejami ticami K  oc dati uz augsn ēm, ir iegūts 
korelācijas koeficients R = 0,95 (10) (11).  
Lai uzlabotu un pamatotu šo metodi, tika izdar īts starplaboratoriju 
salīdzinošs tests, kur ā piedalījās 11 laboratorijas (12). Rezult āti ir 
papildinājuma 2. tabul ā. 
1.7. TESTA METODES APRAKSTS  
1.7.1.  Adsorbcijas koeficienta nov ērtēšanas priekšm ēģinājums  
Par indikatoriem adsorbcijas lielumam var izmantot sadal ījuma koefi ­
cientu sist ēmā oktanols– ūdens P  ow (= K  ow ) un, zināmā mērā, šķīdību 
ūdenī, jo īpaši nejoniz ētām vielām, un tādā veidā tos var izmantot, 
lai iepriekš nov ērtētu diapazonu. Vair ākām ķimikāliju grup ām ir 
publicētas dažādas noder īgas korel ācijas (1) (2) (3) (4) (5) (6) (7).  
1.7.2.  Iek ārta 
Šķidruma hromatogr āfs, aprīkots ar bezpuls āciju sūkni un piem ērotu 
detektoru. Ir ieteicams izmantot injic ēšanas ventili ar injekciju cilpu. 
Izmanto tirdzniec ībā esošos ķīmiski piesaist ītos ciānpropila sve ķus 
uz silikag ēla pamata (piem ēram, Hypersil  un Zorbax CN ). Starp 
injekcijas sist ēmu un anal īzes kolonnu var ievietot t ā paša materi āla 
priekškolonnu. Daž ādu piegādātāju kolonnas var iev ērojami atš ķirties 
pēc sadalīšanas efektivit ātes. Orient ējoši vajadz ētu sasniegt š ādus 
ietilpības koeficientus k': log k' > 0,0, ja log K  oc = 3,0 un log k' 
> 0,4, ja log K'  oc = 2,0, izmantojot 55/45 % metanola/ ūdens mais ī­
jumu par kust īgo fāzi. 
1.7.3.  Kust īgās fāzes 
Ir testētas vairākas kustīgās fāzes, un ir ieteicamas š ādas divas:  
— metanols/ ūdens (55/45 % tilp./tilp.),  
— metanols/0,01M citr āta buferšķīdums pH 6,0 (55/45 % tilp./tilp.).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1101
 
Lai pagatavotu eluentu, izmanto  HPLC  kvalitātes metanolu un desti ­
lētu ūdeni vai citr āta buferš ķīdumu. Mais ījumu pirms lietošanas 
atbrīvo no gāzēm. Jāizmanto izokr ātiskā eluēšana. Ja metanola/ ūdens 
maisījumi nav piem ēroti, var izm ēģināt citus organisko š ķīdinātāju/­ 
ūdens mais ījumus, piem ēram, etanola/ ūdens vai acetonitrila/ ūdens 
maisījumus. Joniz ējamiem savienojumiem ir ieteicams lietot bufer ­ 
šķīdumu, lai stabiliz ētu pH. Ir j āpievērš vērība, lai neizgulsn ētu sāļus 
un neboj ātu kolonnu, kas var notikt ar dažiem organisk ās fāzes/­
buferšķīdumu mais ījumiem.  
Nedrīkst izmantot t ādas piedevas k ā jonu pāru reaģenti, jo tie var 
ietekmēt nekustīgās fāzes sorbcijas īpašības. Tādas nekust īgās fāzes 
pārmaiņas var būt neatgriezeniskas. Š ā iemesla d ēļ eksperimentus, 
kuros izmanto piedevas, izdara ar atseviš ķām kolonn ām. 
1.7.4.  Šķīdināmās vielas  
Testa vielas un standartvielas j āizšķīdina kust īgajā fāzē. 
1.8. TESTA VEIKŠANA  
1.8.1.  Testa apst ākļi 
Mērījumu laik ā jāreģistrē temperat ūra. Lai garant ētu nemain īgus ap­
stākļus kalibr ēšanas gait ā un testa vielas v ērtēšanas un m ērīšanas 
gaitā, ir ļoti ieteicams izmantot kolonnas termostatu ar kontrol ējamu 
temperatūru. 
1.8.2.  “Miruš ā” laika t  o noteikšana  
“Mirušā” laika t  o noteikšanai var izmantot divas atš ķirīgas metodes 
(skatīt arī 1.2. punktu).  
1.8.2.1.  “Miruš ā” laika t  o noteikšana ar homologu rind ām 
Ir pārbaudīts, ka šī procedūra dod ticamus un standartiz ētus to 
lielumus. S īkāku inform āciju skatīt A.8. testa metod ē: Sadalījuma 
koeficients (n-oktanols/ ūdens),  HPLC  metode.  
1.8.2.2.  “Miruš ā” laika t  o noteikšana ar inert ām vielām, ko neaiztur kolonna  
Šī metode pamatojas uz formam īda, urīnvielas vai n ātrija nitrāta 
šķīdumu injic ēšanu. Noteikšanas j āizdara vismaz divos eksempl āros. 
1.8.3.  Aiztures laiku tR noteikšana  
Standartvielas j āizraugās, kā aprakstīts 1.3. punkt ā. Lai noteiktu stan ­
dartvielu aiztures laikus, t ās var injic ēt kā jauktu standartu ar nosa ­
cījumu, ka ir apstiprin āts, ka katras standartvielas aiztures laiku neie ­
tekmē citu standartvielu kl ātbūtne. Kalibr ēšana būtu jāizdara regul āri 
vismaz divreiz dien ā, lai ņemtu vērā neparedz ētas pārmaiņas 
kolonnas darb ībā. Labākai praksei kalibr ēšanas injekcijas b ūtu jāiz­
dara pirms testa vielas injic ēšanas un p ēc tās, lai apstiprin ātu, ka 
aiztures laiki nav nob īdījušies. Testa vielas injic ē atsevišķi iespējami 
mazos daudzumos (lai nov ērstu kolonnas p ārslodzi) un nosaka to 
aiztures laikus.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1102
 
Lai palielin ātu mērījumu ticam ību, noteikšanas ir j āizdara vismaz 
divos eksempl āros. No atseviš ķajiem mērījumiem ieg ūtajiem log 
K oc lielumiem j ābūt 0,25 logaritmisko vien ību diapazon ā. 
1.8.4.  Nov ērtēšana  
Izraudzītajām standartviel ām no “miruš ā” laika to un no aiztures 
laikiem tR apr ēķina ietilpības koeficientus k' saska ņā ar vienādojumu 
(4) (skatīt 1.2. punktu). Standartvielu log k' p ēc tam atliek grafiski 
pret standartvielu log K  oc lielumiem, kas ieg ūti kratīšanas eksperi ­
mentos un doti papildin ājuma 1. un 3. tabul ā. Izmantojot min ēto 
grafiku, no testa vielas log k' lieluma p ēc tam nosaka t ās log K  oc 
lielumu. Ja faktiskais rezult āts rāda, ka testa vielas log K  oc ir ārpus 
kalibrēšanas diapazona, tests ir j āatkārto, izmantojot citas, piem ēro­
tākas standartvielas.  
2. DATI UN TO NOFORM ĒŠANA  
Ziņojumā jāiekļauj šāda inform ācija: 
— testa vielu un standartvielu identifik ācija un to t īrība, un attiec īgā 
gadījumā pKa lielumi,  
— iekārtas un darba apst ākļu apraksts, piem ēram, anal ītiskās 
kolonnas (un priekškolonnas) tips un izm ēri, detektors, kust īgā 
fāze (komponentu attiec ība un pH), temperat ūras diapazons m ērī­
jumu laik ā, 
— “mirušais” laiks un t ā noteikšanas metode,  
— kolonn ā ievadītie testa vielas un standartvielu daudzumi,  
— kalibr ēšanā izmantoto standartvielu aiztures laiki,  
— uzkonstru ētās regresijas l īnijas dati (log k' pret log Koc) un 
regresijas l īnijas grafiks,  
— testa savienojuma vid ējie aiztures laika dati un noteiktais log Koc 
lielums,  
— hromatogrammas.  
3. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) W.J. Lyman, W.F. Reehl, D.H. Rosenblatt (ed). (1990). 
Handbook of chemical property estimation methods, chapt. 4, McGraw-Hill, New York.
 
(2) J. Hodson, N.A. Williams (1988). The estimation of the 
adsorption coefficient (K  oc ) for soils by HPLC. Chemosphere, 
17, p. 67.  
(3) G.G. Briggs (1981). Theoretical and experimental relations ­
hips between soil adsorption, octanol-water partition coeffi ­
cients, water solubilities, bioconcentration factors, and the parachor. J. Agric. Food Chem., 29, p.1050–1059.
 
(4) C.T. Chiou, P.E. Porter, D.W. Schmedding (1983). Partition 
equilibria of nonionic organic compounds between soil organic matter and water. Environ. Sci. Technol., 17, 
p. 227–231.
 
(5) Z. Gerstl, U. Mingelgrin (1984). Sorption of organic 
substances by soils and sediment. J. Environm. Sci. Health, 
B19, p. 297–312.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1103
 
(6) C.T. Chiou, L.J. Peters, V. H. Freed (1979). A physical 
concept of soil water equilibria for nonionic organic 
compounds, Science, 106, p. 831–832.  
(7) S.W. Karickhoff (1981). Semi-empirical estimation of sorp ­
tion of hydrophobic pollutants on natural sediments and soils. Chemosphere, 10, p. 833–846.
 
(8) W. Kördel, D. Hennecke, M. Herrmann (1997). Application 
of the HPLC-screening method for the determination of the 
adsorption coefficient on sewage sludges. Chemosphere, 35(1/2), p. 121–128.
 
(9) M. Mueller, W. Kördel (1996). Comparison of screening 
methods for the estimation of adsorption coefficients on 
soil. Chemosphere, 32(12), p. 2493–2504.  
(10) W. Kördel, J. Stutte, G. Kotthoff (1993). HPLC-screening 
method for the determination of the adsorption coefficient in soil-comparison of different stationary phases, Chemosp ­
here, 27(12), p. 2341–2352.
 
(11) B. von Oepen, W. Kördel, W. Klein (1991). Sorption of 
nonpolar and polar compounds to soils: Processes, measure ­
ments and experience with the applicability of the modified 
OECD Guideline 106, Chemosphere, 22, p. 285–304.  
(12) W. Kördel, G. Kotthoff, J. Müller (1995). HPLC-screening 
method for the determination of the adsorption coefficient on soil-results of a ring test. Chemosphere, 30(7), p. 1373–1384.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1104
 
PAPILDIN ĀJUMS  
1. tabula  
K oc lielumu sal īdzinājums augsn ēm un kanaliz ācijas nos ēdumiem ar lielumiem, kas apr ēķināti no  HPLC  
skrīninga metodes  ( 1 ) ( 2 ) 
Viela  CAS  Nr. log K  oc 
kanalizācijas 
nosēdumiem log K  oc 
HPLC  Δ log K  oc 
augsnēm log K  oc 
HPLC  Δ 
Atrazīns 1912-24-9 1,66 2,14 0,48 1,81 2,20 0,39 
Linurons 330-55-2 2,43 2,96 0,53 2,59 2,89 0,30 Fentions 55-38-9 3,75 3,58 0,17 3,31 3,40 0,09 Monurons 150-68-5 1,46 2,21 0,75 1,99 2,26 0,27 Fenantrēns 85-01-8 4,35 3,72 0,63 4,09 3,52 0,57 
Benzoskābes fenilesteris 93-99-2 3,26 3,03 0,23 2,87 2,94 0,07 
Benzamīds 55-21-0 1,60 1,00 0,60 1,26 1,25 0,01 
4-Nitrobenzam īds 619-80-7 1,52 1,49 0,03 1,93 1,66 0,27 
Acetanilīds 103-84-4 1,52 1,53 0,01 1,26 1,69 0,08 
Anilīns 62-53-3 1,74 1,47 0,27 2,07 1,64 0,43 
2,5-Dihloranil īns 95-82-9 2,45 2,59 0,14 2,55 2,58 0,03
 
( 1 ) W. Kördel, D. Hennecke, M. Herrmann (1997). Application of the HPLC-screening method for the determination of the adsorption 
coefficient on sewage sludges. Chemosphere, 35(1/2), p. 121–128. 
( 2 ) W. Kördel, D. Hennecke, C. Franke (1997). Determination of the adsorption-coefficients of organic substances on sewage sludge s. 
Chemosphere, 35 (1/2), p. 107–119.  
2. tabula  
Starplaboratoriju sal īdzinoša testa (piedal ījušās 11 laboratorijas) rezult āti HPLC  metodes uzlabošanai un 
novērtēšanai  ( 1 ) 
Substance  CAS  Nr. log K  oc K oc log K  oc 
[OECD 106] [ HPLC  metode]  
Atrazīns 1912-24-9 1,81 78 ± 16 1,89 
Monurons 150-68-5 1,99 100 ± 8 2,00 Triapentenols 77608-88-3 2,37 292 ± 58 2,47 Linurons 330-55-2 2,59 465 ± 62 2,67 Fentions 55-38-9 3,31 2062 ± 648 3,31
 
( 1 ) W. Kördel, G. Kotthoff, J. Müller (1995). HPLC-screening method for the determination of the adsorption coefficient on soil- 
results of a ring test. Chemosphere, 30(7), p. 1373–1384.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1105
 
3. tabula  
Ieteicamās standartvielas  HPLC  skrīninga metodei, kas pamatojas uz datiem par adsorbciju uz augsnes.  
Standartviela  CAS  Nr. Vidējie K  oc 
lielumi no krat ī­ 
šanas metodes K oc datu skaits log S.D. Avots  
Acetanilīds 103-84-4 1,25 4 0,48 (  a ) 
Fenols 108-95-2 1,32 4 0,70 (  a ) 
2-Nitrobenzam īds 610-15-1 1,45 3 0,90 (  b ) 
N.N-dimetilbenzam īds 611-74-5 1,52 2 0,45 (  a ) 
4-Metilbenzam īds 619-55-6 1,78 3 1,76 (  a ) 
Metilbenzo āts 93-58-3 1,80 4 1,08 (  a ) 
Atrazīns 1912-24-9 1,81 3 1,08 (  c ) 
Izoproturons 34123-59-6 1,86 5 1,53 (  c ) 
3-Nitrobenzam īds 645-09-0 1,95 3 1,31 (  b ) 
Anilīns 62-53-3 2,07 4 1,73 (  a ) 
3,5-Dinitrobenzam īds 121-81-3 2,31 3 1,27 (  b ) 
Karbendaz īms 10605-21-7 2,35 3 1,37 (  c ) 
Triadimenols 55219-65-3 2,40 3 1,85 (  c ) 
Triazoksīds 72459-58-6 2,44 3 1,66 (  c ) 
Triazofoss 24017-47-8 2,55 3 1,78 (  c ) 
Linurons 330-55-2 2,59 3 1,97 (  c ) 
Naftalīns 91-20-3 2,75 4 2,20 (  a ) 
Endosulfāndiols 2157-19-9 3,02 5 2,29 (  c ) 
Metiokarbs 2032-65-7 3,10 4 2,39 (  c ) 
Acid Yellow  219 63405-85-6 3,16 4 2,83 (  a ) 
1,2,3-Trihlorbenzols 87-61-6 3,16 4 1,40 (  a ) 
γ-HCH 58-89-9 3,23 5 2,94 (  a ) 
Fentions 55-38-9 3,31 3 2,49 (  c ) 
Direct Red  2610-11-9 3,43 4 2,68 (  a ) 
Pirazofoss 13457-18-6 3,65 3 2,70 (  c ) 
α-Endosulfans 959-98-8 4,09 5 3,74 (  c ) 
Diklofop-metils 51338-27-3 4,20 3 3,77 (  c ) 
Fenantrēns 85-01-8 4,09 4 3,83 (  a ) 
Basic Blue  41 (mix) 26850-47-5 
12270-13-2 4,89 4 4,46 (  a ) 
DDT 50-29-3 5,63 1 — (  b ) 
( a ) W. Kördel, J. Müller (1994). Bestimmung des Adsorptionskoeffizienten organischer Chemikalien mit der HPLC. UBA R & D 
Report No. 106 01 044 (1994). 
( b ) B.V. Oepen, W. Kördel, W. Klein. (1991). Chemosphere, 22, p. 285–304. 
( c ) Rūpniecības dati.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1106
 
C.20  DAPHNIA MAGNA  VAIROŠAN ĀS TESTS  
1. METODE  
Šī vairošan ās toksicit ātes testa metode ir ESAO TG 211 (1998) 
kopija.  
1.1. IEVADS  
Testa galvenais m ērķis ir nov ērtēt ķimikāliju ietekmi uz  Daphnia 
magna  vairošan ās iznākumu.  
1.2. DEFIN ĪCIJAS UN M ĒRVIENĪBAS  
Vecāki: dafniju m ātītes, kuras ir, s ākot testu, un kuru vairošan ās 
iznākums ir p ētījuma objekts.  
Pēcnācēji: jaunās dafnijas, ko testa gait ā radījuši vecāki. 
Mazākās novērojamās ietekmes koncentr ācija ( LOEC ): mazākā 
pārbaudītā koncentr ācija, ar kuru noteikt ā iedarbības laika posm ā ir 
novērota statistiski noz īmīga vielas ietekme uz vairošanos un vec āku 
mirstību (pie p < 0,05), sal īdzinot ar kontrolm ēģinājumu. Tom ēr ar 
visām testa koncentr ācijām, kas liel ākas par  LOEC , ir jābūt negatīvai 
ietekmei, kas ir vien āda ar vai liel āka par to negat īvo ietekmi, kas 
novērota ar  LOEC . Ja šos divus nosac ījumus nevar izpild īt, ir jādod 
pilnīgs izskaidrojums, k ā ir izraudz īta LOEC  (un līdz ar to  NOEC ). 
Nenovērojamās ietekmes koncentr ācija ( NOEC ): testa koncentr ā­
cija, kas ir tieši zem āka par  LOEC  un ar kuru, sal īdzinot ar kontroles 
mēģinājumu, noteikt ā iedarbības laika posm ā nav statistiski noz ī­
mīgas ietekmes (p < 0,05).  
EC x : ūdenī izšķīdinātas testa vielas koncentr ācija, kas noteikt ā iedar­
bības laika posm ā izraisa  Daphnia magna  vairošan ās samazin ājumu 
par x %.  
Raksturīgais pieauguma ātrums : populācijas augšanas m ērs, kas 
iekļauj vairošan ās iznākumu un vecumam specifisko mirst ību (20) 
(21) (22). Nemain īgai popul ācijai tas ir vien āds ar nulli. Augošai 
populācijai tas ir pozit īvs un popul ācijai, kas samazin ās, tas ir nega ­
tīvs. Protams, p ēdējā minētā nav notur īga un beidzot izz ūd. 
Atklāšanas robeža : mazākā koncentr ācija, ko var atkl āt, bet ne 
kvantitatīvi noteikt.  
Noteikšanas robeža : mazākā koncentr ācija, ko var kvantitat īvi 
izmērīt. 
Mirstība: dzīvnieku re ģistrē kā mirušu, ja tas ir nekust īgs, t. i., ja tas 
nespēj peldēt vai ja nav nov ērojamas pied ēkļu vai vēderiņa aizmu­
gures daļas kustības 15 sekunžu laik ā pēc testa trauka vieglas pakra ­
tīšanas. (Ja izmanto citu defin īciju, tā ir jāprotokolē kopā ar norādi 
uz to.)  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1107
 
1.3. TESTA METODES PRINCIPS  
Uz jaunām dafniju m ātītēm (vecākiem), kas testa s ākumā ir jaunākas 
par 24 stund ām, ļauj iedarboties ūdenī izšķīdinātai testa vielai, kura 
pievienota ūdenim koncentr āciju diapazon ā. Testa ilgums ir 21 diena. 
Testa beig ās novērtē kopējo dzīvo pēcnācēju skaitu, kas radies uz 
katru testa beig ās dzīvu vecāku. Tas noz īmē, ka no apr ēķiniem 
izslēdz jaunos dz īvniekus, kas radušies no pieaugušajiem dz īvnie­
kiem, kuri v ēlāk testa laik ā miruši. Vec āku vairošan ās iznākumu 
var izteikt cit ādi (piemēram, kā dzīvo pēcnācēju skaitu, kas radušies 
uz vienu dz īvnieku dien ā, sākot no pirm ās dienas, kad ir nov ērots, ka 
radies pēcnācējs), bet tie b ūtu jāprotokolē papildus kop ējam jauno 
dzīvnieku skaitam, kas radušies, r ēķinot uz testa beig ās dzīvo 
vecāku. Testa vielas iedarb ībai pakļauto dzīvnieku vairošan ās iznā­
kumu sal īdzina ar vairošan ās iznākumu kontroles m ēģinājumā, lai 
noteiktu maz ākās novērotās ietekmes koncentr āciju ( LOEC ) un līdz 
ar to nenov ērojamas ietekmes koncentr āciju ( NOEC ). Turklāt, cik tas 
ir iespējams, datus analiz ē, izmantojot regresijas modeli, lai noteiktu 
koncentrāciju, kas izraisa vairošan ās iznākuma samazin ājumu par 
x % (t. i., EC  50 , EC  20 , vai EC  10 ). 
Ir jāprotokolē arī vecāku izdzīvošana un pirmo mazu ļu rašanās laiks. 
Var aplūkot arī citas ar vielu saist ītas ietekmes uz t ādiem parame ­
triem kā augšana (piem ēram, garums) un varb ūt raksturīgais pieau ­
guma ātrums.  
1.4. INFORM ĀCIJA PAR TESTA VIELU  
Jābūt pieejamiem ar  Daphnia magna  veiktā akūtās toksicitātes testa 
rezultātiem (skat īt I daļas C.2. metodi). Rezult āti var būt noderīgi, 
izvēloties vairošan ās testiem piem ērotu testa koncentr āciju diapa ­
zonu. Jāzina testa vielas š ķīdība ūdenī un tvaika spiediens, un 
jābūt pieejamai drošai anal ītiskai metodei vielas daudzuma kvantita ­
tīvai noteikšanai testa š ķīdumos ar zin āmu atgūšanas efektivit āti un 
noteikšanas robežu.  
Informācija, kas var b ūt noderīga, izstrādājot testa apst ākļus, iekļauj 
testa vielas strukt ūrformulu, t īrību, stabilit āti gaismas ietekm ē, stabi­
litāti testa apst ākļos, pKa, P  ow un vieglas biono ārdīšanās testa rezul ­
tātus (skatīt C.4. metodi).  
1.5. TESTA DER ĪGUMS  
Lai tests b ūtu derīgs, kontroles m ēģinājumā(-os) tam j āatbilst šādiem 
izpildes krit ērijiem:  
— vecāku (dafniju m ātīšu) mirstība testa beig ās nepārsniedz 20 %,  
— dzīvu pēcnācēju, kas radušies uz vienu vec āku, vidējais skaits 
testa beig ās ir ≥ 60. 
1.6. TESTA METODES APRAKSTS  
1.6.1.  Iek ārtas 
Testa traukiem un cit ām iekārtām, kas saskaras ar testa š ķīdumiem, 
jābūt pilnībā izgatavotiem no stikla vai cita ķīmiski inerta materi āla. 
Testa trauki parasti ir stikla v ārglāzes. 
Turklāt ir vajadz īgs šāds aprīkojums vai da ļa no tā: 
— iekārta skābekļa koncentr ācijas mērīšanai (ar mikroelektrodu vai 
citu piem ērotu aprīkojumu izš ķīdušā skābekļa mērīšanai maza 
tilpuma paraugos),  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1108
 
— piemērots termostats,  
— pHmetrs,  
— iekārta ūdens cietības noteikšanai,  
— iekārta ūdens kop ējā organisk ā oglekļa koncentr ācijas ( TOC ) 
noteikšanai vai iek ārta skābekļa ķīmiskā patēriņa (COD ) noteik­ 
šanai,  
— piemērota iekārta apgaismojuma rež īma kontrolei un gaismas 
intensitātes mērīšanai.  
1.6.2.  Testa organisms  
Testā izmantojam ā suga ir  Daphnia magna Straus . Var izmantot 
citas Daphnia  sugas ar nosac ījumu, ka t ās atbilst attiec īgiem derī­
guma krit ērijiem (der īguma krit ērijam, kas attiecas uz vairošan ās 
iznākumu kontroles test ā, jābūt raksturīgam Daphnia  sugām). Ja 
izmanto citas  Daphnia  sugas, tām jābūt skaidri identific ētām un to 
izmantošana j āpamato.  
Vēlams klonu identific ēt, nosakot genotipu. P ētījumā (1) ir par ādīts, 
ka klons A (kura izcelsme ir  IRCHA  Francijā) (3) konsekventi atbilst 
derīguma krit ērijam par vid ēji ≥ 60 izdzīvojušiem p ēctečiem, rēķinot 
uz vienu vec āku, ja tos audz ē šajā metodē aprakstītajos apst ākļos. 
Tomēr ir pieņemami citi kloni ar nosac ījumu, ka ir par ādīts, ka 
dafniju audz ēšana atbilst testa der īguma krit ērijiem.  
Testu uzs ākot, dzīvniekiem j ābūt mazāk nekā 24 stundas veciem, un 
tie nedrīkst būt tiešie pēcteči no pirm ā nārsta. To izcelsmei j ābūt no 
veselīga bara (t. i., kas neuzr āda tādas stresa paz īmes kā liela 
mirstība, tēviņu un efipiju kl ātbūtne, pirm ā nārsta aizkav ēšanās, 
krāsu zaudējuši dzīvnieki utt.). Bara dz īvnieki jātur tādos audzēšanas 
apstākļos (gaisma, temperat ūra, vide, barošana un dz īvnieku skaits 
tilpuma vien ībā), kas ir l īdzīgi testā izmantojamiem apst ākļiem. Ja 
dafniju audz ēšanas vide, ko izmanto test ā, atšķiras no vides, ko 
izmanto parast ā dafniju audz ēšanā, laba prakse ir iek ļaut pirmstesta 
aklimatizācijas posmu, kas parasti ir aptuveni tr īs nedēļas (t. i., viena 
paaudze), lai izvair ītos no vec āku stresa.  
1.6.3.  Testa vide  
Ir ieteicams šaj ā testā izmantot piln ībā definētu vidi. T ā var izvair ī­
ties no gr ūti raksturojamu piedevu (piem ēram, jūraszāļu, augsnes 
ekstrakta utt.) izmantošanas un t ātad uzlabot standartiz ācijas iesp ējas 
starp laboratorij ām. Šīm mērķim par piem ērotām ir atrastas  Elendt  
M44 un M7 vides (skat īt 1. papildin ājumu). Tom ēr ir pieņemamas 
citas vides (piem ēram, (5) (6)) ar nosac ījumu, ka ir par ādīts, ka 
dafniju audz ēšana atbilst testa der īguma krit ērijiem.  
Ja izmanto vidi, kas iek ļauj nedefin ētas piedevas, š ādas piedevas 
skaidri jānorāda un testa zi ņojumā jāsniedz inform ācija par sast āvu, 
jo īpaši attiec ībā uz oglek ļa saturu, t ādēļ, ka tas var dot ieguld ījumu 
paredzētajā dietā. Ir ieteicams noteikt kop ējo organisko oglekli 
(TOC ) un/vai sk ābekļa ķīmisko pat ēriņu (COD ) organisk ās piedevas 
izejas prepar ātā un nov ērtēt ieguldījumu attiec ībā uz TOC/COD  
pagatavotaj ā testa vid ē. Ir ieteicams, lai vides  TOC  līmenis (t. i., 
pirms aļģu pievienošanas) b ūtu mazāks par 2 mg/l (7).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1109
 
Ja testa vielas satur met ālus, ir svar īgi apzināties, ka testa vides 
īpašības (piem ēram, ciet ība, helātu veidošanas sp ēja) var ietekm ēt 
testa vielas toksicit āti. Šā iemesla d ēļ ir vēlama piln ībā definēta 
vide. Tom ēr pašlaik vien īgās pilnībā definētās vides, kas ir paz īs­
tamas kā piemērotas  Daphnia magna  ilgtermiņa audzēšanai, ir  Elendt  
M4 un M7. Abas vides satur hel ātus veidojošo rea ģentu EDTA. 
Pētījumā (2) ir par ādīts, ka kadmija “š ķietamā toksicitāte” parasti ir 
mazāka, ja vairošan ās testu izdara M4 un M7 vid ē, nekā, ja to izdara 
vidē, kas nesatur EDTA. T ādēļ M4 un M7 nav ieteicamas, lai test ētu 
metālus saturošas vielas, un j āizvairās arī lietot citas vides, kas satur 
zināmus helātus veidojošus rea ģentus. Met ālus saturoš ām vielām var 
būt ieteicams izmantot alternat īvu vidi, piem ēram, pēc ASTM 
metodes atjaunotu cietu sald ūdeni (7), kas nesatur EDTA, ar pievie ­
notu jūraszāļu ekstraktu (8). Min ētais pēc ASTM metodes atjaunot ā 
cietā saldūdens apvienojums ar j ūraszāļu ekstraktu ir piem ērots arī 
Daphnia magna  ilgtermiņa audzēšanai un test ēšanai (2), kaut ar ī tam 
tomēr piemīt neliela hel ātu veidošanas sp ēja pievienot ā jūraszāļu 
ekstrakta organisko sast āvdaļu dēļ. 
Izšķīdušā skābekļa koncentr ācijai testa s ākumā un tā laikā jābūt 
lielākai par 3 mg/l. pH j ābūt diapazon ā no 6 līdz 9, un parasti tas 
vienā testā nedrīkst mainīties vairāk kā par 1,5 vien ībām. Cietība ir 
ieteicama liel āka par 140 mg/l (r ēķinot uz CaCO  3 ). Testi šaj ā cietības 
līmenī un virs t ā ir parādījuši vairošan ās spēju, kas atbilst der īguma 
kritērijiem (9) (10).  
1.6.4.  Testa š ķīdumi  
Izraudzītās koncentr ācijas testa š ķīdumus parasti gatavo, atš ķaidot 
izejas šķīdumu. Izejas š ķīdumu vēlams gatavot, izš ķīdinot vielu 
testa vidē. 
Lai iegūtu piemērotas koncentr ācijas izejas š ķīdumu, dažos gad ī­
jumos var vajadz ēt izmantot organiskos š ķīdinātājus vai disper ģētājas 
vielas, bet š ādus materi ālus izmantot ir j āizvairās, cik vien iesp ējams. 
Piemērotu šķīdinātāju piemēri ir acetons, etilspirts, metilspirts, dime ­
tilformam īds un trietil ēnglikols. Piem ērotu disper ģētāju vielu piem ēri 
ir Cremophor  RH40, 0,01 % metilceluloze un HCO-40. Katr ā ziņā 
testa viela testa š ķīdumos nedr īkst pārsniegt šķīdības robežu testa 
vidē. 
Šķīdinātājus izmanto, lai ieg ūtu izejas š ķīdumu, ko prec īzi varētu 
dozēt ūdenī. Pie galīgajā testa vid ē ieteicamās šķīdinātāja koncentr ā­
cijas (t. i., ≤ 0,1 ml/l) iepriekš uzskait ītie šķīdinātāji nav toksiski un 
nepalielina vielas š ķīdību ūdenī. 
Disperģētājas vielas var atvieglot prec īzu dozēšanu un disper ģēšanu. 
Pie galīgajā testa vid ē ieteicam ās šķīdinātāja koncentr ācijas (≤ 0,1 
ml/l) iepriekš uzskait ītās disperģētājas vielas nav toksiskas un nepa ­
lielina vielas š ķīdību ūdenī. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1110
 
1.7. TESTA PL ĀNS 
Apstrāde būtu jāizdara testa traukos, un visas turpm ākās darbības ar 
testa traukiem b ūtu jāveic pēc nejaušās izvēles. Ja tā nedara, tas var 
radīt neobjektivit āti, ko var ētu uzskatīt par koncentr ācijas ietekmi. Jo 
īpaši, ja ar eksperimenta vien ībām rīkojas apstr ādes vai koncentr ā­
cijas secībā, tad dažas ar laiku saist ītas ietekmes, piem ēram, ekspe ­
rimentatora nogurums vai cita k ļūda, var rad īt lielāku ietekmi liel ākās 
koncentrācijās. Turklāt, ja testa rezult ātus varētu ietekm ēt testa sākot­
nējie vai apk ārtējie apstākļi, piemēram, novietojums laboratorij ā, tad 
būtu jāapsver testa blo ķēšana.  
1.8. PROCED ŪRA 
1.8.1.  Iedarb ības apstākļi 
1.8.1.1.  Ilgums  
Testa ilgums ir 21 diena.  
1.8.1.2.  Ievietošana  
Vecākus tur atseviš ķi, katrā testa trauk ā vienu ar 50–100 ml vides 
katrā traukā. 
Lai atbilstu lietojamai anal ītiskajai proced ūrai, ko izmanto testa 
vielas koncentr ācijas noteikšanai, dažreiz var b ūt vajadzīgi lielāki 
tilpumi, kaut ar ī ir pieļaujams apvienot vien ādas koncentr ācijas 
trauku saturu, lai izdar ītu ķīmisko anal īzi. Ja izmanto tilpumus, kas 
lielāki par 100 ml, var vajadz ēt palielin āt dafnijām doto bar ības 
daudzumu, lai nodrošin ātu atbilstīgu barības pieejam ību un atbilst ību 
derīguma krit ērijiem. Caurpl ūdes testiem tehnisku iemeslu d ēļ var 
izskatīt alternatīvus projektus (piem ēram, četras 10 dz īvnieku grupas 
lielākā testa tilpum ā), bet pārmaiņas testa pl ānā būtu jāprotokolē. 
1.8.1.3.  Dzīvnieku skaits  
Pusstatiskos testos vismaz 10 dz īvniekus tur atseviš ķi katrā testa 
koncentrācijā un vismaz 10 dz īvniekus tur atseviš ķi kontroles s ērijā. 
Caurplūsmas testos (1) ir par ādīts, ka ir piem ēroti 40 dz īvniekus 
sadalīt četrās grupās pa 10 dz īvniekiem katr ā testa koncentr ācijā. 
Var izmantot maz āku testa organismu skaitu un ir ieteicams vismaz 
20 dzīvnieku uz koncentr āciju, sadalot divos vai vair ākos atkārto­
jumos ar vien ādu dzīvnieku skaitu (piem ēram, četri atkārtojumi ar 
piecām dafnijām katrā). Ievērojiet, ka testos, kur dz īvnieki tiek tur ēti 
grupās, nebūs iespējams izteikt vairošan ās iznākumu kā dzīvo 
pēcteču skaitu uz vienu vec āku, kas ir dz īvs testa beig ās, ja vecāki 
nomirs. Š ādos gadījumos vairošan ās iznākums būtu jāizsaka kā 
“dzīvo pēcteču kopējais skaits, kas radies uz katru testa s ākumā 
esošo vec āku”. 
1.8.1.4.  Barošana  
Pusstatiskos testos barošanu v ēlams izdar īt reizi dien ā, bet vismaz 
trīs reizes ned ēļā (t. i. atbilst īgi vides p ārmaiņām). Atkāpes no tā 
(piemēram, caurpl ūdes testos) b ūtu jāprotokolē. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1111
 
Testa laik ā vecāku diētai vēlamas dz īvas vienas vai vair āku šādu 
sugu aļģu šūnas: Chlorella sp. , Selenastrum capricornutum  (tagad  
Pseudokirchneriella subcapitata  (11)) un  Scenedesmus subspicatus . 
Piegādātajai diētai jāpamatojas uz katram vec ākam pieg ādātā orga­
niskā oglekļa (C) daudzumu. P ētījumā (12) ir par ādīts, ka  Daphnia 
magna  gadījumā barības līmeņi starp 0,1 un 0,2 mg C uz dafniju 
dienā ir pietiekami, lai sasniegtu vajadz īgo pēcnācēju skaitu atbilst īgi 
testa derīguma krit ērijiem. Bar ību var pieg ādāt vai nu nemain īgā 
daudzumā visā testa laik ā, vai, ja v ēlas, sākumā var piegādāt mazāku 
daudzumu un p ēc tam testa laik ā to palielin āt, lai ņemtu vērā vecāku 
augšanu. Š ādā gadījumā barībai tomēr būtu visu laiku j āpaliek ietei ­
camajā diapazon ā 0,1–0,2 mg C uz dafniju dien ā. 
Ja vajadz īgā barības daudzuma izbarošanai ir j āizmanto t ādi aizvie­
totāji mērījumi kā aļģu šūnu skaits vai gaismas absorbcija (t. i., 
ērtībai, jo oglek ļa satura m ērījumi ir laikietilp īgi), tad katrai labora ­
torijai ir j āizveido savas nomogrammas, kas saista aizvietot āju mērī­
jumu ar a ļģu kultūras oglek ļa saturu (padomu par nomogrammu 
izveidi skat īt 2. papildin ājumā). Nomogrammas b ūtu jāpārbauda 
vismaz reizi gad ā, un tas jādara biežāk, ja ir main ījušies aļģu kultūras 
apstākļi. Ir konstat ēts, ka gaismas absorbcija ir lab āks aizvietot ājs 
oglekļa satura m ērījumiem nek ā šūnu skaits (13).  
Lai samazin ātu līdz minimumam a ļģu kultūras vides tilpumu, ko 
pārnes testa traukos, dafnij ām būtu jāizbaro koncentr ēta aļģu suspen­
sija. Aļģu koncentr ēšanu var sasniegt centrifug ējot, kam seko 
suspendēšana no jauna destil ētā ūdenī, dejonizētā ūdenī vai dafni ­
juaudzēšanas vid ē. 
1.8.1.5.  Gaisma  
16 stundu gaismas ar intensit āti, kas nav liel āka par 
15–20 μE. m  –2 . s  – 1 . 
1.8.1.6.  Temperat ūra 
Testa vides temperat ūrai būtu jābūt 18–22  o C diapazon ā. Tomēr 
katrā atsevišķā testā temperat ūra, ja iesp ējams, šajās robežās nedrīk­
stētu mainīties vairāk kā par 2  o C (piemēram, 18–20, 19–21 vai 
20–22  o C). Var b ūt lietderīgi izmantot papildu testa trauku tempera ­
tūras uzraudz īšanas mērķiem. 
1.8.1.7.  Piesātināšana ar gaisu  
Testa laik ā testa traukus nedr īkst piesātināt ar gaisu.  
1.8.2.  Testa koncentr ācija 
Parasti būtu jābūt vismaz piec ām testa koncentr ācijām, kas sak ārtotas 
ģeometrisk ā rindā un atšķiras ar koeficientu, kas, v ēlams, nav liel āks 
par 3,2, un b ūtu jāizmanto piem ērots skaits atk ārtojumu katrai testa 
koncentrācijai (skat īt 1.8.1.3. punktu). Ja izmanto maz āk par piec ām 
koncentrācijām, tas būtu jāpamato. Vielas nedr īkstētu testēt virs to 
šķīdības robežas testa vid ē. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1112
 
Nosakot koncentr āciju diapazonu, b ūtu jāņem vērā: 
ja mērķis ir iegūt LOEC/NOEC , mazākajai testa koncentr ācijai ir 
jābūt pietiekami mazai, lai vairošan ās šajā koncentr ācijā nebūtu 
ievērojami maz āka par vairošanos kontroles test ā. Ja tā nav, tests 
ir jāatkārto ar samazin ātu mazāko koncentr āciju; 
ja mērķis ir iegūt LOEC/NOEC , lielākajai testa koncentr ācijai ir 
jābūt pietiekami lielai, lai vairošan ās šajā koncentr ācijā būtu 
ievērojami maz āka par vairošanos kontroles test ā. Ja tā nav, 
tests ir jāatkārto ar palielin ātu lielāko koncentr āciju; 
ja novērtē EC  X ietekmi uz vairošanos, ir ieteicams izmantot 
pietiekami lielas koncentr ācijas, lai defin ētu EC  X ar atbilstīgu 
ticamības līmeni. Ja nov ērtē EC  50 ietekmi uz vairošanos, ir ietei ­
cams, lai liel ākā testa koncentr ācija būtu lielāka par attiec īgo 
EC 50 . Pretējā gadījumā, kaut arī EC  50 vēl ir iespējams nov ērtēt, 
EC 50 ticamības interv āls ir ļoti plašs, un var b ūt neiespējami 
apmierinoši nov ērtēt pieskaņotā modeļa atbilstību; 
testa koncentr ācijas diapazon ā vēlams neiek ļaut koncentr ācijas, 
kurām ir statistiski noz īmīga ietekme uz pieaugušo dz īvnieku 
izdzīvošanu, jo tas main ītu testa b ūtību no vienk ārša vairošan ās 
testa un apvienotu vairošan ās un mirst ības testu, kam ir vaja ­
dzīga daudz sarež ģītāka statistisk ā analīze. 
Priekšzināšanas par testa vielas toksicit āti (piemēram, no ak ūtās 
toksicitātes testa un/vai no diapazona atrašanas p ētījuma) būtu node­
rīgas piemērotu testa apst ākļu izvēlei. 
Ja izmanto š ķīdinātāju vai disper ģētāju vielu, lai viegl āk pagatavotu 
testa šķīdumus (skat īt 1.6.4. punktu), t ās galakoncentr ācija testa 
traukos nedr īkstētu būt lielāka par 0,1 ml/l, un tai vajadz ētu būt 
vienādai visos testa traukos.  
1.8.3.  Kontroles testi  
Būtu jāizdara viena testa vides kontroles testu s ērija un attiec īgā 
gadījumā arī viena kontroles testu s ērija ar šķīdinātāju vai disper ģē­
tāju vielu. Ja izmanto š ķīdinātāju vai disper ģētāju vielu, koncentr ā­
cijai būtu jābūt tādai pašai, k ādu izmanto traukos, kuros ir testa viela. 
Būtu jāizmanto piem ērots atkārtojumu skaits (skat īt 1.8.1.3. punktu).  
Parasti labi izdar ītā testā variāciju koeficientam ap dz īvo pēcteču 
vidējo skaitu uz vienu vec āku kontroles test ā būtu jābūt ≤ 25 %, 
un tas būtu jāprotokolē testa plānā, kurā izmanto atseviš ķi turētus 
dzīvniekus.  
1.8.4.  Testa vides atjaunošana  
Vides atjaunošanas biežums ir atkar īgs no testa vielas stabilit ātes, bet 
vide būtu jāatjauno vismaz tr īs reizes ned ēļā. Ja no iepriekš ējiem 
stabilitātes testiem (skat īt 1.4. punktu) ir zin āms, ka testa vielas 
koncentrācija nav stabila (t. i., ārpus 80–120 % diapazona no nomi ­
nālās koncentr ācijas vai zem 80 % no izm ērītās sākotnējās koncen­
trācijas maksim ālajā atjaunošanas laika posm ā (t. i., trīs dienās), tad 
jāapsver biež āka vides atjaunošana vai caurpl ūdes testa izmantošana.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1113
 
Ja vidi atjauno pusstatiskos testos, sagatavo otru testa trauku s ēriju 
un vecākus pārvieto uz tiem, piem ēram, ar piem ērota diametra stikla 
pipeti. Vides tilpumam, kas p ārnests kop ā ar dafnij ām, jābūt iespē­
jami mazam.  
1.8.5.  Nov ērojumi  
Testa laik ā izdarīto novērojumu rezult āti jāprotokolē datu lap ās 
(skatīt piemērus pielikuma 3. un 4. papildin ājumā). Ja ir vajadz īgi 
citi mērījumi (skat īt 1.3. un 1.8.8. punktu), var b ūt vajadzīgi papildu 
novērojumi.  
1.8.6.  Pēcnācēji 
Pēcnācējus, kas radušies no katra vec āka, sākot no pirm ā nārsta 
parādīšanās, vēlams katru dienu iz ņemt un saskait īt, lai tie nevar ētu 
patērēt barību, kas paredz ēta pieaugušajam dz īvniekam. Š ā pētījuma 
mērķiem ir jāskaita ne vien dz īvie pēcnācēji, bet jāprotokolē arī 
nepilnīgi attīstītās oliņas un nedz īvie pēcnācēji. 
1.8.7.  Mirst ība 
Vecāku mirstību būtu vēlams protokol ēt katru dienu, vismaz tajos 
pašos laikos, kad skaita p ēcnācējus. 
1.8.8.  Citi parametri  
Kaut arī šī metode ir galvenok ārt paredzēta, lai nov ērtētu ietekmi uz 
vairošanos, ir iesp ējams, ka ar ī citas ietekmes var nov ērtēt pietiekami 
kvantitatīvi, lai var ētu izdarīt statistisko anal īzi. Augšanas m ērījumi ir 
ļoti vēlami, jo tie sniedz inform āciju par iesp ējamām subletālām 
ietekmēm, kas var b ūt noderīgākas nekā vairošan ās mērījumi vien; 
testa beig ās ir ieteicams izm ērīt vecāku garumu (t. i., ķermeņa 
garumu, neiek ļaujot postabdomena nagu). Citi parametri, ko var 
izmērīt vai aprēķināt, iekļauj laiku l īdz pirmajam n ārstam (un turp ­
mākajiem nārstiem), n ārstu skaitu un lielumu uz vienu dz īvnieku, 
nepilnīgi attīstīto oliņu skaitu, t ēviņu vai efipiju kl ātbūtni un popu ­
lācijas palielin āšanās raksturīgo ātrumu.  
1.8.9.  Anal ītisko noteikšanu un m ērījumu biežums  
Skābekļa koncentr ācija, temperat ūra, ūdens ciet ība un pH lielums 
būtu jāmēra vismaz ik ned ēļas svaigā un vecā vidē, kontroles testos 
un lielākajā testa vielas koncentr ācijā. 
Testa laik ā testa vielas koncentr ācijas nosaka regul āros interv ālos. 
Pusstatiskos testos, ja ir sagaid āms, ka testa vielas koncentr ācija 
saglabāsies ± 20 % robež ās no nomin ālā lieluma (t. i., 80–120 % 
diapazonā – skatīt 1.4. un 1.8.4. punktu), ir ieteicams vismaz liel ākās 
un mazākās testa koncentr ācijas analiz ēt svaigi pagatavotas un atjau ­
nošanas laik ā vienreiz testa pirm ās nedēļas laikā (t. i., anal īzes būtu 
jāizdara paraugam no t ā paša šķīduma – svaigi pagatavotam un pie 
atjaunošanas). Š īs noteikšanas p ēc tam būtu jāatkārto vismaz ik 
nedēļas. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1114
 
Ja testā ir sagaid āms, ka testa vielas koncentr ācija nesaglab āsies ± 
20 % robež ās no nomin ālā lieluma, ir j āanalizē visas testa koncen ­
trācijas, svaigi pagatavotas un pie atjaunošanas. Tom ēr tajos testos, 
kuros izm ērītā testa vielas s ākotnējā koncentr ācija nav ± 20 % 
robežās no nomin ālās, bet kuros var sniegt pietiekamus pier ādījumus, 
ka sākotnējās koncentr ācijas ir atk ārtojamas un stabilas (t. i., 
80–120 % diapazon ā no sākotnējām koncentr ācijām), ķīmiskās 
noteikšanas var 2. un 3. ned ēļā ierobežot l īdz lielākajai un maz ākajai 
testa koncentr ācijai. Visos gad ījumos testa vielas koncentr āciju 
noteikšana pirms atjaunošanas ir j āizdara tikai viena atk ārtojuma 
traukā katrai testa koncentr ācijai.  
Ja izmanto caurpl ūdes testu, ir izmantojams paraugu ņemšanas 
režīms, kas ir l īdzīgs režīmam, kurš aprakst īts pusstatiskajiem testiem 
(bet šajā gadījumā nav piem ērojama “veco” š ķīdumu mērīšana). 
Tomēr var būt ieteicams pirmaj ā nedēļā palielināt paraugu ņemšanas 
reižu skaitu (piem ēram, trīs mērījumu komplekti), lai nodrošin ātu, ka 
testa koncentr ācijas paliek stabilas. Š ā veida testos atš ķaidītāja un 
testa vielas pl ūsmas ātrums būtu jāpārbauda ik dienas.  
Ja ir pier ādījumi, ka test ējamās vielas koncentr ācija ir apmierinoši 
saglabāta ± 20 % robež ās no nomin ālās vai izm ērītās koncentr ācijas 
testa laikā, tad rezult āti var pamatoties uz nomin ālajiem vai izm ērī­
tajiem sākotnējiem lielumiem. Ja atk āpes no nomin ālās vai izm ērītās 
sākotnējās koncentr ācijas ir liel ākas par ± 20 %, rezult āti būtu jāiz­
saka kā laikā svērtais vidējais lielums (skat īt pielikuma 5. papildin ā­
jumu).  
2. DATI UN TO NOFORM ĒŠANA  
2.1. REZULT ĀTU APSTR ĀDE 
Testa nol ūks ir noteikt testa vielas ietekmi uz dz īvu pēcnācēju 
kopskaitu, kas radušies uz vienu testa beig ās dzīvu vecāku. Pēcnā­
cēju kopskaits uz vienu vec āku būtu jāaprēķina katram testa traukam 
(t. i., atk ārtojumam). Ja k ādā no atkārtojumiem vec āks mirst testa 
laikā vai izrādās tēviņš, tad atk ārtojumu no anal īzes izslēdz. Analīze 
tādā gadījumā pamatojas uz samazin ātu atkārtojumu skaitu.  
Lai ķimikālijas ietekmei uz vairošan ās iznākumu nov ērtētu LOEC  un 
no tā NOEC , ir jāaprēķina vidējais vairošan ās iznākums pa katras 
koncentrācijas atkārtojumiem un apvienot ā atlikuma standartnovirze, 
un to var izdar īt, izmantojot dispersiju anal īzi (ANOVA ). Katras 
koncentrācijas vidējais lielums p ēc tam ir j āsalīdzina ar kontroles 
testa vidējo lielumu, izmantojot piem ērotu daudzk ārtējas salīdzinā­ 
šanas metodi. Var b ūt noderīgi Daneta vai Viljamsas testi (14) (15) 
(16) (17). Ir j āpārbauda, vai ir izpild īts ANOVA  pieņēmums par 
dispersiju homogenit āti. Ir ieteicams to izdar īt grafiski, nevis ar 
formālu nozīmīguma testu (18); piem ērota alternat īva ir izdar īt Bart­
leta testu. Ja šis pie ņēmums nav izpild īts, tad jāapsver datu p ārvei­
došana, lai homogeniz ētu dispersijas pirms  ANOVA  veikšanas, vai 
jāapsver sv ērta ANOVA  veikšana. B ūtu jāaprēķina un jāprotokolē 
ietekmes lielums, kas ir atkl ājams, izmantojot  ANOVA  (t. i., maz ākā 
nozīmīgā starpība). ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1115
 
Lai novērtētu koncentr āciju, kas par 50 % samazina vairošan ās iznā­
kumu (t. i., EC  50 ), datiem b ūtu jāpielāgo piemērota līkne, piem ēram, 
logaritmisk ā līkne, izmantojot statistikas metodi, piem ēram, maz āko 
kvadrātu metodi. L īkni var parametriz ēt tā, lai EC  50 un tās standart ­
kļūdu varētu noteikt tieši. Tas ļoti atvieglo EC  50 ticamības robežu 
aprēķinu. Ja vien nav laba pamatojuma dot priekšroku atš ķirīgiem 
ticamības līmeņiem, būtu jāizvēlas 95 % divpus ējas ticam ības 
robežas. Piel āgošanas proced ūrai, vēlams, būtu jādod iesp ēja 
novērtēt, cik noz īmīgs ir atbilst ības trūkums. To var izdar īt grafiski 
vai sadalot atlikuma kvadr ātu summu “atbilst ības trūkuma” un “t īras 
kļūdas komponentos” un izdarot noz īmīguma testu atbilst ības 
trūkumam. T ā kā apstrādei, kas noved pie lielas augl ības, ir sagai ­
dāmas radušos jauno dz īvnieku skaita liel ākas dispersijas nek ā 
apstrādei, kas noved pie nelielas augl ības, būtu jāapsver nov ēroto 
lielumu sv ēršana, lai atspogu ļotu atšķirīgās dispersijas atš ķirīgas 
apstrādes grupās (pamatojuma inform āciju skatīt (18)).  
Analizējot galīgā gredzena testa datus (2), logaritmisk ā līkne bija 
pielāgota, izmantojot š ādu modeli, kaut ar ī var izmantot citus piem ē­
rotus mode ļus: 
Y ¼ c 
1 þ Í x 
x 0 Î 
b 
kur: 
Y: = kop ējais jauno dz īvnieku skaits uz vienu testa beig ās dzīvu 
vecāku (aprēķināts katram traukam),  
x: = vielas koncentr ācija, 
c: = sagaid āmais jauno dz īvnieku skaits, ja x = 0,  
x 0 : = popul ācijas EC  50 , 
b: = slīpuma parametrs.  
Šis modelis, sagaid āms, ir adekv āts lielā skaitā situāciju, bet ir 
testi, kuriem tas nav piem ērots. Mode ļa derīgums būtu jāpārbauda, 
kā piedāvāts iepriekš. Dažos gad ījumos var b ūt piemērots 
hormezes modelis, saska ņā ar kuru maz ām koncentr ācijām atbilst 
liela ietekme (19).  
Var novērtēt arī citas ietekmes koncentr ācijas, tādas kā EC  10 vai 
EC 20 , kaut arī var būt ieteicam āk izmantot citu parametru modeli, 
kas nav izmantots EC  50 novērtēšanai.  
2.2. TESTA ZI ŅOJUMS  
Testa ziņojumā jābūt šādai inform ācijai.  
2.2.1.  Testa viela:  
— fizikālais stāvoklis un attiec īgās fizikāli ķīmiskās īpašības, ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1116
 
— ķīmiskās identific ēšanas dati, iek ļaujot tīrību. 
2.2.2.  Testa suga:  
— klons (vai tam ir ģenētiski noteikts tips), pieg ādātājs vai avots (ja 
tas ir zināms) un izmantotie audz ēšanas apst ākļi. Ja ir izmantotas 
dažādas Daphnia magna  sugas, tas ir j āprotokolē un jāpamato.  
2.2.3.  Testa apst ākļi: 
— izmantot ā testa proced ūra (t. i., pusstatisk ā vai caurpl ūdes, 
tilpums, ievietoto  Daphnia  skaits uz litru),  
— apgaismojuma ilgums un gaismas intensit āte, 
— testa pl āns (piemēram, paral ēlo mēģinājumu skaits, vec āku skaits 
uz paralēlo mēģinājumu),  
— dati par izmantoto audz ēšanas vidi,  
— organisk ā materiāla piedevas, ja t ādas ir lietotas, iek ļaujot to 
sastāvu, avotu, sagatavošanas metodi, izejas prepar ātu TOC/­
COD , testa vid ē iegūtā TOC/COD  novērtējums,  
— sīki izstrādāta inform ācija par barošanu, iek ļaujot daudzumu (mg 
C/dafnija/dien ā) un plānu (piemēram, barības veidu, attiec ībā uz 
aļģēm iekļaujot specifisko (sugas) nosaukumu un, ja zin āms, 
līniju un audz ēšanas apst ākļus), 
— izejas š ķīduma pagatavošanas metode un atjaunošanas biežums 
(ir jānorāda šķīdinātājs vai disper ģētāja viela, ja to lieto, un t ās 
koncentrācija).  
2.2.4.  Rezult āti: 
— priekšm ēģinājumu rezult āti par testa vielas stabilit āti: 
— nomin ālās testa koncentr ācijas un visu anal īžu rezult āti testa 
vielas koncentr āciju noteikšanai testa traukos (skat īt paraugu 
datu lapās 4. papildin ājumā); jāprotokolē arī metodes atg ūšanas 
efektivitāte un noteikšanas robeža,  
— ūdens kvalit āte testa traukos (t. i., pH, temperat ūra un izšķīdušā 
skābekļa koncentr ācija, un  TOC  un/vai  COD , un attiec īgā gadī­
jumā cietība) (skatīt piemēru datu lap ā 3. papildin ājumā), 
— pilnīgs protokols par katra vec āka dzīvajiem pēcnācējiem (skat īt 
datu lapas paraugu 3. papildin ājumā), 
— vecāku nāves gadījumu skaits un diena, kad tas noticis (skat īt 
datu lapas paraugu pielikuma 3. papildin ājumā), 
— auglības kontroles m ēģinājumu vari āciju koeficients (pamatojo ­
ties uz dz īvo pēcnācēju kopējo skaitu uz vienu testa beig ās dzīvu 
vecāku), 
— grafiks dz īvo pēcnācēju kopējā skaita uz vienu testa beig ās dzīvu 
vecāku (katram paral ēlam mēģinājumam) sakar ībai ar testa vielas 
koncentrāciju, 
— mazākās novērojamās ietekmes koncentr ācija ( LOEC ) attiecībā 
uz vairošanos, iek ļaujot izmantoto statistisko proced ūru aprakstu 
un norādi, kāda lieluma ietekmi var atkl āt, un nenov ērojamās 
ietekmes koncentr ācija ( NOEC ) attiecībā uz vairošanos; attiec īgā 
gadījumā jāprotokolē arī LOEC/NOEC  attiecībā uz vec āku 
mirstību, ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1117
 
— attiecīgā gadījumā EC  x attiecībā uz vairošanos un ticam ības inter­
vāli un tās aprēķināšanai piel āgotā modeļa grafiks, devas – 
atbildes reakcijas l īknes slīpums un t ās standartk ļūda, 
— citi nov ēroti biolo ģiskie efekti vai m ērījumi: ziņojumi par citiem 
bioloģiskiem efektiem, kas ir nov ēroti vai m ērīti (piemēram, 
vecāku augšana), iek ļaujot attiec īgu pamatojumu,  
— paskaidrojums par atk āpēm no testa metodes.  
3. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) OECD Test Guideline Programme, Report of the Workshop on 
the Daphnia magna Pilot Ring Test, Sheffield University, UK, 20-21 March 1993.
 
(2) OECD Environmental Health and Safety Publications. Series 
on Testing and Assessment No.6. Report of the Final Ring 
Test of the Daphnia magna Reproduction Test Paris. 1997.  
(3) Baird D.J., Barber J., Bradley M.C., Soares A.M.V.M. and 
Calow P. (1991). A comparative study of genotype sensitivity 
to acute toxic stress using clones of Daphnia magna Strauss. 
Ecotoxicology and Environmental Safety, 21, p. 257–265.  
(4) Elendt B.P., (1990). Selenium deficiency in Crustacea; An 
ultrastructural approach to antennal damage in Daphnia magna Straus. Protoplasma, 154, p. 25–33.
 
(5) EPA (1993). Methods for Measuring the Acute Toxicity of 
Effluents and Receiving Waters to Freshwater and Marine Organisms. (Fourth ed.). EPA/600/4-90/027F. C. I. Weber (ed), USEPA, Cincinnati, Ohio.
 
(6) Vigano L., (1991) Suitability of commercially available spring 
waters as standard medium for culturing Daphnia magna. Bull. Environ. Contam. Toxicol.,47, p. 775–782.
 
(7) ASTM (1988). Standard Guide for Conducting Acute Toxicity 
Tests with Fishes, Macroinvertebrates and Amphibians. E729- 
88a. American Society for Testing and Materials, Philadelphia P.A., p. 20.
 
(8) Baird D.J., Soares A.M.V.M., Girling A., Barber J., Bradley 
M.C. and Calow P. (1989). The long term maintenance of 
Daphnia magna Straus for use in ecotoxicological tests; 
problems and prospects. In: Proceedings of the 1st European Conference on Ecotoxicology. Copenhagen 1988 (H.Løkke, H. 
Tyle & F. Bro-Rasmussen. Eds.) p. 144–148.
 
(9) Parkhurst B.R., Forte J.L. and Wright G.P. (1981). Reprodu ­
cibility of a life-cycle toxicity test with Daphnia magna. Bull. Environ. Contam. and Toxicol., 26, p. 1–8.
 
(10) Cowgill U.M. and Milazzo D.P. (1990). The sensitivity of two 
cladocerans to water quality variables: salinity and hardness. 
Arch. Hydrobiol., 120(2), p. 185–196.  
(11) Korshikov (1990). Pseudokirchneriella subcapitata Hindak, F- 
1990. Biologice Prace, 36, 209.  
(12) Sims I.R., Watson S. and Holmes D. (1993). Toward a stan ­
dard Daphnia juvenile production test. Environmental Toxico ­
logy and Chemistry, 12, 2053–2058.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1118
 
(13) Sims I. (1993). Measuring the growth of phytoplankton: the 
relationship between total organic carbon with three commonly 
used parameters of algal growth. Arch. Hydrobiol., 128, p. 459–466.
 
(14) Dunnett C.W., (1955). A multiple comparisons procedure for 
comparing several treatments with a control. J. Amer. Statist. 
Assoc., 50, p. 1096–1121.  
(15) Dunnett C.W., (1964). New tables for multiple comparisons 
with a control. Biometrics, 20, p. 482–491.  
(16) Williams D.A. (1971). A test for differences between treatment 
means when several dose levels are compared with a zero dose 
control. Biometrics 27, p. 103–117.  
(17) Williams D.A. (1972). The comparison of several dose levels 
with a zero dose control. Biometrics, 28, p. 510–531.  
(18) Draper N.R. and Smith H. (1981). Applied Regression 
Analysis, second edition, Wiley, N.Y.  
(19) Brain P. and Cousens R. (1989). An equation to describe dose 
responses where there is stimulation of growth at low doses. 
Weed Research, 29, p. 93–96.  
(20) Wilson E.O. and Bossert, W.H. (1971). A Primer of Population 
Biology. Sinauer Associates Inc. Publishers.  
(21) Poole R.W. (1974). An Introduction to quantitative Ecology. 
Mc Graw Hill Series in Population Biology, New York, 
p. 532.  
(22) Meyer J.S., Ingersoll C.G., McDonald L.L. and Boyce M.S. 
(1986). Estimating uncertainty in population growth rates: Jackknife vs bootstrap techniques. Ecology, 67, p.1156–1166.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1119
 
1. PAPILDIN ĀJUMS  
PILNĪGI DEFIN ĒTAS  ELENDT  M7 UN M4 VIDES PAGATAVOŠANA  
Aklimatiz ācija Elendt  M7 un M4 vid ē 
Dažām laboratorij ām ir bijušas gr ūtības, dafnijas tieši p ārnesot M41 un M7 vid ē. 
Tomēr ar pakāpenisku aklimatiz āciju, t. i., p ārnesot no savas vides 30 %  Elendt  
vidē, pēc tam 60 %  Elendt  vidē un pēc tam 100 %  Elendt  vidē, ir sasniegti 
zināmi panākumi. Aklimatiz ācijas laika posmi var b ūt vajadzīgi pat vienu m ēnesi 
ilgi. 
PAGATAVOŠANA  
Pēdu elementi  
Vispirms piem ērotas tīrības ūdenī, t. i., dejoniz ētā, destilētā vai ar apgriezto 
osmozi ieg ūtā ūdenī pagatavo atseviš ķu pēdu elementu atseviš ķus izejas 
šķīdumus (I). No šiem daž ādajiem izejas š ķīdumiem (I) pagatavo vienu izejas 
šķīdumu (II), kas satur visus p ēdu elementus (apvienoto š ķīdumu), t. i.:  
Izejas šķīdumi(-i) I 
(viena viela) Ūdenim pievieno ­
tais daudzums 
(mg/l) Koncentrācija 
(attiecībā uz vidi 
M4); 
daudzkārtnis Lai pagatavotu apvienoto izejas š ķīdumu 
II, ūdenim pievieno š ādu daudzumu 
izejas šķīduma I 
(ml/l) 
M 4 M 7  
H 3 BO 3 57 190 20 000 1,0 0,25 
MnCl  2 * 4 H  2 O 7 210 20 000 1,0 0,25 
LiCl 6 120 20 000 1,0 0,25 
RbCl 1 420 20 000 1,0 0,25 
SrCl  2 * 6 H  2 O 3 040 20 000 1,0 0,25 
NaBr 320 20 000 1,0 0,25 Na
 2 MoO  4 * 2 H  2 O 1 260 20 000 1,0 0,25 
CuCl  2 * 2 H  2 O 335 20 000 1,0 0,25 
ZnCl  2 260 20 000 1,0 1,0 
CoCl  2 * 6 H  2 O 200 20 000 1,0 1,0 
KI 65 20 000 1,0 1,0 Na
 2 SeO  3 43,8 20 000 1,0 1,0 
NH  4 VO  3 11,5 20 000 1,0 1,0 
Na 2 EDTA * 2 H  2 O 5 000 2 000 — — 
FeSO  4 * 7 H  2 O 1 991 2 000 — — 
Na 2 EDTA un FeSO  4 šķīdumus pagatavo atseviš ķi, salej kop ā un tūlīt liek autokl āvā. No tā rodas: 
21 Fe-EDTA š ķīdums 1 000 20,0 5,0  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1120
 
M4 and M7 vide  
M4 un M7 vidi pagatavo, izmantojot izejas š ķīdumu II, makrobar ības vielas un 
vitamīnus, šādi: 
Ūdenim pievieno ­
tais daudzums 
(mg/l) Koncentrācija 
(attiecībā uz vidi 
M4) 
(daudzkārtnis) Vides pagatavošanai pievienotais izejas 
šķīdums II daudzums 
(ml/l) 
M 4 M 7  
Apvienotais p ēdu elementu izejas š ķīdums II 20 50 50 
Makrobar ības vielu izejas š ķīdumi (viena viela) 
CaCl  2 * 2 H  2 O 293 800 1 000 1,0 1,0 
MgSO  4 * 7 H  2 O 246 600 2 000 0,5 0,5 
KCl 58 000 10 000 0,1 0,1 NaHCO
 3 64 800 1 000 1,0 1,0 
Na 2 SiO  3 * 9 H  2 O 50 000 5 000 0,2 0,2 
NaNO  3 2 740 10 000 0,1 0,1 
KH  2 PO 4 1 430 10 000 0,1 0,1 
K 2 HPO  4 1 840 10 000 0,1 0,1 
Kompleksais vitam īnu pamatš ķīdums — 10 000 0,1 0,1 
Apvienotu vitam īnu izejas š ķīdumu pagatavo, pievienojot 3 vitam īnus 1 litram ūdens, kā parādīts turpmāk: 
Tiamīna hidrohlor īds 750 10 000 — — 
Ciānkobalam īns (B  12 ) 10 10 000 — — 
Biotīns 7,5 10 000 — —  
Apvienoto vitam īnu izejas š ķīdumu glab ā sasaldētu mazos alikvotos. Vitam īnus pievieno videi īsu laiku pirms lietošanas.  
N.B. Lai izvair ītos no sāļu izgulsn ēšanās, gatavojot pilnu vidi, izejas š ķīdumu alikvotus pievieno apm ēram 500–800 mililitriem 
dejonizēta ūdens un p ēc tam uzpilda l īdz 1 litram.  
N.N.B.  Pirmā publikācija par M4 vidi ir: Elendt, B. P. (1990). Selenium deficiency in crustacea; an ultrastructural approach to antennal 
damage in Daphnia magna Straus. Protoplasma, 154, p. 25–33.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1121
 
2. PAPILDIN ĀJUMS  
KOPĒJĀ ORGANISK Ā OGLEK ĻA (TOC) ANAL ĪZE UN 
NOMOGRAMMAS IZVEIDE TOC SATURAM A ĻĢES SATUROŠ Ā 
BARĪBĀ 
Ir atzīts, ka oglek ļa saturu a ļģes saturoš ā barībā parasti nem ēra tieši, bet no 
korelācijām (t. i., nomogramm ām) ar aizst ājējiem mērījumiem, piem ēram, kore ­
lācijām ar aļģu šūnu skaitu vai gaismas absorbciju).  
TOC  jāmēra ar augsttemperat ūras oksidācijas metodi, nevis ar UV vai persulf āta 
metodi. (Skat īt: The Instrumental Determination of Total Organic Carbon, Total 
Oxygen Demand and related Determinands 1979, HMSO 1980; 49 High 
Holborn, London WC1V 6HB.)  
Nomogrammas izveidošanai a ļģes atdala no augšanas vides centrifug ējot, pēc tam 
vēlreiz suspend ējot destilētā ūdenī. Katra parauga aizvietot āju parametru un  TOC  
koncentrāciju mēra trijos paral ēlos mērījumos. Destil ēta ūdens tukšos m ēģinā­
jumus analiz ē un TOC  koncentr āciju atņem no  TOC  koncentr ācijas aļģu 
paraugos.  
Vajadzīgajā oglekļa koncentr āciju diapazon ā nomogrammai b ūtu jābūt lineārai. 
Piemēri ir parādīti turpmāk. 
N. B.! Šie piem ēri nav izmantojami apr ēķiniem; ir b ūtiski svar īgi, lai pašas 
laboratorijas sagatavotu savas nomogrammas.
  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1122
 
▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1123
 2008R0440 — L V — 22.03.2014 — 004.001 — 1124
 ▼B 
3. PAPILDIN ĀJUMS  
DATU LAPAS PARAUGS, KUR Ā PROTOKOL ĒTA VIDES ATJAUNOŠANA, FIZIK ĀLI ĶĪMISKĀS MONITOR ĒŠANAS DATI, BAROŠANA, DAFNIJU VAIROŠAN ĀS UN 
PIEAUGUŠO DAFNIJU MIRST ĪBA 
Eksperimenta nr: S ākšanas datums: Klons: Vide: Bar ības veids: Testa viela: Nomin ālā koncentr ācija: 
Diena 0 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21  
Vides atjaunošana 
(atzīme) 
PH (  1 ) jauns 
vecs 
O 2 mg/l (  1 ) jauns 
vecs 
Temp. (  o C) (  1 ) jauns 
vecs 
Dota barība (atzīme) 
Dzīvu pēcnācēju 
nav (  2 ) Kopā 
1.trauks 
2. 
3. 4. 5.
 2008R0440 — L V — 22.03.2014 — 004.001 — 1125
 ▼B 
Eksperimenta nr: S ākšanas datums: Klons: Vide: Bar ības veids: Testa viela: Nomin ālā koncentr ācija: 
Diena 0 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21  
6. 
7. 8. 9. 10. 
Kopā 
Kumulatīvā pieaugušo 
mirstība (
 3 ) 
( 1 ) Norādīt, kurš trauks izmantots eksperimentam. 
( 2 ) Pieaugušu dz īvnieku mirst ību reģistrē, atbilstoš ā lodziņā ierakstot “M”. 
( 3 ) Nepiln īgi attīstītās oliņas reģistrē, atbilstoš ā lodziņā ierakstot “NAO”
 4. PAPILDIN ĀJUMS  
DATU LAPAS PARAUGS ĶĪMISKĀS ANAL ĪZES REZULT ĀTU PROTOKOL ĒŠANAI  
a) Izmērītās koncentr ācijas  
Nominālā konc. 1. nedēļas paraugs 2. ned ēļas paraugs 3. ned ēļas paraugs 
Svaigs Vecs Svaigs Vecs Svaigs Vecs  
b) Izmērītās koncentr ācijas kā nominālās koncentr ācijas procentu ālais daudzums  
Nominālā konc. 1. nedēļas paraugs 2. ned ēļas paraugs 3. ned ēļas paraugs 
Svaigs Vecs Svaigs Vecs Svaigs Vecs  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1126
 
5. PAPILDIN ĀJUMS  
LAIKĀ SVĒRTĀ VIDĒJĀ LIELUMA APR ĒĶINS 
Laikā svērtais vidējais lielums  
Ja testa vielas koncentr ācija var samazin āties laika posm ā starp vides atjauno ­ 
šanas reiz ēm, tad ir j āapsver, k ādu koncentr āciju izvēlēties kā tādu, kas p ārstāv 
koncentrāciju diapazonu, kuram pak ļauj Daphnia  vecākus. Izvēlei būtu jāpa­
matojas uz biolo ģiskiem apsv ērumiem, k ā arī statistikas apsv ērumiem. 
Piemēram, ja uzskata, ka vairošanos visvair āk ietekm ē maksimālā koncentr ā­
cija, kam pak ļauj Daphnia , tad būtu jālieto maksim ālā koncentr ācija. Tom ēr, ja 
uzskata, ka svar īgāka ir toksisk ās vielas akumul ētā vai hronisk ā ietekme, tad 
atbilstošāka ir vid ējā koncentr ācija. Tādā gadījumā izmantošanai piem ērots 
vidējais lielums ir laik ā svērtā vidējā koncentr ācija, jo tā ņem vērā koncentr ā­
cijas pārmaiņas laikā. 
1. attēls: 
Laikā svērtā vidējā lieluma piem ērs
 
1. attēlā rādīts (vienkāršota) testa piem ērs, testam turpinoties septi ņas dienas ar 
vides atjaunošanu 0., 2. un 4. dien ā. 
Tievā zigzaglīnija attēlo koncentr āciju katrā laika punkt ā. Pieņem, ka 
koncentrācija samazin ās eksponenci āli. 
Seši grafik ā atliktie punkti att ēlo novērotās koncentr ācijas, kas izm ērītas 
katra atjaunošanas laika posma s ākumā un beigās. 
Resnā nepārtrauktā līnija rāda laikā svērtā vidējā lieluma novietojumu.  
Laikā svērtais vidējais lielums ir apr ēķināts tā, lai laukums zem laik ā svērtā 
vidējā lieluma b ūtu vienāds ar laukumu zem koncentr ācijas līknes. Iepriekš att ē­
lotā piemēra aprēķins ir par ādīts 1. tabul ā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1127
 
1. tabula  
Laikā svērtā vidējā lieluma apr ēķins 
Atjaunošana Nr. Dienas Conc0 Conc1 ln(Conc0) ln(Conc1) Laukums  
1. 2 10,000 4,493 2,303 1,503 13,767 
2. 2 11,000 6,037 2,398 1,798 16,544 3. 3 10,000 4,066 2,303 1,403 19,781 
Dienas kop ā: 7 Laukums 
kopā 50,091 
TW vidējais 7,156
 
“Dienas” ir dienu skaits atjaunošanas laika posm ā. 
“Conc0” ir katra atjaunošanas laika posma s ākumā izmērītā koncentr ācija. 
“Conc1” ir katra atjaunošanas laika posma beig ās izmērītā koncentr ācija. 
“ln(Conc0)” ir Konc0 natur ālais logaritms.  
“ln(Conc1)” ir Konc1 natur ālais logaritms.  
“Laukums” ir laukums zem katra atjaunošanas laika posma eksponenci ālās līknes. To apr ē­ 
ķina no:  
Laukums ¼ Conc0 Ä Conc 1 
LnðConc0Þ Ä LnðKConc 1Þ Ü dienas  
Laikā svērtais vidējais lielums (“TW vid ējais”) ir “Laukums kop ā” dalīts ar 
“Dienas kop ā”. 
Protams, dafniju vairošan ās testa tabula ir j āpagarina, lai t ā ietvertu 21 dienu.  
Ir skaidrs – ja nov ērojumus izdara tikai katra atjaunošanas laika posma s ākumā 
un beigās, nav iesp ējams apstiprin āt, ka koncentr ācijas samazin āšanās process 
patiešām ir eksponenci āls. Citādai līknei būtu citāds laukuma apr ēķins. Tom ēr 
eksponenci āls samazin āšanās process ir ļoti ticams, un eksponenci āla līkne, ļoti 
iespējams, ir lab ākā līkne izmantošanai, ja nav citas inform ācijas.  
Tomēr ir jābūt piesardz īgam, ja ķīmiskā analīze atjaunošanas perioda beig ās 
neuzrāda nemaz vielas. Ja vien nav iesp ējams nov ērtēt, cik drīz viela paz ūd no 
šķīduma, nav iesp ējams iegūt īstenībai atbilstošu laukumu zem l īknes un t ātad ir 
neiespējami iegūt pamatotu laik ā svērto vidējo lielumu.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1128
 
C.21.  AUGSNES MIKROORGANISMI – SL ĀPEKĻA TRANSFORM Ā­
CIJAS TESTS  
1. METODE  
Šī testa metode ir ESAO 216 (2000) vadl īnijā noteiktās metodes 
kopija.  
1.1. IEVADS  
Šī testa metode apraksta laboratorijas metodi, kas izveidota ķīmisko 
vielu ilgtermi ņa iedarb ību izpētei uz augsnes mikroorganismu 
slāpekļa transform ācijas aktivit āti pēc vienreiz ējas iedarb ības. Tests 
galvenokārt pamatojas uz Eiropas un Vidusj ūras Augu aizsardz ības 
organizācijas ieteikumiem (1). Tom ēr ir ņemti vērā arī citi norādī­
jumi, iek ļaujot Vācijas Federat īvās bioloģijas iestādes (2), ASV 
Vides aizsardz ības aģentūras (3), Vides toksikolo ģijas un ķīmijas 
savienības (4) un Starptautisk ās Standartiz ācijas organiz ācijas (5) 
norādījumus. ESAO semin ārā par augsnes/nogulumu atlasi, kas 
1995. gad ā notika Beldžirat ē, Itālijā (6), vienoj ās par šaj ā testā 
izmantojamo augš ņu skaitu un tipu. Ieteikumi par augsnes paraugu 
vākšanu, apstr ādi un glab āšanu pamatojas uz ISO pamatnost ādnēm 
(7) un Beldžirates semin āra ieteikumiem. P ārbaudot un v ērtējot testē­
jamo vielu toksisk ās īpašības, var b ūt jānosaka ietekmes uz augsnes 
mikrobu aktivit āti, piemēram, ja vajadz īgi dati par kult ūraugu aizsar ­
dzības līdzekļu iespējamām blakusiedarb ībām uz augsnes mikrofloru 
vai ja ir sagaid āma ķīmisko vielu, kas nav kult ūraugu aizsardz ības 
līdzekļi, iedarbība uz augsnes mikroorganismiem. Sl āpekļa transfor ­
mācijas testu izdara, lai noteiktu š ādu ķīmisku vielu iedarb ību uz 
augsnes mikrofloru. Ja agro ķīmiskās vielas (piem ēram, kult ūraugu 
aizsardzības līdzekļus, mēslošanas l īdzekļus, mežsaimniec ības ķīmis­
kās vielas) p ārbauda, tiek veikti sl āpekļa transform ācijas un oglek ļa 
transform ācijas testi. Ja p ārbauda ķīmiskās vielas, kas nav agro ķīmi­
skās vielas, pietiek ar sl āpekļa transform ācijas testu. Tom ēr, ja EC  50 
vērtības šādu ķīmisko vielu sl āpekļa transform ācijas testā ir diapa­
zonā, kas atrasts tirdzniec ībā pieejamiem nitrifik ācijas inhibitoriem 
(piemēram, nitrapir īnam), var izdar īt oglekļa transform ācijas testu, lai 
iegūtu papildu inform āciju. 
Augsnes sast āv no dzīviem un nedz īviem komponentiem, kas ir 
sarežģītos un neviendab īgos mais ījumos. Mikroorganismiem ir 
svarīga loma organisko vielu no ārdīšanā un transform ācijā auglīgās 
augsnēs, kurās daudzas sugas dod ieguld ījumu daž ādos augsnes 
auglības aspektos. Jebkura ilgtermi ņa iejaukšan ās minētajos bioķīmi­
skajos procesos var potenci āli iejaukties bar ības vielu aprit ē, un tas 
var main īt augsnes augl ību. Oglek ļa un slāpekļa transform ācija 
notiek vis ās auglīgās augsnēs. Kaut ar ī par šiem procesiem atbild īgās 
mikrobu kopas atš ķiras starp augsn ēm, transform ācijas ceļi būtībā ir 
vieni un tie paši.  
Šī aprakstītā testēšanas metode ir izveidota, lai noskaidrotu vielas 
ilgtermiņa kaitīgo iedarb ību uz sl āpekļa transform ācijas procesu 
aerobās virsmas augsn ēs. Testa metode ļauj noteikt ar ī vielu iedar ­
bību uz augsnes mikrofloras veikto oglek ļa transform āciju. Nitr ātu 
veidošanās notiek p ēc oglekļa–slāpekļa saišu no ārdīšanas. Tātad, ja 
apstrādātajās un kontroles augsn ēs ir konstat ēti vienādi nitrātu veido­ 
šanās ātrumi, ir liela varb ūtība, ka galvenie oglek ļa noārdīšanās ceļi 
ir neskarti un funkcion āli. Testam izraudz ītajam substr ātam (lucernas 
miltu pulverim) ir labv ēlīga oglekļa attiecība pret sl āpekli (parasti 
starp 12/1 un 16/1). T ādēļ testa laik ā ir samazin āts oglekļa trūkums 
un, ja ķīmiskā viela saboj ā mikrobu kopas, t ās var atvese ļoties 100 
dienu laik ā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1129
 
Testi, no kuriem ir izstr ādāta šī testa metode, s ākotnēji bija paredz ēti 
vielām, kurām var noteikt augsn ē nokļūstošo daudzumu. T ā tas, 
piemēram, ir ar kult ūraugu aizsardz ības līdzekļiem, kuru lietojuma 
deva praks ē ir zināma. Agro ķīmiskajām vielām ir pietiekami test ēt 
divas devas, kas saist ītas ar sagaid āmo vai paredzamo lietojuma 
devu. Agro ķīmiskās vielas var test ēt kā aktīvās sastāvdaļas (a.s.) 
vai kā preparātus. Tom ēr tests nav ierobežots ar agro ķīmiskajām 
vielām. Mainot augsn ē lietojam ās testējamās vielas daudzumu un 
datu novērtēšanas veidu, testu var izmantot ar ī ķīmiskajām vielām, 
kurām nav zin āms sagaid āmais augsn ē nokļūstošais daudzums. T ā 
var noteikt koncentr āciju rindas iedarb ību uz slāpekļa transform āciju 
vielām, kas nav agro ķīmiskās vielas. Šo testu datus izmanto deva ­
s–atbildes reakcijas l īknes sagatavošanai un EC  x vērtību aprēķinā­ 
šanai, kur x ir defin ēts kā iedarbības %.  
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Slāpekļa transform ācija: mikroorganismu veikta sl āpekli saturošu 
organisko vielu gal īgā noārdīšana amonific ēšanas un nitrific ēšanas 
procesos l īdz attiecīgajam neorganiskajam galaproduktam – nitr ātam. 
EC X (efektīvā koncentr ācija): testējamās vielas koncentr ācija 
augsnē, kas izraisa sl āpekļa transform ācijas par nitr ātu kavēšanu 
par x procentiem.  
EC 50 (vidējā efektīvā koncentr ācija): testējamās vielas koncentr ā­
cija augsn ē, kas izraisa sl āpekļa transform ācijas par nitr ātu kavēšanu 
par 50 procentiem (50 %).  
1.3. STANDARTVIELAS  
Nav.  
1.4. TESTA METODES B ŪTĪBA 
Izsijātu augsni uzlabo ar augu miltu pulveri un vai nu apstr ādā ar testē­
jamo vielu, vai atst āj neapstrādātu (kontrole). Ja test ē agroķīmiskas 
vielas, ir ieteicamas vismaz divas testa koncentr ācijas, un t ās jāizvēlas 
saistībā ar praksē sagaidāmo augstāko koncentr āciju. Pēc 0, 7, 14 un 28 
inkubācijas dien ām apstrādātās un kontroles augsnes paraugus ekstrah ē 
ar piemērotu šķīdinātāju un ekstraktos nosaka nitr āta daudzumus. Nitr ātu 
veidošanās ātrumu apstr ādātajos paraugos sal īdzina ar ātrumu kontroles 
paraugā un aprēķina apstrādāto paraugu procentu ālās novirzes no 
kontroles parauga. Visus testus izdara vismaz 28 dienas. Ja 28. dien ā 
apstrādātā un neapstr ādātā parauga atš ķirība ir vien āda vai liel āka par 
25 %, mērījumus turpina ne vair āk kā līdz 100 dien ām. Ja test ē vielas, 
kas nav agro ķīmiskās vielas, test ējamās vielas koncentr āciju rindu 
pievieno augsnes paraugiem un apstr ādātajos paraugos un kontroles 
paraugā izveidojušos nitr āta daudzumus m ēra pēc 28 inkub ācijas 
dienām. Testu ar daudzk āršotām koncentr ācijām rezultātus analiz ē, 
izmantojot regresijas modeli un apr ēķina EC  x vērtības (t. i., EC  50 , 
EC 25 un/vai EC  10 ). Skatīt definīcijas.  
1.5. TESTA DER ĪGUMS  
Testa ar agro ķīmiskām vielām rezultātu izvērtēšana pamatojas uz 
relatīvi mazām atšķirībām (t. i., vid ējo vērtību ± 25 %) starp nitr āta 
koncentrācijām kontroles un apstr ādātas augsnes paraugos, t ādēļ 
lielas kontroles m ēģinājumu izmai ņas var izrais īt nepareizus rezul ­
tātus. Tādēļ izmaiņām starp kontroles paraugu atk ārtojumiem j ābūt 
mazākām par ± 15 %.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1130
 
1.6. TESTA METODES APRAKSTS  
1.6.1.  Apr īkojmus  
Izmanto ķīmiski inerta materi āla testa tvertnes. To tilpumam j āatbilst 
augšņu inkubācijai izmantojam ām proced ūrām, t. i., inkub ācijai kopā 
vai atseviš ķu augsnes paraugu virkn ē (skatīt 1.7.1.2. punktu). J ārū­
pējas, lai testa laik ā iespējami samazin ātu ūdens zudumu un nodro ­ 
šinātu gāzu apmai ņu (piemēram, testa tvertnes var p ārklāt ar perfo ­
rētu polietil ēna plēvi). Test ējot gaistošas vielas, ir j āizmanto 
graduētas un gāzu necaurlaid īgas tvertnes. T ām jābūt tik lielām, lai 
ar augsnes paraugu b ūtu pildīta aptuveni viena ceturtda ļa tilpuma.  
Izmanto standarta laboratorijas apr īkojumu, kur ā iekļauts:  
— kratīšanas ierīce – meh āniskais krat ītājs vai līdzvērtīgs aprīko­
jums,  
— centrif ūga (3 000 g) vai filtr ēšanas ierīce (kurā izmanto nitr ātus 
nesaturošu filtrpap īru), 
— atbilstošas jut ības un atk ārtojamības instruments nitr āta analīzei. 
1.6.2.  Augš ņu izraudz īšanās un skaits  
Izmanto vienu augsni. Ieteicamie augsnes r ādītāji ir šādi: 
— smilšu saturs – ne maz āks kā 50 % un ne liel āks kā 75 %,  
— pH līmenis – 5,5–7,5,  
— organisk ā oglekļa saturs – 0,5–1,5 %,  
— mikrobu biomasa ir j āizmēra (8) (9), un t ās oglekļa saturam j ābūt 
vismaz 1 % no kop ējā augsnes organisk ā oglekļa. 
Vairumā gadījumu augsne ar š ādiem rādītājiem pārstāv sliktākā gadī­
juma situ āciju, jo test ējamās ķīmiskās vielas adsorbcija ir minim āla 
un tās pieejam ība mikroflorai ir maksim āla. Tādēļ testi ar cit ām 
augsnēm parasti nav vajadz īgi. Tomēr dažos apst ākļos, piemēram, 
ja testējamās vielas sagaid āmā galvenā izmantošana ir īpašās 
augsnēs, tādās kā skābas meža augsnes, vai elektrostatiski uzl ādētām 
ķīmiskām vielām, var b ūt vajadzīga papildu augsnes izmantošana.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1131
 
1.6.3.  Augsnes paraugu v ākšana un glab āšana  
1.6.3.1.  Vākšana  
Ir jābūt pieejamiem s īkiem datiem par t ās vietas v ēsturi, no kuras 
savākta testējamā augsne. Dati iek ļauj precīzu atrašan ās vietu, 
zemsedzi, datus par apstr ādi ar kult ūraugu aizsardz ības līdzekļiem, 
bioloģisko materi ālu piedev ām vai nejaušiem pies ārņojumiem. 
Augsnes sav ākšanai izraudz ītajai vietai j ābūt ilgstoši izmantojamai. 
Piemērotas ir gan ības, lauki ar viengad īgām graudaugu kult ūrām 
(izņemot kukur ūzu) vai bl īvi apsēts zaļmēslojums. Izraudz ītā paraugu 
ņemšanas vieta nedr īkst būt apstrādāta ar kult ūraugu aizsardz ības 
līdzekļiem vismaz vienu gadu pirms paraugu ņemšanas. Ar ī organi­
skie mēslošanas l īdzekļi nedrīkst būt pielietoti vismaz sešus m ēnešus. 
Minerālmēslu izmantošana ir pie ņemama tikai saska ņā ar kultūraugu 
prasībām, un augsnes paraugus nedr īkst ņemt vismaz tr īs mēnešu 
laikā pēc mēslošanas l īdzekļa pielietošanas. Ir j āizvairās izmantot 
augsni, kas apstr ādāta ar mēslošanas l īdzekļiem ar zin āmu biocīdu 
iedarbību (piemēram, kalcija ci ānamīds). 
Jāizvairās ņemt paraugus tieši p ēc ilgiem sausuma vai p ārplūšanas 
laika posmiem (ilg ākiem par 30 dien ām). Aramzemju paraugi j āņem 
no 0 līdz 20 cm dzi ļuma. Pļavu (gan ību) vai cit ās augsnēs, kur 
aršana nenotiek ilg ākos laika posmos (vismaz vienu augšanas 
periodu), maksim ālais paraugu ņemšanas dzi ļums var b ūt nedaudz 
lielāks par 20 cm (piem ēram, līdz 25 cm).  
Augsnes paraugi ir p ārvedami, izmantojot tvertnes un temperat ūras 
apstākļos, kas garant ē, ka augsnes s ākotnējās īpašības nav iev ērojami 
mainījušās. 
1.6.3.2.  Glab āšana  
Vēlams izmantot augsnes, kas ir svaigi sav āktas no lauka. Ja nevar 
izvairīties no glab āšanas laboratorij ā, augsnes var glab āt tumsā 4 ± 
2 o C temperat ūrā ilgākais trīs mēnešus. Augš ņu glabāšanas laik ā 
jānodrošina aerobi apst ākļi. Ja augsnes v āc vietās, kur tās ir sasalušas 
vismaz tr īs mēnešus gad ā, var apsv ērt sešus m ēnešus ilgu glab āšanu 
mīnus 18  o C līdz mīnus 22  o C temperat ūrā. Pirms katra eksperimenta 
izmēra glabāto augšņu mikrobu biomasu, un oglek ļa saturam 
biomasā jābūt vismaz 1 % no kop ējā augsnes oglek ļa satura (skat īt 
1.6.2. punktu).  
1.6.4.  Rīkošanās ar augsni un t ās sagatavošana testam  
1.6.4.1.  Priekšinkub ācija 
Ja augsne ir glab āta (skatīt 1.6.3.2. punktu), ir ieteicama 2 l īdz 28 
dienu ilga priekšinkub ācija. Priekšinkub ācijas laik ā augsnes tempe ­
ratūrai un mitruma saturam j ābūt līdzvērtīgam testā izmantotajai 
temperatūrai un mitruma saturam (skat īt 1.6.4.2. un 1.7.1.3. punktu).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1132
 
1.6.4.2.  Fizik āli ķīmiskās īpašības 
Augsni ar rok ām attīra no lieliem priekšmetiem (piem ēram, akme ­ 
ņiem, augu da ļām utt.) un p ēc tam mitru sij ā, pārmērīgi neizžāvējot, 
līdz daļiņu lielumam maz ākam vai vien ādam ar 2 mm. Augsnes 
mitruma saturs ir j ākoriģē ar destil ētu vai dejoniz ētu ūdeni līdz 
vērtībai no 40 % l īdz 60 % no maksim ālās ūdens satur ēšanas spējas. 
1.6.4.3.  Uzlabošana ar organisku substr ātu 
Augsne ir j āuzlabo ar piem ērotu organisku substr ātu, piemēram, 
lucernas z āles zaļajiem miltiem (galven ā sastāvdaļa – Medicago 
sativa ) ar C/N attiec ību no 12/1 l īdz 16/1. Ieteicam ā lucernas attie ­
cība pret augsni ir 5 g lucernas uz kilogramu augsnes (sausais svars).  
1.6.5.  Test ējamās vielas sagatavošana pielietošanai augsn ē 
Testējamo vielu parasti pielieto, izmantojot nes ēju. Nesējs var būt 
ūdens (ūdenī šķīstošām vielām) vai inerta cieta viela, t āda kā smalkas 
kvarca smiltis (da ļiņu lielums 0,1–0,5 mm). Lietot š ķidrus nes ējus, 
izņemot ūdeni (piem ēram, organiskos š ķīdinātājus, tādus kā acetons, 
hloroforms), ir j āizvairās, jo tie var kait ēt mikroflorai. Ja par nes ēju 
izmanto smiltis, t ās var pārklāt ar testējamo vielu, kas izš ķīdināta vai 
suspendēta piemērotā šķīdinātājā. Tādos gadījumos pirms sajauk ­ 
šanas ar augsni š ķīdinātājs jāaizvada iztvaic ējot. Optim ālam testē­
jamās vielas sadal ījumam augsn ē ir ieteicama attiec ība 10 g smilšu 
uz kilogramu augsnes (sauss svars). Kontroles paraugus apstr ādā 
tikai ar tādu pašu daudzumu ūdens un/vai kvarca smilšu.  
Testējot gaistošas ķīmiskās vielas, apstr ādes laikā ir iespējami jāiz­
vairās no zudumiem un j ācenšas nodrošin āt viendab īgu sadalījumu 
augsnē (piemēram, testējamā viela ir j āinjicē augsnē vairākās vietās). 
1.6.6.  Testa koncentr ācijas  
Ja testē agroķīmiskas vielas, ir j āizmanto vismaz divas koncentr ā­
cijas. Maz ākajai koncentr ācijai jāatspoguļo vismaz maksim ālais 
daudzums, kas prakses apst ākļos, sagaid āms, nokļūs augsnē, bet 
lielākajai koncentr ācijai jābūt mazākās koncentr ācijas daudzk ārtnim. 
Augsnei pievienojam ās testējamās vielas koncentr ācijas aprēķina, 
pieņemot, ka viela ir vienm ērīgi iekļauta 5 cm dzi ļumā un augsnes 
bēruma blīvums ir 1,5. Agro ķīmiskām vielām, ko pielieto tieši 
augsnē, vai ķīmiskām vielām, kuru augsn ē nokļuvušo daudzumu 
var paredz ēt, ieteicam ās koncentr ācijas ir maksim ālā paredzam ā 
koncentrācija vidē (PEC ) un par to piecreiz liel āka koncentr ācija. 
Vielas, ko paredz ēts pielietot augsn ēm vairākas reizes vien ā sezonā, 
ir jātestē koncentr ācijās, kas atvasin ātas, reizinot  PEC  ar maksim ālo 
sagaidāmo pielietošanas reižu skaitu. Liel ākā testētā koncentr ācija 
tomēr nedrīkst pārsniegt desmitk āršotu maksim ālo viena lietojuma 
devu. Ja test ē vielas, kas nav agro ķīmiskas vielas, izmanto vismaz 
piecu koncentr āciju ģeometrisko rindu. Test ētajām koncentr ācijām ir 
jāiekļauj EC  x vērtības noteikšanai vajadz īgo koncentr āciju diapazons.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1133
 
1.7. TESTA IZPILDE  
1.7.1.  Iedarb ības apstākļi 
1.7.1.1.  Apstr āde un kontrole  
Ja testē agroķīmiskas vielas, augsni sadala trij ās vienāda svara da ļās. 
Divas da ļas sajauc ar nes ēju, kas satur vielu, un trešo sajauc ar 
nesēju bez vielas (kontrole). Ir ieteicami vismaz tr īs atkārtojumi 
gan apstr ādātai, gan neapstr ādātai augsnei. Ja test ē vielas, kas nav 
agroķīmiskas vielas, augsni sadala seš ās vienāda svara da ļās. Piecus 
no paraugiem sajauc ar nes ēju, kas satur test ējamo vielu, un sesto 
paraugu sajauc ar nes ēju bez vielas. Ir ieteicami tr īs atkārtojumi gan 
apstrādei, gan kontrolei. J ārūpējas, lai nodrošin ātu viendab īgu testē­
jamās vielas sadal ījumu apstr ādātajos augsnes paraugos. Jaukšanas 
laikā jāizvairās augsni sabl īvēt vai savelt.  
1.7.1.2.  Augsnes paraugu inkub ācija 
Augsnes paraugu inkub āciju var izdar īt divos veidos – inkub ēt katras 
apstrādātās un neapstr ādātās augsnes kop ējos paraugus vai katras 
apstrādātās un neapstr ādātās augsnes atseviš ķu un vien āda lieluma 
apakšparaugu rindas. Tom ēr, ja testē gaistošas vielas, tests j āizdara 
tikai ar atseviš ķu paraugu rind ām. Ja augsnes inkub ē kopējā paraugā, 
sagatavo lielus katras apstr ādātās un neapstr ādātās augsnes daudzu ­
mus un ņem analiz ējamos paraugus, k ā testa laik ā vajadzīgs. Katrai 
apstrādei un kontrolei s ākotnēji sagatavojamais daudzums ir atkar īgs 
no apakšparaugu lieluma, anal īzē izmantoto atk ārtojumu skaita un 
sagaidāmā paraugu ņemšanas reižu maksim ālā skaita. Kop ējā 
paraugā inkubētās augsnes pirms apakšparaugu ņemšanas ir r ūpīgi 
jāsajauc. Ja augsnes inkub ē kā atsevišķu augsnes paraugu rindu, 
katru apstr ādāto un neapstr ādāto kopējo augsnes paraugu sadala vaja ­
dzīgajā skaitā apakšparaugu, un tos izmanto p ēc vajadzības. Ekspe ­
rimentos, kuros sagaid āmas vair āk par div ām paraugu ņemšanas 
reizēm, ir jāsagatavo pietiekami daudz apakšparaugu, ņemot vērā 
visus atk ārtojumus un visas paraugu ņemšanas reizes. Vismaz tr īs 
testa augsnes atk ārtojumu paraugi ir j āinkubē aerobos apst ākļos 
(skatīt 1.7.1.1. punktu). Lai izvair ītos no anaerobu apst ākļu izveido ­ 
šanās, visos testos j āizmanto piem ērotas tvertnes ar pietiekamu telpu 
virs ūdens. Ja test ē gaistošas vielas, tests j āizdara tikai ar atseviš ķu 
paraugu rind ām. 
1.7.1.3.  Testa apst ākļi un ilgums  
Testu izdara tums ā, istabas temperat ūrā 20 ± 2  o C. Augsnes paraugu 
mitruma saturs testa laik ā jāsaglabā no 40 % l īdz 60 % no augsnes 
maksimālās ūdens satur ēšanas spējas (skatīt 1.6.4.2. punktu) ± 5 % 
diapazonā. Pēc vajadzības var pievienot destil ētu, dejoniz ētu ūdeni.  
Minimālais testa ilgums ir 28 dienas. Ja test ē agroķīmiskas vielas, 
salīdzina nitr ātu veidošan ās ātrumu apstr ādātajos un kontroles 
paraugos. Ja tie 28. dien ā atšķiras vairāk nekā par 25 %, testu 
turpina, l īdz atšķirība ir vien āda ar 25 % vai maz āka par to vai 
maksimāli 100 dienas, atkar ībā no tā, kurš no šiem lielumiem ir 
mazāks. Vielām, kas nav agro ķīmiskas vielas, testu beidz p ēc 28 
dienām. Divdesmit astotaj ā dienā nosaka nitr ātu daudzumu apstr ādā­
tajā un kontroles augsnes paraug ā un aprēķina EC  X vērtības. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1134
 
1.7.2.  Augsnes paraugu ņemšana un anal īze 
1.7.2.1.  Augsnes paraugu ņemšanas grafiks  
Ja testē agroķīmiskas vielas, augsnes paraugus analiz ē attiecībā uz 
nitrātiem 0., 7., 14. un 28. dien ā. Ja vajadz īgs paildzin āts tests, 
turpmākos mērījumus veic 14 dienu starplaikos p ēc 28. dienas.  
Ja testu veic viel ām, kas nav agro ķīmiskas vielas, izmanto vismaz 
piecas testa koncentr ācijas un augsnes paraugus analiz ē attiecībā uz 
nitrātiem iedarb ības perioda s ākumā (0. dienā) un beigās (28. dien ā). 
Ja uzskata par vajadz īgu, var pievienot starpm ērījumu, piem ēram, 7. 
dienā. Datus, kas ieg ūti 28. dien ā, izmanto EC  X vērtības noteikšanai. 
Ja vēlas, 0. dienas kontroles parauga datus var izmantot, lai re ģistrētu 
nitrātu sākotnējo saturu augsn ē. 
1.7.2.2.  Augsnes paraugu anal īze 
Katrā apstrādātajā un kontroles atk ārtojumā izveidojušos nitr ātu 
daudzumu nosaka katr ā paraugu ņemšanas reiz ē. Nitrātu ekstrah ē 
no augsnes, kratot paraugus ar piem ērotu ekstrakcijas š ķīdinātāju, 
piemēram, 0,1 M n ātrija hlor īda šķīdumu. Ir ieteicama attiec ība 
5 ml KCl š ķīduma uz gramu augsnes saus ā svara ekvivalenta. Lai 
optimizētu ekstrakciju, tvertnes, kur ās ir augsne un ekstrakcijas 
šķīdums, nedr īkst būt pilnākas par pusi. Mais ījumus krata pie 150 
apgr./min 60 min ūtes. Maisījumus centrifug ē vai filtrē un šķidro fāzi 
analizē attiecībā uz nitrātu. Daļiņas nesaturošus š ķidros ekstraktus 
var pirms anal īzes glabāt mīnus 20 ± 5  o C temperat ūrā līdz sešiem 
mēnešiem.  
2. DATI  
2.1. REZULT ĀTU APSTR ĀDE 
Ja testus izdara ar agro ķīmiskām vielām, katrā augsnes parauga 
atkārtojumā radies nitr āta daudzums j āreģistrē un visu atk ārtojumu 
vidējās vērtības jāsniedz tabulas veid ā. Slāpekļa transform ācijas 
ātrumi ir j ānovērtē ar piem ērotām un visp ārpieņemtām statistikas 
metodēm (piemēram, F-tests, 5 % noz īmības līmenis). Nitr āta dau­
dzumus izsaka mg nitr āta/kg augsnes saus ā svara dien ā. Nitrāta 
veidošanās ātrumu katr ā apstrādē salīdzina ar nitr āta veidošan ās 
ātrumu kontrol ē un aprēķina procentu ālo novirzi no kontroles.  
Ja testus izdara ar viel ām, kas nav agro ķīmiskas vielas, nosaka katr ā 
atkārtojumā radušos nitr āta daudzumu un EC  X vērtības novērtēšanai 
sagatavo devas–atbildes reakcijas l īkni. Nitrāta daudzumus (t. i., mg 
nitrāta/kg augsnes saus ā svara dien ā), kas atrasti apstr ādātajos 
paraugos p ēc 28 dien ām, salīdzina ar kontroles paraug ā atrasto. 
No šiem datiem izr ēķina kavēšanas vērtību procentos katrai testa 
koncentrācijai. Attiec īgos procentus atliek pret koncentr āciju un 
pēc tam izmanto statistikas proced ūrās, lai aprēķinātu EC  x vērtības. 
Izmantojot standarta proced ūras (10) (11) (12), nosaka ar ī aprēķi­
nātās EC  x ticamības robežas (p = 0,95).  
Testējamās vielas, kur ās ir daudz sl āpekļa, var dot ieguld ījumu 
nitrāta daudzum ā, kas radies testa laik ā. Ja min ētās vielas test ē 
lielā koncentr ācijā (piemēram, ķīmiskās vielas, kuras paredz ēts 
pielietot atk ārtoti), test ā ir jāiekļauj attiec īga kontrole (t. i., augsne 
plus testējamā viela, bet bez augu miltiem). Min ētās kontroles dati 
jāņem vērā EC  x aprēķinos. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1135
 
2.2. REZULT ĀTU INTERPRET ĀCIJA  
Ja vērtē testu rezult ātus ar agro ķīmiskām vielām un ja starp ība nitrātu 
veidošanās ātrumā starp maz āko apstrādi (t. i., maksim ālo paredz ēto 
koncentrāciju) un kontroli ir vien āda ar 25 % vai maz āka par to 
jebkurā paraugu ņemšanas laik ā pēc 28. dienas, ražojumu nov ērtēt 
kā tādu, kam nav ilgtermi ņa iedarbības uz sl āpekļa transform āciju 
augsnēs. Ja vērtē testu rezult ātus ar viel ām, kas nav agro ķīmiskas 
vielas, izmanto EC  50 , EC  25 un/vai EC  10 vērtības. 
3. P ĀRSKATA SAGATAVOŠANA  
Pārskatā par testu j āiekļauj šāda inform ācija. 
Pilnīga izmantot ās augsnes identifik ācija, kurā ietverta:  
— vietas ģeogrāfiskā norāde (platums, garums),  
— inform ācija par vietas v ēsturi (t. i., augsega, apstr āde ar kult ūr­
augu aizsardz ības līdzekļiem, apstr āde ar mēslošanas l īdzekļiem, 
nejaušs pies ārņojums utt.),  
— izmantošanas veids (piem ēram, lauksaimniec ības zeme, mežs 
utt.),  
— paraugu ņemšanas dzi ļums (cm),  
— smilšu/sanesu/m āla saturs (% no sausa svara),  
— pH (ūdenī), 
— organisk ā oglekļa saturs (% no sausa svara),  
— slāpekļa saturs (% no sausa svara),  
— sākotnējā nitrāta koncentr ācija (mg nitr āta/kg sausa svara),  
— katjonu apmai ņas spēja (mmol/kg),  
— mikrobu biomasa procentos no kop ējā organisk ā oglekļa, 
— norāde par katra r ādītāja noteikšan ā izmantotaj ām metodēm, 
— visa inform ācija par augsnes paraugu v ākšanu un glab āšanu,  
— sīki dati par augsnes priekšinkub āciju, ja tā bijusi.  
Testējamā viela:  
— fizikālās īpašības un attiec īgā gadījumā fizikāli ķīmiskās īpašības, 
— ķīmiskās identifik ācijas dati, attiec īgā gadījumā iekļaujot struk ­
tūrformulu, t īrību (t. i., kult ūraugu aizsardz ības līdzekļiem aktīvās 
sastāvdaļas procentu ālo daudzumu), sl āpekļa saturu.  
Substrāts: 
— substr āta izcelsme,  
— sastāvs (t. i., lucernas milti, lucernas z āles zaļie milti),  
— oglekļa, slāpekļa saturs (% no sausa svara),  
— sieta acu lielums (mm).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1136
 
Testa apst ākļi: 
— sīki dati par augsnes uzlabošanu ar organisko substr ātu, 
— izmantot ās testējamās ķīmiskās vielas koncentr āciju skaits un 
attiecīgā gadījumā izraudzīto koncentr āciju pamatojums,  
— sīki dati par test ējamās vielas pielietošanu augsn ē, 
— inkub ēšanas temperat ūra, 
— augsnes mitruma saturs testa s ākumā un testa laik ā, 
— izmantot ā augsnes inkub ēšanas metode (t. i., kop ējā parauga vai 
atsevišķu apakšparaugu rindas),  
— atkārtojumu skaits,  
— paraugu ņemšanas reizes,  
— nitrāta ekstrah ēšanai no augsnes izmantot ā metode.  
Rezultāti: 
— nitrāta analizēšanai izmantot ā analītiskā procedūra un iek ārta, 
— dati, kas ierakst īti tabulā, iekļaujot nitrāta mērījumu atseviš ķās un 
vidējās vērtības, 
— atšķirības starp atk ārtojumiem apstr ādātajos un kontroles 
paraugos,  
— attiecīgā gadījumā aprēķinos izdar īto korekciju skaidrojums,  
— nitrātu veidošan ās ātrumu procentu ālās atšķirības katrā paraugu 
ņemšanas reiz ē vai attiec īgā gadījumā EC  50 vērtība ar 95 
procentu ticam ības robežu, p ārējās EC  x (t. i., EC  25 vai EC  10 ) 
ar ticamības starplaikiem un devas–atbildes reakcijas l īknes 
grafiku,  
— rezult ātu statistisk ā apstrāde, 
— visa inform ācija un nov ērojumi, kas noder īgi rezultātu interpre ­
tācijai.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) EPPO (1994). Decision-Making Scheme for the Environmental 
Risk Assessment of Plant Protection Chemicals. Chapter 7: 
Soil Microflora. EPPO Bulletin 24: 1–16, 1994.  
(2) BBA (1990). Effects on the Activity of the Soil Microflora. 
BBA Guidelines for the Official Testing of Plant Protection Products, VI, 1-1 (2nd eds., 1990).
 
(3) EPA (1987). Soil Microbial Community Toxicity Test. EPA 40 
CFR Part 797.3700. Toxic Substances Control Act Test Guide ­
lines; Proposed rule. September 28, 1987.  
(4) SETAC-Europe (1995). Procedures for assessing the environ ­
mental fate and ecotoxicity of pesticides, Ed. M.R. Lynch, 
Pub. SETAC-Europe, Brussels.  
(5) ISO/DIS 14238 (1995). Soil Quality – Determination of 
Nitrogen Mineralisation and Nitrification in Soils and the Influence of Chemicals on these Processes. Technical 
Committee ISO/TC 190/SC 4: Soil Quality – Biological 
Methods.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1137
 
(6) OECD (1995). Final Report of the OECD Workshop on Selec ­
tion of Soils/Sediments, Belgirate, Italy, 18–20 January 1995.  
(7) ISO 10381-6 (1993). Soil quality – Sampling. Guidance on the 
collection, handling and storage of soil for the assessment of aerobic microbial processes in the laboratory.
 
(8) ISO 14240-1 (1997). Soil quality – Determination of soil 
microbial biomass – Part 1: Substrate-induced respiration 
method.  
(9) ISO 14240-2 (1997). Soil quality – Determination of soil 
microbial biomass – Part 2: Fumigation-extraction method.  
(10) Litchfield, J.T. and Wilcoxon F. (1949). A simplified method 
of evaluating dose-effect experiments. Jour. Pharmacol. and 
Exper. Ther., 96, p. 99–113.  
(11) Finney, D.J. (1971). Probit Analysis. 3rd ed., Cambridge, 
London and New-York.  
(12) Finney, D.J. (1978). Statistical Methods in biological Assay. 
Griffin, Weycombe, UK.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1138
 
C.22.  AUGSNES MIKROORGANISMI – OGLEK ĻA TRANSFORM Ā­
CIJAS TESTS  
1. METODE  
Šī metode ir ESAO 217 (2000) vadl īnijā noteiktās metodes kopija.  
1.1. IEVADS  
Šī testa metode apraksta laboratorijas metodi, kas paredz ēta, lai izp ē­
tītu kultūraugu aizsardz ības līdzekļu un, iesp ējams, citu ķīmisko 
vielu potenci ālo iedarbību uz augsnes mikroorganismu oglek ļa trans­
formācijas aktivit āti pēc vienas iedarb ības reizes. Tests galvenok ārt 
pamatojas uz Eiropas un Vidusj ūras Augu aizsardz ības organiz ācijas 
ieteikumiem (1). Tom ēr ir ņemtas vērā arī citas pamatnost ādnes, 
iekļaujot Vācijas Federat īvās bioloģijas iestādes (2), ASV Vides 
aizsardzības aģentūras (3) un Starptautisk ās Standartiz ācijas organi ­
zācijas (4) pamatnost ādnes. ESAO semin ārā par augsnes/nos ēdumu 
atlasi, kas 1995. gad ā notika Beldžirat ē, Itālijā (5), vienoj ās par šajā 
testā izmantojamo augš ņu skaitu un tipu. Ieteikumi par augsnes 
paraugu v ākšanu, apstr ādi un glab āšanu pamatojas uz ISO pamatnos ­
tādņu dokumentu (6) un Beldžirates semin āra ieteikumiem.  
Pārbaudot un v ērtējot testējamo vielu toksisk ās īpašības, var b ūt 
jānosaka iedarb ības uz augsnes mikrobu aktivit āti, piemēram, ja vaja ­
dzīgi dati par augu aizsardz ības līdzekļu iespējamām blakusiedar ­
bībām uz augsnes mikrofloru vai ja ir sagaid āma ķīmisko vielu, 
kas nav augu aizsardz ības līdzekļi, iedarbība uz augsnes mikroorga ­
nismiem. Oglek ļa transform ācijas testu izdara, lai noteiktu t ādu 
ķīmisku vielu iedarb ību uz augsnes mikrofloru. Ja p ārbauda agro ķī­
miskās vielas (piem ēram, kult ūraugu aizsardz ības līdzekļus, mēslo­ 
šanas līdzekļus, mežsaimniec ības ķīmiskās vielas), tiek veikti oglek ļa 
transform ācijas un sl āpekļa transform ācijas testi. Ja p ārbauda ķīmis­
kās vielas, kas nav agro ķīmiskās vielas, pietiek ar sl āpekļa trans­
formācijas testu. Tom ēr, ja EC  50 vērtības šādu ķīmisko vielu sl āpekļa 
transform ācijas testā ir diapazon ā, kas atrasts tirdzniec ībā pieejamiem 
nitrifikācijas inhibitoriem (piem ēram, nitrapir īnam), var izdar īt 
oglekļa transform ācijas testu, lai ieg ūtu papildu inform āciju. 
Augsnes sast āv no dzīviem un nedz īviem komponentiem, kas past āv 
sarežģītos un neviendab īgos maisījumos. Mikroorganismiem ir svar īga 
loma organisko vielu no ārdīšanā un transform ācijā auglīgās augsnēs, 
kurās daudzas sugas dod ieguld ījumu daž ādos augsnes augl ības 
aspektos. Jebkura ilgtermi ņa iejaukšan ās minētajos bio ķīmiskajos 
procesos var potenci āli iejaukties bar ības vielu aprit ē, un tas var main īt 
augsnes augl ību. Oglek ļa un slāpekļa transform ācija notiek vis ās 
auglīgās augsnēs. Kaut ar ī par šiem procesiem atbild īgās mikrobu 
kopas atšķiras starp augsn ēm, transform ācijas ceļi būtībā ir vieni un tie 
paši. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1139
 
Šī testa metode ir izveidota, lai noskaidrotu vielas ilgtermi ņa kaitīgo 
iedarbību uz oglek ļa transform ācijas procesu aerob ās virsmas 
augsnēs. Tests ir jut īgs pret to mikrobu kopu lieluma un aktivit ātes 
izmaiņām, kuras ir atbild īgas par oglek ļa transform āciju, jo min ētās 
kopas test ā tiek pak ļautas ķīmiskai spriedzei un oglek ļa trūkumam. 
Izmanto smilšainu augsni ar mazu organisko vielu saturu. Attiec īgo 
augsni apstr ādā ar testējamo vielu un inkub ē apstākļos, kuros var 
notikt ātrs mikrobi āls metabolisms. Min ētajos apst ākļos viegli 
pieejama oglek ļa avoti augsn ē drīz izsīkst. Tas izraisa oglek ļa 
trūkumu, kas non āvē mikrobu š ūnas un izraisa miera st āvokli 
un/vai sporu veidošanos. Ja tests ir ilg āks par 28 dien ām, minēto 
reakciju summu var izm ērīt (neapstr ādātā augsnē) kontrolē kā meta­
boliski akt īvo mikrobu biomasas pieaugošu zudumu (7). Ja testa 
apstākļos ķīmiska viela iedarbojas uz biomasu augsn ē, kurā ir 
oglekļa spriedze, biomasa var neatgriezties l īdz tam pašam l īmenim 
kā kontrole. Š ā iemesla d ēļ traucējumi, ko test ējamā viela izrais ījusi 
jebkurā testa laik ā, bieži paliek l īdz testa beig ām. 
Testi, no kuriem ir izveidota š ī testa metode, s ākotnēji bija izveidoti 
vielām, kurām var paredz ēt augsnē nokļūstošo daudzumu. T ā tas, 
piemēram, ir ar kult ūraugu aizsardz ības līdzekļiem, kuru lietojuma 
deva praks ē ir zināma. Agro ķīmiskajām vielām ir pietiekami test ēt 
divas devas, kas saist ītas ar sagaid āmo vai paredzamo lietojuma 
devu. Agro ķīmiskās vielas var test ēt kā aktīvās sastāvdaļas (a.s.) 
vai kā preparātus. Tomēr tests nav ierobežots ar ķīmiskajām vielām, 
kuru koncentr ācija vidē ir paredzama. Mainot augsn ē lietojam ās 
testējamās vielas daudzumu un datu nov ērtēšanas veidu, testu var 
izmantot ar ī ķīmiskajām vielām, kurām nav zin āms sagaid āmais 
augsnē nokļuvušais daudzums. T ā nosaka koncentr āciju rindas iedar ­
bību uz oglek ļa transform āciju vielām, kas nav agro ķīmiskās vielas. 
Šo testu datus izmanto devas–atbildes reakcijas l īknes sagatavošanai 
un EC  x vērtību aprēķināšanai, kur x ir noteikts k ā iedarbības %.  
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Oglekļa transform ācija: mikroorganismu veikta organisko vielu no ār­
dīšana, veidojoties neorganiskam galaproduktam – oglek ļa dioksīdam.  
EC X (efektīvā koncentr ācija): testējamās vielas koncentr ācija 
augsnē, kas izraisa oglek ļa transform ācijas par oglek ļa dioksīdu x 
procentu kav ēšanu.  
EC 50 (vidējā efektīvā koncentr ācija): testējamās vielas koncentr ā­
cija augsn ē, kas izraisa oglek ļa transform ācijas par oglek ļa dioksīdu 
50 procentu kav ēšanu.  
1.3. STANDARTVIELAS  
Nav. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1140
 
1.4. TESTA METODES PRINCIPS  
Izsijātu augsni apstr ādā ar testējamo vielu vai atst āj neapstrādātu 
(kontrole). Ja test ē agroķīmiskas vielas, ir ieteicamas vismaz divas 
testa koncentr ācijas, un t ās jāizvēlas saistībā ar praks ē sagaidāmo 
augstāko koncentr āciju. Pēc 0, 7, 14 un 28 inkub ācijas dien ām 
apstrādātās un kontroles augsnes paraugus sajauc ar glikozi un 12 
secīgu stundu laik ā mēra glikozes induc ētos elpošanas ātrumus. 
Elpošanas ātrumus izsaka k ā izdalīto oglekļa dioksīdu (mg oglek ļa 
dioksīda/kg sausas augsnes/h) vai pat ērēto skābekli (mg sk ābekļa/kg 
augsnes/h). Vid ējo elpošanas ātrumu apstr ādātas augsnes paraugos 
salīdzina ar vid ējo elpošanas ātrumu kontrolei un apr ēķina apstrādātā 
parauga procentu ālo atšķirību no kontroles. Visus testus turpina 
vismaz 28 dienas. Ja 28. dien ā apstrādātā un neapstr ādātā parauga 
atšķirība ir vien āda ar 25 % vai liel āka par to, m ērījumus turpina 14 
dienu starplaikos ne vair āk kā līdz 100 dien ām. Ja test ē vielas, kas 
nav agro ķīmiskās vielas, test ējamās vielas koncentr āciju rindu 
pievieno augsnes paraugiem, un glikozes induc ētos elpošanas 
ātrumus (t. i., vid ējos radušos oglek ļa dioksīda vai pat ērētā skābekļa 
daudzumus) m ēra pēc 28 dien ām. Testu ar koncentr āciju rindu rezul ­
tātus analiz ē, izmantojot regresijas modeli, un apr ēķina EC  x vērtības 
(t. i., EC  50 , EC  25 un/vai EC  10 ). Skatīt definīcijas.  
1.5. TESTA DER ĪGUMS  
Testa ar agro ķīmiskām vielām rezultātu izvērtēšana pamatojas uz 
relatīvi mazām atšķirībām (t. i., vid ējo vērtību ± 25 %) starp izdal īto 
oglekļa dioksīdu vai pat ērēto skābekli kontroles un apstr ādātas 
augsnes paraugos, t ādēļ lielas izmai ņas kontrol ē var izrais īt nepa­
reizus rezult ātus. Tādēļ izmaiņām starp kontroles paraugu atk ārtoju­
miem jābūt mazākām par ± 15 %.  
1.6. TESTA METODES APRAKSTS  
1.6.1.  Apr īkojums  
Izmanto ķīmiski inerta materi āla testa tvertnes. To tilpumam j āatbilst 
augšņu inkubācijā izmantojam ām proced ūrām, t. i., inkub ācijai kopā 
vai atseviš ķu augsnes paraugu virkn ē (skatīt 1.7.1.2. punktu). J ārū­
pējas, lai testa laik ā iespējami samazin ātu ūdens zudumu un nodro ­ 
šinātu gāzu apmai ņu (piemēram, testa tvertnes var p ārklāt ar perfo ­
rētu polietil ēna plēvi). Test ējot gaistošas vielas, ir j āizmanto 
graduētas un gāzu necaurlaid īgas tvertnes. T ām jābūt tik lielām, lai 
ar augsnes paraugu b ūtu pildīta aptuveni viena ceturtda ļa tilpuma.  
Glikozes induc ētas elpošanas noteikšanai ir vajadz īgas inkub ācijas 
sistēmas un oglek ļa dioksīda veidošan ās vai skābekļa patēriņa mērī­ 
šanas instrumenti. Š ādu sistēmu un instrumentu piem ēri ir atrodami 
literatūras sarakst ā (8) (9) (10) (11).  
1.6.2.  Augš ņu izvēle un skaits  
Izmanto vienu augsni. Ieteicamie augsnes r ādītāji ir šādi: 
— smilšu saturs – ne maz āks kā 50 % un ne liel āks kā 75 %,  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1141
 
— pH līmenis – 5,5–7,5,  
— organisk ā oglekļa saturs – 0,5–1,5 %,  
— mikrobu biomasa ir j āizmēra (12) (13), un t ās oglekļa saturam 
jābūt vismaz 1 % no kop ējā augsnes organisk ā oglekļa. 
Vairumā gadījumu augsne ar š ādiem rādītājiem pārstāv sliktākā gadī­
juma situāciju, jo test ējamās ķīmiskās vielas adsorbcija ir minim āla un 
tās pieejam ība mikroflorai ir maksim āla. Tādēļ testi ar cit ām augsnēm 
parasti nav vajadz īgi. Tomēr dažos apst ākļos, piemēram, ja test ējamās 
vielas sagaid āmā galvenā izmantošana ir īpašās augsnēs, tādās kā skābas 
meža augsnes, vai ja ķīmiskās vielas ir elektrostatiski uzl ādētas, var būt 
vajadzīga papildu augsnes izmantošana.  
1.6.3.  Augsnes paraugu sav ākšana un glab āšana  
1.6.3.1.  Savākšana  
Ir jābūt pieejamai s īkai inform ācijai par t ās vietas v ēsturi, no kuras 
savākta testa augsne. Dati iek ļauj precīzu atrašan ās vietu, zemsedzi, 
datus par apstr ādi ar kult ūraugu aizsardz ības līdzekļiem, biolo ģisko 
materiālu piedev ām vai nejaušiem pies ārņojumiem. Augsnes sav āk­ 
šanai izraudz ītajai vietai j ābūt ilgstoši izmantojamai. Piem ērotas ir 
ganības, lauki ar viengad īgām graudaugu kult ūrām (izņemot kuku ­
rūzu) vai bl īvi apsēts zaļmēslojums. Izraudz ītā paraugu ņemšanas 
vieta nedr īkst būt apstrādāta ar kult ūraugu aizsardz ības līdzekļiem 
vismaz vienu gadu pirms paraugu ņemšanas. Ar ī organiskie m ēslo­ 
šanas līdzekļi nedrīkst būt pielietoti vismaz sešus m ēnešus. Miner āl­
mēslu izmantošana ir pie ņemama tikai saska ņā ar kult ūraugu 
prasībām, un augsnes paraugus nedr īkst ņemt vismaz tr īs mēnešu 
laikā pēc mēslošanas l īdzekļa pielietošanas. Ir j āizvairās izmantot 
augsni, kas apstr ādāta ar mēslošanas l īdzekļiem ar zin āmu biocīdu 
iedarbību (piemēram, kalcija ci ānamīds). 
Jāizvairās ņemt paraugus tieši p ēc ilgiem sausuma vai p ārplūšanas 
laika posmiem (ilg ākiem par 30 dien ām). Aramzemju paraugi j āņem 
no 0 līdz 20 cm dzi ļuma. Pļavu (ganību) vai cit ām augsnēs, kur 
aršana nenotiek ilg ākos laika posmos (vismaz vienu augšanas 
periodu), maksim ālais paraugu ņemšanas dzi ļums var b ūt nedaudz 
lielāks par 20 cm (piem ēram, līdz 25 cm). Augsnes paraugi j āpār­
vadā, izmantojot tvertnes un temperat ūras apstākļos, kas garant ē, ka 
augsnes s ākotnējās īpašības nav iev ērojami main ījušās. 
1.6.3.2.  Glab āšana  
Vēlams izmantot augsnes, kas ir svaigi sav āktas no lauka. Ja nevar 
izvairīties no glab āšanas laboratorij ā, augsnes var glab āt tumsā 4 ± 
2 o C temperat ūrā ilgākais trīs mēnešus. Augš ņu glabāšanas laik ā 
jānodrošina aerobi apst ākļi. Ja augsnes v āc vietās, kur tās ir sasalušas 
vismaz tr īs mēnešus gad ā, var apsv ērt sešus m ēnešus ilgu glab āšanu 
mīnus 18  o C temperat ūrā. Pirms katra eksperimenta izm ērī glabāto 
augšņu mikrobu biomasu, un oglek ļa saturam biomas ā jābūt vismaz 
1 % no kop ējā augsnes oglek ļa satura (skat īt 1.6.2. punktu).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1142
 
1.6.4.  Augsnes apstr āde un tās sagatavošana testam  
1.6.4.1.  Priekšinkub ācija 
Ja augsne ir glab āta (skatīt 1.6.4.2. un 1.7.1.3. punktu), ir ieteicama 2 
līdz 28 dienu ilga priekšinkub ācija. Priekšinkub ācijas laik ā augsnes 
temperatūrai un mitruma saturam j ābūt līdzīgam testā izmantotajai 
temperatūrai un mitruma saturam (skat īt 1.6.4.2. un 1.7.1.3. punktu).  
1.6.4.2.  Fizik āli ķīmiskās īpašības 
Augsni ar rok ām attīra no lieliem priekšmetiem (piem ēram, akme ­ 
ņiem, augu da ļām utt.) un p ēc tam mitru sij ā, pārmērīgi neizžāvējot, 
līdz daļiņu lielumam, maz ākam vai vien ādam ar 2 mm. Augsnes 
mitruma saturs ir j ākoriģē ar destil ētu vai dejoniz ētu ūdeni līdz 
vērtībai no 40 % l īdz 60 % no maksim ālās ūdens satur ēšanas spējas. 
1.6.5.  Test ējamās vielas sagatavošana pielietošanai augsn ē 
Testējamo vielu parasti pielieto, izmantojot nes ēju. Nesējs var būt 
ūdens (ūdenī šķīstošām vielām) vai inerta cieta viela, t āda kā smalkas 
kvarca smiltis (da ļiņu lielums – 0,1–0,5 mm). Lietot š ķidrus nesējus, 
izņemot ūdeni (piem ēram, organiskos š ķīdinātājus, tādus kā acetons, 
hloroforms), ir j āizvairās, jo tie var kait ēt mikroflorai. Ja par nes ēju 
izmanto smiltis, t ās var pārklāt ar testējamo vielu, kas izš ķīdināta vai 
suspendēta piemērotā šķīdinātājā. Tādos gadījumos pirms sajauk ­ 
šanas ar augsni š ķīdinātājs jāaizvada iztvaic ējot. Optim ālam testē­
jamās vielas sadal ījumam augsn ē ir ieteicama attiec ība 10 g smilšu 
uz kilogramu augsnes (sauss svars). Kontroles paraugus apstr ādā 
tikai ar tādu pašu daudzumu ūdens un/vai kvarca smilšu.  
Testējot gaistošas ķīmiskās vielas, apstr ādes laikā ir iespējami jāiz­
vairās no zudumiem un j ācenšas nodrošin āt viendab īgu sadalījumu 
augsnē (piemēram, testējamā viela ir j āinjicē augsnē vairākās vietās). 
1.6.6.  Testa koncentr ācijas  
Ja testē kultūraugu aizsardz ības produktus vai citas ķīmiskās vielas 
ar paredzam ām koncentr ācijām vidē, ir jāizmanto vismaz divas 
koncentrācijas. Maz ākajai koncentr ācijai jāatspoguļo vismaz maksi ­
mālais daudzums, kas praktiskos apst ākļos, sagaid āms, nokļūs 
augsnē, bet liel ākajai koncentr ācijai jābūt mazākās koncentr ācijas 
daudzkārtnim. Augsnei pievienot ās testējamās vielas koncentr ācijas 
aprēķina, pieņemot, ka viela ir vienm ērīgi iestrādāta 5 cm dzi ļumā un 
augsnes b ēruma blīvums ir 1,5. Agro ķīmiskām vielām, ko pielieto 
tieši augsn ē, vai ķīmiskām vielām, kuru augsn ē nokļuvušo daudzumu 
var paredz ēt, ieteicam ās koncentr ācijas ir paredzam ā koncentr ācija 
vidē (PEC ) un par to piecreiz liel āka koncentr ācija. Vielas, ko pare ­
dzēts pielietot augsn ēm vairākas reizes vien ā sezonā, ir jātestē 
koncentrācijās, kas atvasin ātas, reizinot  PEC  ar maksim ālo sagai­
dāmo pielietošanas reižu skaitu. Liel ākā testētā koncentr ācija tomēr 
nedrīkst pārsniegt desmitk āršotu maksim ālo viena lietojuma devu.  
Ja testē vielas, kas nav agro ķīmiskas vielas, izmanto vismaz piecu 
koncentrāciju ģeometrisko rindu. Test ētajām koncentr ācijām ir jāie­
kļauj EC  x vērtības noteikšanai vajadz īgo koncentr āciju diapazons.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1143
 
1.7. TESTA NORISE  
1.7.1.  Iedarb ības apstākļi 
1.7.1.1.  Iedarb ības apstākļi 
Ja testē agroķīmiskas vielas, augsni sadala trij ās vienāda svara da ļās. 
Divas da ļas sajauc ar nes ēju, kas satur vielu, un trešo sajauc ar 
nesēju bez vielas (kontrole). Ir ieteicami vismaz tr īs atkārtojumi 
gan apstr ādātai, gan neapstr ādātai augsnei. Ja test ē vielas, kas nav 
agroķīmiskas vielas, augsni sadala seš ās vienāda svara da ļās. Piecus 
no paraugiem sajauc ar nes ēju, kas satur test ējamo vielu, un sesto 
paraugu sajauc ar nes ēju bez vielas. Ir ieteicami tr īs atkārtojumi gan 
apstrādei, gan kontrolei. J ārūpējas, lai nodrošin ātu vienmērīgu testē­
jamās vielas sadal ījumu apstr ādātajos augsnes paraugos. Jaukšanas 
laikā jāizvairās augsni sabl īvēt vai savelt.  
1.7.1.2.  Augsnes paraugu inkub ācija 
Augsnes paraugu inkub āciju var izdar īt divos veidos – katras apstr ā­
dātās un neapstr ādātās augsnes kop ējiem paraugiem vai katras apstr ā­
dātās un neapstr ādātās augsnes atseviš ķu un vien āda lieluma apak ­ 
šparaugu rind ām. Tomēr, ja testē gaistošas vielas, tests j āizdara tikai 
ar atseviš ķu paraugu rind ām. Ja augsnes inkub ē kopējā paraugā, 
sagatavo lielus katras apstr ādātās un neapstr ādātās augsnes daudzu ­
mus un ņem analiz ējamos paraugus, k ā testa laik ā vajadzīgs. Katrai 
apstrādei un kontrolei s ākotnēji sagatavojamais daudzums ir atkar īgs 
no apakšparaugu lieluma, anal īzē izmantoto atk ārtojumu skaita un 
sagaidāmā paraugu ņemšanas reižu maksim ālā skaita. Kop ējā 
paraugā inkubētās augsnes pirms apakšparaugu ņemšanas ir r ūpīgi 
jāsajauc. Ja augsnes inkub ē kā atsevišķu augsnes paraugu rindu, 
katru apstr ādāto un neapstr ādāto kopējo augsnes paraugu sadala vaja ­
dzīgajā skaitā apakšparaugu un tos izmanto p ēc vajadzības. Ekspe ­
rimentos, kuros sagaid āmas vair āk par div ām paraugu ņemšanas 
reizēm, ir jāsagatavo pietiekami daudz apakšparaugu, ņemot vērā 
visus atk ārtojumus un visas paraugu ņemšanas reizes. Vismaz tr īs 
testa augsnes atk ārtojumu paraugi ir j āinkubē aerobos apst ākļos 
(skatīt 1.7.1.1. punktu). Lai izvair ītos no anaerobu apst ākļu izveido ­ 
šanās, visos testos j āizmanto piem ērotas tvertnes ar pietiekamu tukšo 
telpu. Ja test ē gaistošas vielas, tests j āizdara tikai ar atseviš ķu 
paraugu rind ām. 
1.7.1.3.  Testa apst ākļi un ilgums  
Testu izdara tums ā, istabas temperat ūrā 20 ± 2  o C. Augsnes paraugu 
mitruma saturs testa laik ā jāsaglabā no 40 % l īdz 60 % no augsnes 
maksimālās ūdens satur ēšanas spējas (skatīt 1.6.4.2. punktu) ± 5 % 
diapazonā. Pēc vajadzības var pievienot destil ētu, dejoniz ētu ūdeni.  
Minimālais testa ilgums ir 28 dienas. Ja test ē agroķīmiskas vielas, 
salīdzina izdal ītā oglekļa dioksīda vai pat ērētā skābekļa daudzumus 
apstrādātajos un kontroles paraugos. Ja tie 28. dien ā atšķiras vairāk 
nekā par 25 %, testu turpina, l īdz atšķirība ir vien āda ar 25 % vai 
mazāka par to vai maksim āli 100 dienas, atkar ībā no tā, kurš no šiem 
lielumiem ir maz āks. Vielām, kas nav agro ķīmiskas vielas, testu 
beidz pēc 28 dien ām. 28. dien ā nosaka izdal ītā oglekļa dioksīda 
vai patērētā skābekļa daudzumu apstr ādātajā un kontroles augsnes 
paraugā un aprēķina EC  X vērtības. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1144
 
1.7.2.  Augsnes paraugu ņemšana un anal īze 
1.7.2.1.  Augsnes paraugu ņemšanas grafiks  
Ja testē agroķīmiskas vielas, augsnes paraugus analiz ē attiecībā uz 
glikozes induc ētas elpošanas ātrumiem 0., 7., 14. un 28. dien ā. Ja 
vajadzīgs paildzin āts tests, turpm ākos mērījumus veic 14 dienu star ­
plaikos p ēc 28. dienas.  
Ja testu veic viel ām, kas nav agro ķīmiskas vielas, izmanto vismaz 
piecas testa koncentr ācijas un augsnes paraugus analiz ē attiecībā uz 
glikozes induc ētas elpošanas ātrumiem iedarb ības perioda s ākumā (0. 
dienā) un beig ās (28. dien ā). Ja uzskata par vajadz īgu, var pievienot 
starpmērījumu, piem ēram, 7. dien ā. Datus, kas ieg ūti 28. dien ā, 
izmanto EC  x vērtības noteikšanai. Ja v ēlas, 0. dienas kontroles 
parauga datus var izmantot, lai noteiktu metaboliski akt īvu mikrobu 
biomasas s ākotnējo saturu augsn ē (12).  
1.7.2.2.  Glikozes induc ētas elpošanas ātrumu mērīšana  
Katrā apstrādātajā un kontroles atk ārtojumā glikozes induc ētas elpo­ 
šanas ātrumu nosaka katr ā paraugu ņemšanas reiz ē. Augsnes 
paraugus sajauc ar pietiekamu daudzumu glikozes, lai izrais ītu 
maksimālo elpošanas atbildes reakciju. Glikozes daudzumu, kas vaja ­
dzīgs maksim ālās elpošanas atbildes reakcijas izrais īšanai no 
konkrētās augsnes, var noteikt priekštest ā, izmantojot glikozes 
koncentrāciju rindu (14). Tom ēr smilšain ām augsnēm ar 0,5–1,5 % 
organiskā oglekļa parasti pietiek 2 000 mg l īdz 4 000 mg glikozes 
uz kg augsnes saus ā svara. Glikozi var samalt pulver ī ar tīrām kvarca 
smiltīm (10 g smilšu/kg augsnes saus ā svara) un vienm ērīgi sajaukt 
ar augsni.  
Ar glikozi uzlabotus augsnes paraugus 20 ± 2  o C temperat ūrā inkubē 
aparātā, kas piem ērots elpošanas ātrumu mērīšanai nep ārtraukti, katru 
stundu vai katras divas stundas (skat īt 1.6.1. punktu). Izdal īto oglekļa 
dioksīdu vai pat ērēto skābekli mēra 12 sec īgas stundas, un m ērījumi 
jāuzsāk iespējami drīz, t. i., 1 l īdz 2 stundas p ēc glikozes pievieno ­ 
šanas. M ēra kopējo izdalītā oglekļa dioksīda vai pat ērētā skābekļa 
daudzumu 12 stundu laik ā un nosaka vid ējos elpošanas ātrumus.  
2. DATI  
2.1. REZULT ĀTU APSTR ĀDE 
Ja testus izdara ar agro ķīmiskām vielām, katrā augsnes parauga 
atkārtojumā izdalītā oglekļa dioksīda vai pat ērētā skābekļa daudzums 
jāreģistrē, un visu atk ārtojumu vid ējās vērtības jāsniedz tabulas 
veidā. Rezultāti ir jānovērtē ar piem ērotām un visp ārpieņemtām 
statistikas metod ēm (piemēram, F-testu, 5 % noz īmības līmeni). 
Glikozes induc ētās elpošanas ātrumus izsaka mg oglek ļa dioksīda/kg 
augsnes saus ā svara/h. Vid ējo oglekļa dioksīda izdalīšanās vai 
skābekļa patēriņa ātrumu katr ā apstrādē salīdzina ar oglek ļa dioksīda 
izdalīšanās vai sk ābekļa patēriņa ātrumu kontrol ē un apr ēķina 
procentuālo novirzi no kontroles.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1145
 
Ja testus izdara ar viel ām, kas nav agro ķīmiskas vielas, nosaka katr ā 
atkārtojumā izdalīto oglek ļa dioksīda vai pat ērēto skābekļa 
daudzumu un EC  x vērtības novērtēšanai sagatavo devas–atbildes 
reakcijas l īkni. Glikozes induc ētās elpošanas ātrumus (t. i., mg 
oglekļa dioksīda/kg saus ā svara augsnes/h vai mg sk ābekļa/kg 
sausā svara augsnes/h), kas konstat ēti apstrādātajiem paraugiem p ēc 
28 dienām, salīdzina ar kontrol ē konstatētajiem. No šiem datiem 
izrēķina kavēšanas vērtību procentos katrai testa koncentr ācijai. 
Attiecīgos procentus atliek pret koncentr āciju un izmanto statistikas 
procedūras, lai apr ēķinātu EC  x vērtības. Izmantojot standarta proce ­
dūras (15) (16) (17), nosaka ar ī aprēķinātās EC  x ticamības robežas (p 
= 0,95).  
2.2. REZULT ĀTU INTERPRET ĀCIJA  
Ja vērtē testu rezult ātus ar agro ķīmiskām vielām un ja starp ība elpo­ 
šanas ātrumā starp maz āko apstrādi (t. i., maksim ālo paredz ēto 
koncentrāciju) un kontroli ir vien āda ar 25 % vai maz āka par to 
jebkurā paraugu ņemšanas laik ā pēc 28. dienas, var nov ērtēt, ka 
ražojumam nav ilgtermi ņa ietekmes uz oglek ļa transform āciju 
augsnēs. Ja vērtē testu rezult ātus ar viel ām, kas nav agro ķīmiskas 
vielas, izmanto EC  50 , EC  25 un/vai EC  10 vērtības. 
3. P ĀRSKATA SAGATAVOŠANA  
PĀRSKATS PAR TESTU  
Pārskatā par testu j ābūt iekļautai šādai inform ācijai.  
Pilnīga izmantot ās augsnes identifik ācija, kurā iekļauta:  
— vietas ģeogrāfiskā norāde (garums, platums),  
— inform ācija par vietas v ēsturi (t. i., augsega, apstr āde ar kult ūr­
augu aizsardz ības līdzekļiem, apstr āde ar mēslošanas l īdzekļiem, 
nejaušs pies ārņojums utt.),  
— izmantošanas veids (piem ēram, lauksaimniec ības zeme, mežs 
utt.),  
— paraugu ņemšanas dzi ļums (cm),  
— smilšu/sanesu/m āla saturs (% no sausa svara),  
— pH (ūdenī), 
— organisk ā oglekļa saturs (% no sausa svara),  
— slāpekļa saturs (% no sausa svara),  
— katjonu apmai ņas spēja (mmol/kg),  
— sākotnējā mikrobu biomasa procentos no kop ējā organisk ā 
oglekļa, 
— norāde par katra r ādītāja noteikšan ā izmantotaj ām metodēm, 
— visa inform ācija par augsnes paraugu v ākšanu un glab āšanu,  
— sīki dati par augsnes priekšinkub āciju, ja tā bijusi.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1146
 
Testējamā viela:  
— fizikālās īpašības un attiec īgā gadījumā fizikāli ķīmiskās īpašības, 
— ķīmiskās identifik ācijas dati, attiec īgā gadījumā iekļaujot struk ­
tūras formulu, t īrību (t. i., kult ūraugu aizsardz ības līdzekļiem 
aktīvās sastāvdaļas procentu ālo daudzumu), sl āpekļa saturu.  
Testa apst ākļi: 
— sīki dati par augsnes uzlabošanu ar organisko substr ātu, 
— izmantot ās testējamās ķīmiskās vielas koncentr āciju skaits un 
attiecīgā gadījumā izraudzīto koncentr āciju pamatojums,  
— sīki dati par test ējamās vielas pielietošanu augsn ē, 
— inkub ācijas temperat ūra, 
— augsnes mitruma saturs testa s ākumā un testa laik ā, 
— izmantot ā augsnes inkub ācijas metode (t. i., kop ējam paraugam 
vai atseviš ķu apakšparaugu rindai),  
— atkārtojumu skaits,  
— paraugu ņemšanas reizes.  
Rezultāti: 
— elpošanas ātruma mērīšanai izmantot ā metode un iek ārta, 
— tabulas veid ā apkopoti dati, iek ļaujot oglek ļa dioksīda vai 
skābekļa daudzumu atseviš ķās un vidējās vērtības, 
— atšķirības starp atk ārtojumiem apstr ādātajos un kontroles 
paraugos,  
— attiecīgā gadījumā aprēķinos izdar īto korekciju skaidrojums,  
— glikozes induc ētās elpošanas ātrumu procentu ālās atšķirības katrā 
paraugu ņemšanas reiz ē vai attiec īgā gadījumā EC  50 vērtība ar 95 
procentu ticam ības robežu, p ārējās EC  x (t. i., EC  25 vai EC  10 ) ar 
ticamības starplaikiem un devas–atbildes reakcijas l īknes grafika,  
— rezult ātu statistisk ā apstrāde, ja iesp ējams,  
— visa inform ācija un nov ērojumi, kas noder īgi rezultātu interpre ­
tācijai.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) EPPO (1994). Decision-Making Scheme for the Environmental 
Risk Assessment of Plant Protection Chemicals. Chapter 7: 
Soil Microflora. EPPO Bulletin 24: 1–16, 1994.  
(2) BBA (1990). Effects on the Activity of the Soil Microflora. 
BBA Guidelines for the Official Testing of Plant Protection 
Products, VI, 1-1 (2nd eds., 1990).  
(3) EPA (1987). Soil Microbial Community Toxicity Test. EPA 40 
CFR Part 797.3700. Toxic Substances Control Act Test Guide ­
lines; Proposed rule. September 28, 1987.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1147
 
(4) SETAC-Europe (1995). Procedures for assessing the environ ­
mental fate and ecotoxicity of pesticides, Ed. M.R. Lynch, 
Pub. SETAC-Europe, Brussels.  
(5) OECD (1995). Final Report of the OECD Workshop on Selec ­
tion of Soils/Sediments, Belgirate, Italy, 18-20 January 1995.  
(6) ISO 10381-6 (1993). Soil quality – Sampling. Guidance on the 
collection, handling and storage of soil for the assessment of 
aerobic microbial processes in the laboratory.  
(7) Anderson, J.P.E. (1987). Handling and Storage of Soils for 
Pesticide Experiments, in “Pesticide Effects on Soil Micro ­
flora”. Eds. L. Somerville and M.P. Greaves, Chap. 3: 45–60.  
(8) Anderson, J.P.E. (1982). Soil Respiration, in “Methods of Soil 
Analysis – Part 2: Chemical and Microbiological Properties”. 
Agronomy Monograph N  o 9. Eds. A.L. Page, R.H. Miller and 
D.R. Keeney. 41: 831–871.  
(9) ISO 11266-1. (1993). Soil Quality – Guidance on Laboratory 
Tests for Biodegradation in Soil: Part 1. Aerobic Conditions.  
(10) ISO 14239 (1997E). Soil Quality – Laboratory incubation 
systems for measuring the mineralization of organic chemicals in soil under aerobic conditions.
 
(11) Heinemeyer, O., Insam, H., Kaiser, E.A, and Walenzik, G. 
(1989). Soil microbial biomass and respiration measurements; 
an automated technique based on infrared gas analyses. Plant 
and Soil, 116: 77–81.  
(12) ISO 14240-1 (1997). Soil quality – Determination of soil 
microbial biomass – Part 1: Substrate-induced respiration 
method.  
(13) ISO 14240-2 (1997). Soil quality – Determination of soil 
microbial biomass – Part 2: Fumigation-extraction method.  
(14) Malkomes, H.-P. (1986). Einfluß von Glukosemenge auf die 
Reaktion der Kurzzeit-Atmung im Boden Gegenüber Pflan ­
zenschutzmitteln, Dargestellt am Beispiel eines Herbizide. 
(Influence of the Amount of Glucose Added to the Soil on the Effect of Pesticides in Short-Term Respiration, using a Herbicide as an Example). Nachrichtenbl. Deut. Pflanzensc ­
hutzd., Braunschweig, 38: 113–120.
 
(15) Litchfield, J.T. and Wilcoxon, F. (1949). A simplified method 
of evaluating dose-effect experiments. Jour. Pharmacol. and Exper. Ther., 96, p. 99–113.
 
(16) Finney, D.J. (1971). Probit Analysis. 3rd ed., Cambridge, 
London and New-York.  
(17) Finney D.J. (1978). Statistical Methods in biological Assay. 
Griffin, Weycombe, UK.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1148
 
C.23.  AEROB Ā UN ANAEROB Ā TRANSFORM ĀCIJA AUGSN Ē 
1. METODE  
Šī testa metode ir ESAO 307 (2002) vadl īnijā noteiktās metodes 
kopija.  
1.1. IEVADS  
Šī testa metode pamatojas uz esošaj ām pamatnost ādnēm (1) (2) (3) 
(4) (5) (6) (7) (8) (9). Šaj ā testa metod ē aprakstītā metode ir pare ­
dzēta ķīmisko vielu aerob ās un anaerob ās transform ācijas augsn ē 
novērtēšanai. Eksperimentus veic, lai noteiktu – i) test ējamās vielas 
transform ācijas ātrumu un ii) transform ācijas produktu, kas var iedar ­
boties uz augiem un augsnes organismiem, īpašības un veidošan ās un 
samazināšanās ātrumu. T ādi pētījumi ir vajadz īgi par ķīmiskajām 
vielām, ko tieši pielieto augsn ē vai kas var ētu nokļūt augsnes vid ē. 
Tādus laboratorijas p ētījumu rezult ātus var ar ī izmantot, lai izveidotu 
paraugu ņemšanas un anal īzes protokolus ar p ētījumiem saist ītās 
jomās. 
Lai novērtētu transform ācijas ceļus, parasti pietiek ar aerobiem un 
anaerobiem p ētījumiem ar vienu augsnes tipu (8) (10) (11). Trans ­
formācijas ātrumi ir j ānosaka vismaz tr īs papildu augsn ēs (8) (10).  
ESAO semin ārā par augsnes un nos ēdumu atlasi, kas 1995. gad ā 
notika Beldžirat ē, Itālijā (10), vienoj ās jo īpaši par šaj ā testā izman­
tojamo augš ņu skaitu un tipu. Test ēto augšņu tipiem j ābūt reprezen ­
tatīviem attiec ībā uz vides apst ākļiem, kuros notiek izmantošana vai 
izlaišana. Piem ēram, ķīmiskās vielas, ko var izlaist subtropiskaj ā vai 
tropiskajā klimatā, ir jātestē ar Ferrasols  vai Nitosols  (FAO sist ēma). 
Seminārs arī sniedza ieteikumus attiec ībā uz augsnes paraugu 
vākšanu, apstr ādi un glab āšanu, pamatojoties uz ISO pamatnos ­
tādnēm (15). Šaj ā metodē ir apsvērta arī rīsa augšņu izmantošana.  
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Testējamā viela : jebkura viela, gan izejas savienojums, gan attie ­
cīgie transform ācijas produkti.  
Transform ācijas produkti : visas vielas, kas rodas test ējamās vielas 
biotiskās vai abiotisk ās transform ācijas reakcij ās, iekļaujot CO  2 un 
produktus, kas ir saist ītās nogulsn ēs. 
Saistītās nogulsnes : “saistītās nogulsnes” ir vielas augsn ē, augos vai 
dzīvniekos, kuras ir notur īgas matric ā izejas savienojuma vai t ā 
metabolītu/transform ācijas produktu veid ā pēc ekstrakcijas. Ekstra ­
kcijas metode nedr īkst būtiski main īt pašus savienojumus vai 
matricas strukt ūru. Saistības veidu var noskaidrot da ļēji ar matricu 
mainošām ekstrakcijas metod ēm un sarež ģītām analīzes metod ēm. 
Līdz šim, piem ēram, šādā veidā ir identific ētas kovalent ās, jonu un 
sorbcijas saites, k ā arī ieslēgumi. Parasti saist īto nogulš ņu veidošan ās 
ievērojami samazina biolo ģisko pieejam ību un biolo ģiski pieejamo 
daudzumu (12) (Starptautisk ā Teorētiskās un lietiš ķās ķīmijas savie ­
nība – modific ēts 1984. gad ā (13)).  
Aerobā transform ācija: reakcijas, kas notiek molekul ārā skābekļa 
klātbūtnē (14).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1149
 
Anaerobā transform ācija: reakcijas, kas notiek, izsl ēdzot moleku ­
lārā skābekļa klātbūtni. 
Augsne : mazu organismu (galvenok ārt mikroorganismu) apdz īvots 
neorganisku un organisku ķīmisko sast āvdaļu maisījums, pēdējās 
minētās satur savienojumus ar lielu oglek ļa un slāpekļa saturu un 
lielu molekulsvaru. Ar augsni var r īkoties divos st āvokļos: 
a) neskartu, k ā tā laika gait ā ir izveidojusies rakstur īgos dažādu 
augšņu tipu slāņos; 
b) skartu, k ā tā parasti ir atrodama aramzem ē vai kā tas notiek, ja 
rokot vāc paraugus un izmanto šaj ā testa metod ē (14).  
Mineraliz ācija: pilnīga organisko savienojumu no ārdīšana līdz CO  2 
un H  2 O aerobos apst ākļos un līdz CH  4 , CO  2 un H  2 O anaerobos 
apstākļos. Šīs testa metodes kontekst ā, ja izmanto ar  14 C marķētu 
savienojumu, mineraliz ācija nozīmē intensīvu noārdīšanos, kuras 
laikā marķētā oglekļa atomi oksid ējas, izdalot attiec īgu daudzumu  
14 CO 2 (14).  
Pussabrukšanas periods : t 0,5 ir laiks, kas vajadz īgs, lai transform ētu 
50 % test ējamās vielas, ja transform āciju var aprakst īt pirmās kārtas 
kinētika; tas nav atkar īgs no koncentr ācijas.  
DT 50 (izzušanas laiks 50) : laiks, kur ā testējamās vielas koncentr ā­
cija samazin ās par 50 %; tas ir atš ķirīgs no pussabrukšanas perioda 
t 0,5 , ja transform ācija nenotiek saska ņā ar pirmās kārtas kinētiku. 
DT 75 (izzušanas laiks 75) : laiks, kur ā testējamās vielas koncentr ā­
cija samazin ās par 75 %.  
DT 90 (izzušanas laiks 90) : laiks, kur ā testējamās vielas koncentr ā­
cija samazin ās par 90 %.  
1.3. STANDARTVIELAS  
Standartvielas j āizmanto transform ācijas produktu raksturošanai 
un/vai identifik ācijai ar spektroskopijas un hromatogr āfijas metod ēm. 
1.4. TESTA PIEM ĒROJAMĪBA 
Metode ir der īga visām ķīmiskajām vielām (nemar ķētām vai radio ­
aktīvi marķētām), kurām ir pieejama pietiekami prec īza un jut īga 
analīzes metode. T ā ir derīga nedaudz gaistošiem, negaistošiem, 
ūdenī šķīstošiem vai ūdenī nešķīstošiem savienojumiem. Tests nav 
jāpielieto ķīmiskajām vielām, kas ir ļoti gaistošas no augsnes 
(piemēram, fumigantiem, organiskajiem š ķīdinātājiem), un t ādēļ šā 
testa eksperimenta apst ākļos nav saglab ājamas augsn ē. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1150
 
1.5. INFORM ĀCIJA PAR TEST ĒJAMO VIELU  
Transform ācijas ātruma m ērīšanai var izmantot nemar ķētas vai 
marķētas vielas. Mar ķēts materiāls ir vajadz īgs, lai pētītu transform ā­
cijas ceļu un noteiktu masas bilanci. Ir ieteicama mar ķēšana ar  14 C, 
bet noder īga var b ūt arī citu izotopu, t ādu kā 13 C, 15 N, 3 H, 32 P 
izmantošana. Cik iesp ējams, mar ķējums jānovieto molekulas stabil ā­
kajā(-ās) daļā(-ās). Testējamās vielas t īrībai jābūt vismaz 95 %.  
Pirms aerob ās un anaerob ās transform ācijas augsn ē testa izdar īšanas 
vajadzīga šāda inform ācija par test ējamo vielu:  
a) šķīdība ūdenī (A.6. metode);  
b) šķīdība organiskajos š ķīdinātājos; 
c) tvaika spiediens (A.4. metode) un Henrija likuma konstante;  
d) sadalījuma koeficients sist ēmā n-oktanols/ ūdens (A.8. metode);  
e) ķīmiskā stabilitāte tumsā (hidrolīze) (C.7. metode);  
f) pK  a , ja molekula proton ējas vai deproton ējas (ESAO 112. vadl ī­
nija) (16).  
Citā noderīgā informācijā var iekļaut datus par test ējamās vielas 
toksicitāti attiecībā uz augsnes mikroorganismiem (C.21. un C.22. 
testa metode) (16).  
Jābūt pieejam ām analīzes metod ēm (iekļaujot ekstrakciju un att īrī­ 
šanas metodes) test ējamās vielas un t ās transform ācijas produktu 
kvantitatīvai noteikšanai un identifik ācijai.  
1.6. TESTA METODES PRINCIPS  
Augsnes paraugus apstr ādā ar testējamo vielu un inkub ē tumsā 
biometra veida kolb ās vai caurpl ūdes sistēmās kontrolētos laborato ­
rijas apstākļos (nemain īgā temperat ūrā un augsnes mitrum ā). Piemē­
rotos starplaikos augsnes paraugus ekstrah ē un analiz ē attiecībā uz 
izejas savienojumu un transform ācijas produktiem. Anal īzei savāc arī 
gaistošos produktus, izmantojot piem ērotas absorbcijas ier īces. 
Izmantojot ar  14 C marķētu materiālu, var izm ērīt dažādus testējamās 
vielas mineraliz ācijas ātrumus, uztverot radušos  14 CO 2 , un noteikt 
masas bilanci, iek ļaujot augsnes saist ītās nogulsnes.  
1.7. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
1.7.1.  Atg ūstamība 
Vismaz divu paral ēlu augsnes paraugu ekstrah ēšana un anal īze tieši 
pēc testējamās vielas pievienošanas dod pirmo nor ādi par anal īzes 
metodes atk ārtojamību un pielietojam ās procedūras vienādību testē­
jamai vielai. Atg ūstamību eksperimentu v ēlākiem posmiem ieg ūst no 
attiecīgajām masas bilanc ēm. Atgūstamībai jābūt diapazon ā no 90 % 
līdz 110 % mar ķētām ķīmiskām vielām (8) un no 70 % l īdz 110 % 
nemarķētām ķīmiskām vielām (3).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1151
 
1.7.2.  Anal īzes metodes atk ārtojamība un jut ība 
Analīzes metodes atk ārtojamību (izņemot sākotnējās ekstrah ēšanas 
efektivitāti), kvantitat īvi nosakot test ējamās vielas un transform ācijas 
produktu, var p ārbaudīt, veicot divas paral ēlas analīzes vienam un 
tam pašam augsnes ekstraktam, kas ir pietiekami inkub ēts, lai 
veidotos transform ācijas produkts.  
Analītiskās metodes kvalitat īvās noteikšanas robežai (KNR) attiec ībā 
uz testējamo vielu un transform ācijas produktiem j ābūt vismaz 0,01 
mg.kg-  1 augsnes (k ā testējamai vielai) vai 1 % no pielietot ās devas, 
atkarībā no tā, kurš lielums ir maz āks. Ir jānorāda arī kvantitat īvās 
noteikšanas robeža ( LOQ ). 
1.7.3.  Transform ācijas datu precizit āte 
Testējamās vielas koncentr ācijas kā laika funkcijas regresijas anal īze 
sniedz attiec īgu inform āciju par transform ācijas līknes ticam ību un 
ļauj aprēķināt pussabrukšanas perioda ticam ības robežas (pseido 
pirmās kārtas kinētikas gad ījumā) vai DT  50 vērtības un attiec īgā 
gadījumā DT  75 un DT  90 vērtības. 
1.8. TESTA METODES APRAKSTS  
1.8.1.  Apr īkojums un ķīmiskie rea ģenti 
Inkubācijas sistēmas sastāv no statisk ām noslēgtām sistēmām vai 
piemērotām caurpl ūdes sistēmām (7) (17). Piem ērotu caurpl ūdes 
augsnes inkub ācijas apar ātu un biometra tipa kolbu piem ēri ir attie­
cīgi parādīti 1. un 2. att ēlā. Abu veidu inkub ācijas sistēmām ir 
priekšrocības un ierobežojumi (7) (17).  
Ir vajadzīgs laboratorijas standartapr īkojums, un jo īpaši šāds aprī­
kojums:  
— analīzes iekārtas, tādas kā GŠH,  HPLC , TLC apr īkojums, 
iekļaujot attiec īgās atklāšanas sist ēmas radioakt īvi marķētu un 
nemarķētu vielu anal īzei vai apgrieztajai izotopu atš ķaidīš 
metodei,  
— aparāti identifik ācijas nolūkiem (piem ēram, MS, GC-MS,  HPLC - 
MS, KMR utt.),  
— šķidruma scintil āciju skait ītājs, 
— oksidēšanas iek ārta radioakt īvā materiāla sadedzin āšanai,  
— centrif ūga, 
— ekstrah ēšanas apar āts (piemēram, centrif ūgas mēģenes aukstajai 
ekstrahēšanai un Soksleta apar āts nepārtrauktai ekstrah ēšanai ar 
atteci),  
— aprīkojums š ķīdumu un ekstraktu koncentr ēšanai (piem ēram, 
rotācijas iztvaic ētājs), 
— ūdens vanna,  
— mehāniskais mais ītājs (piemēram, mīcītājs, rotācijas mais ītājs). ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1152
 
Izmantojamie ķīmiskie rea ģenti, piem ēram, ir:  
— NaOH, anal ītiski tīrs, 2 mol · dm  -3 , vai cita piem ērota bāze 
(piemēram, KOH, etanolam īns), 
— H  2 SO 4 , analītiski tīrs, 0,05 mol · dm  -3 , 
— etilēnglikols, anal ītiski tīrs, 
— cieti absorbcijas materi āli, tādi kā natronka ļķi un poliuret āna 
aizbāžņi, 
— organiskie š ķīdinātāji, analītiski tīri, tādi kā acetons, metanols 
utt., 
— scintil ācijas šķidrums.  
1.8.2.  Test ējamās vielas pielietošana  
Testējamo vielu pielietošanai un sadal īšanai augsn ē var izšķīdināt 
ūdenī (dejoniz ētā vai destil ētā) vai vajadz ības gadījumā niecīgos 
daudzumos aceton ā vai citos organiskajos š ķīdinātājos (6), kuros 
testējamā viela ir pietiekami š ķīstoša un stabila. Tom ēr izraudz ītā 
šķīdinātāja daudzums nedr īkst ievērojami ietekm ēt augsnes mikrobu 
aktivitāti (skatīt 1.5. un 1.9.2.–1.9.3. punktu). Ir j āizvairās lietot 
šķīdinātājus, kas kav ē mikrobu aktivit āti, piemēram, hloroformu, 
dihlormet ānu un citus halogen ētus šķīdinātājus. 
Testējamo vielu var ar ī pievienot k ā cietu vielu, piem ēram, sajauktu 
ar kvarca smilt īm (6) vai testa augsnes, kas ir izž āvēta gaisā, sausa 
un steriliz ēta, neliel ā apakšparaug ā. Ja testējamo vielu pievieno, 
izmantojot š ķīdinātāju, ir jāļauj šķīdinātājam iztvaikot, pirms apak ­ 
šparaugu ar piejaukumu pievieno ori ģinālajam nesterilajam augsnes 
paraugam.  
Parastajām ķīmiskajām vielām, kuru galvenais iek ļūšanas veids 
augsnē ir caur notek ūdeņu dūņām/pielietošanu lauksaimniec ībā, 
testējamā viela ir vispirms j āpievieno d ūņām, ko pēc tam ievada 
augsnes paraug ā (skatīt 1.9.2. un 1.9.3. punktu).  
Izmantot prepar ātus parasti nav ieteicams. Tom ēr, piemēram, slikti 
šķīstošām testējamām vielām prepar ātu izmantošana var b ūt piemē­
rota alternat īva. 
1.8.3.  Augsnes  
1.8.3.1.  Augš ņu atlase  
Lai noteiktu transform ācijas ceļu, var lietot reprezentat īvu augsni; ir 
ieteicams smilšains smilšm āls vai sanešu smilšm āls, vai smilšm āls, 
vai smilšm ālaina smilts (saska ņā ar FAO un USDA klasifik āciju 
(18)) ar pH 5,5–8,0, organisk ā oglekļa saturu 0,5–2,5 % un mikrobu 
biomasu vismaz 1 % no kop ējā organisk ā oglekļa (10).  
Transform ācijas ātruma pētījumos jāizmanto vismaz tr īs papildu 
augsnes, kas p ārstāv attiecīgo augšņu diapazonu. Augsn ēm jāatšķiras 
pēc oglekļa satura, pH, m ālu satura un mikrobu biomasas (10).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1153
 
Visas augsnes j āraksturo vismaz attiec ībā uz strukt ūru (% smilšu, % 
sanešu, % m ālu) (saska ņā ar FAO un USDA klasifik āciju (18)), pH, 
katjonu apmai ņas spēju, organisko oglekli, b ēruma blīvumu, ūdens 
aiztures īpašībām un mikrobu biomasu (tikai aerobiem p ētījumiem). 
Rezultātu interpret ēšanā var būt noderīga papildu inform ācija par 
augsnes īpašībām. Augsnes īpašību noteikšanai var izmantot litera ­
tūras sarakst ā (19) (20) (21) (22) (23) ieteikt ās metodes. Mikrobu 
masa ir j ānosaka, izmantojot substr āta inducētās elpošanas (SIR) 
metodi (25) (26) vai alternat īvas metodes (20).  
1.8.3.2.  Augš ņu vākšana, apstr āde un glab āšana  
Ir jābūt pieejamai s īkai inform ācijai par t ās vietas v ēsturi, no kuras 
savākta testa augsne. Dati iek ļauj precīzu atrašan ās vietu, zemsedzi, 
datus par apstr ādi ar ķīmiskām vielām, apstrādi ar organiskajiem un 
neorganiskajiem m ēslošanas l īdzekļiem, biolo ģisko materi ālu 
piedevām vai citiem pies ārņojumiem. Ja augsnes iepriekš ējos četros 
gados ir apstr ādātas ar test ējamo vielu vai t ās struktūras analogiem, 
tās nav jāizmanto transform ācijas pētījumos (10) (15).  
Augsnei j ābūt tikko sav āktai no lauka (no A horizonta vai no 
augsnes augš ējā 20 cm biez ā slāņa) ar augsnes ūdens saturu, kas 
atvieglo sij āšanu. Augsn ēm, kas nav r īsa lauku augsnes, no paraugu 
ņemšanas j āizvairās ilgu (> 30 dienu) sausuma, sasaluma vai p ārplū­ 
šanas periodu laik ā vai tūlīt pēc tiem (14). Paraugi ir j āpārved tādā 
veidā, kas iesp ējami samazina augsnes ūdens satura izmai ņas, un, cik 
iespējams, jātur tumsā, brīvi piekļūstot gaisam. Šaj ā nolūkā parasti ir 
piemērots vaļīgi aizsiets polietil ēna maiss.  
Augsne jāapstrādā iespējami drīz pēc paraugu ņemšanas. Ve ģetācija, 
lielāka augsnes fauna un akme ņi ir jāizņem, pirms augsni izsij ā caur 
2 mm sietu, kas atdala mazus akme ņus, faunu un augu atliekas. 
Jāizvairās no augsnes intens īvas žāvēšanas un drupin āšanas pirms 
sijāšanas (15).  
Ja ziemā paraugu ņemšana lauk ā ir apgrūtināta (augsne sasalusi vai 
pārklāta ar sniega sl āni), to var ņemt no augsnes kr ājuma, ko glab ā 
siltumnīcā zem zemsedzes (piem ēram, zāles vai z āles un āboliņa 
maisījumiem). P ētījumiem ar tikko no lauka sav āktu augsni noteikti 
ir priekšroka, bet, ja sav āktā un apstr ādātā augsne ir j āglabā pirms 
pētījuma sākšanas, glab āšanas apst ākļiem jābūt atbilstošiem un tikai 
uz ierobežotu laiku (4 ± 2  o C temperat ūrā maksimāli uz trim m ēne­ 
šiem), lai saglab ātos mikrobu aktivit āte. Sīki izstrādātas instrukcijas 
par biotransform ācijas eksperimentos izmantojamo augš ņu vākšanu, 
apstrādi un glab āšanu ir atrodamas literat ūras sarakst ā (8) (10) (15) 
(26) (27).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1154
 
Pirms apstr ādāto augsni izmanto šaj ā testā, tai izdara priekšinkub ā­
ciju, lai izdiedz ētu un atdal ītu sēklas un lai atjaunotu mikrobu meta ­
bolisma līdzsvaru p ēc izmaiņām no paraugu ņemšanas vai glab āšanas 
apstākļiem uz inkub ācijas apst ākļiem. Parasti ir piem ērots 2 līdz 28 
dienu priekšinkub ācijas periods aptuvenos faktisk ā testa temperat ūras 
un mitruma apst ākļos. Glabāšanas un priekšinkub ācijas laikam kop ā 
nav jāpārsniedz tr īs mēneši. 
1.9. TESTA NORISE  
1.9.1.  Testa apst ākļi 
1.9.1.1.  Testa temperat ūra 
Visā testa laik ā augsnes ir j āinkubē tumsā, nemainīgā temperat ūrā, 
kas ir reprezentat īva klimata apst ākļiem, kuros notiks vielas izman ­
tošana vai izlaišana. Ieteicama 20 ± 2  o C temperat ūra visām testē­
jamām vielām, kas var nok ļūt augsnē mērenā klimatā. Temperat ūra ir 
jāpārrauga.  
Attiecībā uz ķīmiskām vielām, ko pielieto vai izlaiž aukst ākā klimatā 
(piemēram, zieme ļu valstīs, rudens/ziemas periodos), ir j āinkubē 
papildu augsnes paraugi, bet zem ākā temperat ūrā (piemēram, 10 ± 
2 o C). 
1.9.1.2.  Mitruma saturs  
Transform ācijas testiem aerobos apst ākļos augsnes mitruma saturs 
jākoriģē un jāuztur pie pF no 2,0 l īdz 2,5 (3). Augsnes mitruma 
saturu izsaka k ā ūdens masu uz sausas augsnes masu, un tas ir 
regulāri jākontrolē (piemēram, divu ned ēļu starplaikos), sverot inku ­
bācijas kolbas un kompens ējot ūdens zudumus ar ūdens (vēlams, 
sterili filtr ēta krāna ūdens) pievienošanu. J ārūpējas, lai nov ērstu vai 
iespējami samazin ātu testējamās vielas un/vai transform ācijas 
produktu zudumus iztvaikošanas un/vai fotono ārdīšanās (ja tā notiek) 
veidā mitruma papildin āšanas laik ā. 
Transform ācijas testiem anaerobos un r īsa lauku apst ākļos augsne ir 
piesātināta ar ūdeni appludinot.  
1.9.1.3.  Aerobas inkub ācijas apst ākļi 
Caurplūdes sistēmās aerobos apst ākļus uztur, ar p ārtraukumiem 
appludinot vai nep ārtraukti v ēdinot ar mitrin ātu gaisu. Biometra 
kolbās gaisa apmai ņu uztur ar dif ūziju. 
1.9.1.4.  Sterili aerobi apst ākļi 
Lai iegūtu inform āciju par test ējamās vielas abiotisk ās transform ā­
cijas noz īmīgumu, augsnes paraugus var steriliz ēt (steriliz ācijas 
metodes skat īt (16) un (29)), apstr ādāt ar sterilu test ējamo vielu 
(piemēram, pievienot š ķīdumu caur sterilu filtru) un aer ēt ar mitri ­
nātu sterilu gaisu, k ā aprakstīts 1.9.1.3. punkt ā. Rīsa lauku augsne un 
ūdens jāsterilizē un inkub ācija jāizdara, kā aprakstīts 1.9.1.6. punkt ā. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1155
 
1.9.1.5.  Anaerobas inkub ācijas apst ākļi 
Lai izveidotu un uztur ētu anaerobus apst ākļus, ar test ējamo vielu 
apstrādātu un 30 dienas vai vienu pussabrukšanas periodu, vai 
DT 50 (atkarībā no tā, kurš ir īsāks) aerobos apst ākļos inkubētu augsni 
pēc tam pārklāj ar ūdeni (1–3 cm biezu ūdens slāni) un inkub ācijas 
sistēmu applūdina ar inertu g āzi (piemēram, slāpekli vai argonu). 
Testa sist ēmā jāvar izdarīt mērījumus, tādus kā pH, skābekļa koncen­
trācija un redokspotenci āls, un jāiekļauj gaistošo produktu uztver ­ 
šanas ierīces. Biometra veida sist ēmai jābūt noslēgtai, lai izvair ītos 
no gaisa iek ļūšanas difund ējot. 
1.9.1.6.  Rīsa lauka inkub ācijas apst ākļi 
Lai pētītu transform āciju rīsu lauku augsn ēs, augsni appl ūdina ar 
apmēram 1–5 cm biezu ūdens slāni un test ējamo vielu pielieto 
ūdens fāzei (9). Ieteicamais augsnes dzi ļums ir vismaz 5 cm. Sist ēmu 
vēdina ar gaisu t āpat kā aerobos apst ākļos. Jāpārrauga un j āreģistrē 
ūdens slāņa pH, skābekļa koncentr ācija un redokspotenci āls. Pirms 
transform ācijas pētījumu uzs ākšanas ir nepieciešams vismaz divas 
nedēļas ilgs pirmsinkub ācijas laika posms (skat īt 1.8.3.2. punktu).  
1.9.1.7.  Testa ilgums  
Ātruma un no ārdīšanās ceļa pētījumiem parasti nav j āpārsniedz 120 
dienas (3) (6) (8), jo p ēc tam m ākslīgā laboratorijas sist ēmā, kas 
izolēta no dabisk ās papildin āšanās, ir sagaid āma augsnes mikrobu 
aktivitātes samazin āšanās. Ja ir jāraksturo test ējamās vielas samazi ­
nājums un galveno transform ācijas produktu veidošan ās un samazi ­
nājums, pētījumu var turpin āt ilgākā laika posm ā (piemēram, 6 vai 
12 mēnešus) (8). Ilg āki inkubācijas periodi ir j āpamato p ārskatā par 
testu, un tiem j ābūt kopā ar biomasas m ērījumiem min ēto periodu 
laikā un to beig ās. 
1.9.2.  Testa norise  
Aptuveni 50 l īdz 200 g augsnes (pamatojoties uz sausu svaru) ievieto 
katrā inkubācijas kolb ā (skatīt 3. papildin ājuma 1. un 2. att ēlu) un 
augsni apstr ādā ar testējamo vielu, izmantojot vienu no 1.8.2. punkt ā 
aprakstītajām metod ēm. Ja test ējamās vielas pielietošanai izmanto 
organiskos š ķīdinātājus, tie ir j āaizvada no augsnes iztvaic ējot. Pēc 
tam augsni r ūpīgi sajauc ar l āpstiņu un/vai kratot kolbu. Ja p ētījumu 
veic rīsa lauka apst ākļos, augsne un ūdens pēc testējamās vielas 
pielietošanas ir r ūpīgi jāsajauc. Apstr ādātās augsnes mazi alikvoti 
(piemēram, 1 g) ir j āanalizē attiecībā uz testējamo vielu, lai p ārbau­
dītu tās vienmērīgu sadalījumu. Alternat īvu metodi skat īt turpmāk. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1156
 
Apstrādes devai j āatbilst lietošanas pam ācībās ieteiktajai augst ākajai 
kultūraugu aizsardz ības līdzekļa devai un j ābūt vienmērīgi iestrādātai 
atbilstoši dzi ļumam lauk ā (piemēram, augsnes augš ējā 10 cm biez ā 
slānī ( 1 ). Piemēram, ķīmiskajām vielām, ko bez iestr ādāšanas pielieto 
uz lapām vai augsnes, atbilstošais dzi ļums izskait ļošanai, cik daudz 
ķīmiskās vielas ir j āpievieno katr ā kolbā, ir 2,5 cm. Augsn ē iestrā­
dātām ķīmiskajām vielām atbilstošais dzi ļums ir lietošanas pam ācībās 
norādītais iestr ādāšanas dzi ļums. Visp ārējām ķīmiskajām vielām 
lietojuma deva j āaplēš, pamatojoties uz visatbilstoš āko ievadīšanas 
veidu; piem ēram, ja galvenais ievad īšanas veids augsn ē ir caur note ­
kūdeņu dūņām, ķīmiskā viela ir j ādozē dūņās koncentr ācijā, kas 
atspoguļo sagaidāmo koncentr āciju dūņās, un augsnei pievienoto 
dūņu daudzumam j āatspoguļo parastā dūņu slodze uz lauksaimnie ­
cības augsn ēm. Ja attiec īgā koncentr ācija nav pietiekami liela 
galveno transform ācijas produktu identific ēšanai, var b ūt noderīgi 
inkubēt atsevišķus augsnes paraugus, kas satur liel ākas devas, bet 
ir jāizvairās no pārlieku liel ām devām, kas ietekm ē augsnes mikrobu 
funkcijas (skat īt 1.5. un 1.8.2. punktu).  
Alternatīvi – ar test ējamo vielu var apstr ādāt lielāku augsnes partiju 
(t. i., 1 līdz 2 kg), kas r ūpīgi sajaukta piem ērotā maisītājā un pēc tam 
mazās 50 līdz 200 g da ļās pārnesta inkub ācijas kolb ās (piemēram, 
izmantojot parauga dal ītājus). Apstr ādātās augsnes partijas mazi 
alikvoti (piem ēram, 1 g) ir j āanalizē attiecībā uz testējamo vielu, 
lai pārbaudītu tās vienmērīgu sadalījumu. Tādai proced ūrai ir priekš ­
roka, jo t ā ļauj vienm ērīgāk sadalīt testējamo vielu augsn ē. 
Neapstrādātās augsnes paraugus ar ī inkubē tādos pašos apst ākļos 
(aerobos) k ā paraugus, kas apstr ādāti ar test ējamo vielu. Min ētos 
paraugus izmanto biomasas m ērījumiem p ētījuma laik ā un tā beigās. 
Ja augsnē pielieto organiskaj ā(-os) šķīdinātājā(-os) izšķīdinātu testē­
jamo vielu, augsnes paraugus, kas apstr ādāti ar to pašu š ķīdinātāja(- 
u) daudzumu, inkub ē tādos pašos apst ākļos (aerobos) k ā ar testējamo 
vielu apstr ādātos paraugus. Min ētos paraugus izmanto biomasas 
mērījumiem s ākumā, pētījuma laik ā un beig ās, lai pārbaudītu 
šķīdinātāja(-u) iedarb ību uz mikrobu biomasu.  
Kolbas, kas satur apstr ādāto augsni, vai nu pievieno 1. att ēlā parā­
dītajai caurpl ūdes sistēmai, vai ar ī noslēdz ar 2. att ēlā parādīto 
absorbcijas kolonnu (skat īt 3. papildin ājumu).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1157  
( 1 ) Sākotnējo koncentr āciju, pamatojoties uz plat ību, aprēķina, izmantojot š ādu vienādojumu: 
C soil ½mg=kg soil â ¼ A½kg=haâ·10 6 ½mg=kgâ 
l½mâ·10 4 ½m 2=haâ·d½kg soil=m 3 â 
C soil = sākotnējā koncentr ācija augsn ē, 
A = lietojuma deva [kg · ha  -1 ]; 1 = augsnes sl āņa biezums lauk ā [m]; d = sausais 
augsnes b ēruma blīvums [kg · m-3]. 
Aptuveni r ēķinot, lietojuma deva 1 kg · ha -1 dod augsnes koncentr āciju aptuveni 1 mg · kg -1 
10 cm biez ā slānī (pieņemot, ka b ēruma blīvums ir 1 g · cm  -3 ).
 1.9.3.  Paraugu ņemšana un m ērīšana  
Dublikātu inkubācijas kolbas atbilstošos starplaikos iz ņem un augsnes 
paraugus ekstrah ē ar piemērotiem daž ādas polarit ātes šķīdinātājiem un 
analizē attiecībā uz testējamo vielu un/vai transform ācijas produktiem. 
Labi izplānots pētījums iekļauj pietiekami daudz kolbu t ā, lai katrā 
paraugu ņemšanas reiz ē izmantotu divas kolbas. Ar ī absorbcijas 
šķīdumus vai cietos absorbcijas materi ālus izņem dažādos starplaikos 
(7 dienu starplaikos pirm ā mēneša laikā un pēc viena m ēneša 17 dienu 
starplaikos) katra augsnes parauga inkub ācijas laikā un beigās un analiz ē 
attiecībā uz gaistošajiem produktiem. Bez augsnes parauga, ko ņem tieši 
pēc pielietošanas (0. dienas paraugs), j āiekļauj vismaz piecu papildu 
paraugu ņemšanas punkti. Starplaiki j āizvēlas tā, lai varētu izveidot 
testējamās vielas samazin āšanās modeli un transform ācijas produktu 
veidošanās un samazin āšanās modeli (piem ēram, 0, 1, 3, 7 dienas; 2, 3 
nedēļas; 1, 2, 3 m ēneši utt.).  
Izmantojot ar  14 C marķētu testējamo vielu, neekstrah ējamo radioak ­
tivitāti kvantitat īvi nosaka sadedzinot un katram paraugu ņemšanas 
starplaikam apr ēķina masas bilanci.  
Anaerobās un rīsa lauka inkub ācijas gad ījumā augsnes un ūdens 
fāzes analiz ē kopā attiecībā uz testējamo vielu un transform ācijas 
produktiem vai ar ī pirms ekstrakcijas un anal īzes atdala filtr ējot vai 
centrifugējot. 
1.9.4.  Neoblig ātie testi  
Aerobi, nesterili p ētījumi papildu temperat ūrās un pie papildu 
augsnes mitrumiem var b ūt noderīgi, lai noteiktu temperat ūras un 
augsnes mitruma ietekmi uz test ējamās vielas transform ācijas ātru­
miem un/vai t ās transform ācijas produktiem augsn ē. 
Var mēģināt papildus raksturot neekstrah ējamo radioaktivit āti, 
izmantojot, piem ēram, superkritisk ā šķidruma ekstrakciju.  
2. DATI  
2.1. REZULT ĀTU APSTR ĀDE 
Testējamās vielas daudzumi, transform ācijas produkti, gaistoš ās 
vielas (tikai %) un neekstrah ējamās vielas j āsniedz kā pielietot ās 
sākuma koncentr ācijas % un attiec īgā gadījumā kā mg· kg -1 augsnes 
(pamatojoties uz augsnes sauso svaru) katr ā paraugu ņemšanas star ­
plaikā. Masas bilance j āsniedz kā pielietotās sākotnējās koncentr ā­
cijas procentu ālais daudzums katr ā paraugu ņemšanas starplaik ā. 
Testējamās vielas koncentr āciju grafiskais att ēlojums attiec ībā pret 
laiku ļauj novērtēt tās transform ācijas pussabrukšanas periodu vai 
DT 50 . Galvenie transform ācijas produkti ir j āidentificē un to koncen ­
trācijas arī jāatliek pret laiku, lai par ādītu to veidošan ās un samazi ­
nāšanās ātrumus. Galvenais transform ācijas produkts ir jebkurš 
produkts, kas p ārstāv ≥ 10 % no pielietot ās devas jebkur ā pētījuma 
laika brīdī. 
Uztvertie gaistošie produkti sniedz nor ādi uz test ējamās vielas un t ās 
transform ācijas produktu gaistam ības potenci ālu no augsnes.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1158
 
Precīzākas pussabrukšanas perioda vai DT  50 vērtības un attiec īgā 
gadījumā DT  75 un DT  90 vērtības ir jāiegūst, pielietojot atbilstošus 
kinētiskā modeļa aprēķinus. Pussabrukšanas perioda un DT  50 
vērtības jāreģistrē kopā ar izmantot ā modeļa aprakstu, kin ētikas 
kārtu un noteikšanas koeficientu (r  2 ). Priekšroka ir pirm ās kārtas 
kinētikai, ja vien r  2 < 0,7. Attiec īgā gadījumā aprēķini jāpielieto 
arī galvenajiem transform ācijas produktiem. Piem ērotu mode ļu 
piemēri ir aprakst īti literatūras sarakst ā (31)–(35).  
Dažādās temperat ūrās izdarītos ātruma pētījumos transform ācijas 
ātrumi eksperimenta temperat ūru diapazon ā ir jāapraksta k ā tempe­
ratūras funkcija, izmantojot Arr ēniusa sakar ību formā: 
k ¼ A·e ÄB=T or lnk ¼ 1nA Ä B 
T , 
kur ln A un B ir regresijas konstantes attiec īgi no koordin ātu ass 
nogriežņa un slīpuma leņķa vislabāk atbilstošajai taisnei, kas izvei ­
dota, atliekot ln k pret 1/T, k ir ātruma konstante temperat ūrā T un T 
ir temperat ūra Kelvina gr ādos. Jāpievērš uzman ība ierobežotajam 
temperatūras diapazonam, kur ā Arreniusa sakar ība ir derīga, ja trans ­
formāciju ietekm ē mikrobu darb ība. 
2.2. REZULT ĀTU NOV ĒRTĒŠANA UN INTERPRET ĀCIJA  
Kaut arī pētījumu veic m ākslīgā laboratorijas sist ēmā, rezultāti ļauj 
novērtēt testējamās vielas transform ācijas ātrumu un ar ī transform ā­
cijas produktu veidošan ās un samazin āšanās ātrumu lauka apst ākļos 
(36) (37).  
Testējamās vielas transform ācijas ceļu pētījums sniedz inform āciju 
par veidu, k ā pielietot ās vielas strukt ūra augsnē mainās ķīmiskās 
un mikrobu reakcij ās. 
3. P ĀRSKATA SAGATAVOŠANA  
PĀRSKATS PAR TESTU  
Pārskatā par testu j āiekļauj: 
Testējamā viela:  
— vispārpieņemtais nosaukums, ķīmiskais nosaukums,  CAS  numurs, 
struktūrformula (nor ādot marķētā(-o) atoma(-u) st āvokli, ja 
izmanto radioakt īvi marķētu materi ālu) un attiec īgās fizikāli ķī­
miskās īpašības (skatīt 1.5. punktu),  
— testējamās vielas t īrība (piemais ījumi),  
— marķēto ķīmisko vielu radio ķīmiskā tīrība un īpatnējā aktivitāte 
(attiecīgā gadījumā). 
Standartvielas:  
— transform ācijas produktu raksturošanai un/vai identifik ācijai 
izmantoto standartvielu ķīmiskais nosaukums un strukt ūra. 
Testa augsnes:  
— sīki dati par v ākšanas vietu,  
— augsnes paraugu ņemšanas datums un proced ūra, ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1159
 
— augšņu īpašības, piem ēram, pH, organisk ā oglekļa saturs, struk ­
tūra (% smilšu, % sanešu, % m ālu) katjonu apmai ņas spēja, 
bēruma blīvums, ūdens aiztures raksturojums un mikrobu 
biomasa,  
— augsnes glab āšanas ilgums un glab āšanas apst ākļi (ja augsne 
glabāta). 
Testa apst ākļi: 
— pētījuma norises datumi,  
— pielietot ās testējamās vielas daudzums,  
— testējamās vielas pielietošanas metode un izmantotie š ķīdinātāji, 
— sākotnēji apstrādātās augsnes svars un katr ā analīzes starplaik ā 
ņemto paraugu svars,  
— izmantot ās inkubācijas sistēmas apraksts,  
— gaisa pl ūsmas ātrumi (tikai caurpl ūdes sistēmām), 
— eksperiment ālā veidojuma temperat ūra, 
— augsnes mitruma saturs inkub ācijas laikā, 
— mikrobu biomasa aerob ā pētījuma sākumā, tā laikā un beig ās, 
— pH, sk ābekļa koncentr ācija un redokspotenci āls anaerob ā un rīsa 
lauka pētījuma sākumā, tā laikā un beigās, 
— ekstrah ēšanas metode(-es),  
— testējamās vielas un galveno transform ācijas produktu kvantita ­
tīvās noteikšanas un identifik ācijas metodes augsn ē un absorb ­
cijas materi ālos, 
— atkārtojumu skaits un kontroles m ēģinājumu skaits.  
Rezultāti: 
— mikrobu aktivit ātes noteikšanas rezult āts, 
— izmantoto anal īzes metožu atk ārtojamība un jut ība, 
— atgūstamība (% v ērtības derīgam pētījumam ir sniegtas 
1.7.1. punkt ā), 
— tabulas ar rezult ātiem, kas izteikti k ā pielietotās sākuma devas % 
un attiecīgā gadījumā kā mg.kg  –1 augsnes (pamatojoties uz sausu 
svaru),  
— masas bilance p ētījuma laik ā un beigās, 
— neekstrah ējamās (saistītās) radioaktivit ātes vai atlieku raksturo ­
jums augsn ē, 
— izdalītās CO  2 un citu gaistošo savienojumu kvantitat īvā noteik­ 
šana,  
— testējamās vielas un attiec īgā gadījumā galveno transform ācijas 
produktu koncentr ācijas grafika attiec ība pret laiku,  
— testējamās vielas un attiec īgā gadījumā galveno transform ācijas 
produktu pussabrukšanas periods vai DT  50 , DT  75 un DT  90 , 
iekļaujot ticam ības robežas,  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1160
 
— abiotisk ās noārdīšanās ātruma nov ērtējums sterilos apst ākļos, 
— testējamās vielas un attiec īgā gadījumā galveno transform ācijas 
produktu transform ācijas kinētikas nov ērtējums,  
— ierosin ātie transform ācijas ceļi attiecīgā gadījumā, 
— rezult ātu apspriešana un interpret ācija, 
— izejas dati (t. i., paraugu hromatogrammas, paraugu transform ā­
cijas ātrumu apr ēķini un transform ācijas produktu identifik ācijai 
izmantotie l īdzekļi). 
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) US- Environmental Protection Agency (1982). Pesticide Asses ­
sment Guidelines, Subdivision N. Chemistry: Environmental Fate.
 
(2) Agriculture Canada (1987). Environmental Chemistry and Fate. 
Guidelines for registration of pesticides in Canada.  
(3) European Union (EU) (1995). Commission Directive 95/36/EC 
of 14 July 1995 amending Council Directive 91/414/EEC concerning the placing of plant protection products on the 
market. Annex II, Part A and Annex III, Part A: Fate and 
Behaviour in the Environment.
 
(4) Dutch Commission for Registration of Pesticides (1995). 
Application for registration of a pesticide. Section G: Beha ­
viour of the product and its metabolites in soil, water and air.  
(5) BBA (1986). Richtlinie für die amtliche Prüfung von Pflan ­
zenschutzmitteln, Teil IV, 4-1. Verbleib von Pflanzenschutz ­
mitteln im Boden – Abbau, Umwandlung und Metabolismus.  
(6) ISO/DIS 11266-1 (1994). Soil Quality – Guidance on labora ­
tory tests for biodegradation of organic chemicals in soil – Part 
1: Aerobic conditions.  
(7) ISO 14239 (1997). Soil Quality – Laboratory incubation 
systems for measuring the mineralization of organic chemicals 
in soil under aerobic conditions.  
(8) SETAC (1995). Procedures for Assessing the Environmental 
Fate and Ecotoxicity of Pesticides. Mark R. Lynch, Ed.  
(9) MAFF – Japan 2000 – Draft Guidelines for transformation 
studies of pesticides in soil – Aerobic metabolism study in 
soil under paddy field conditions (flooded).  
(10) OECD (1995). Final Report of the OECD Workshop on Selec ­
tion of Soils/Sediments. Belgirate, Italy, 18-20 January 1995.  
(11) Guth, J.A. (1980). The study of transformations. In Interactions 
between Herbicides and the Soil (R.J. Hance, Ed.), Academic 
Press, 123–157.  
(12) DFG: Pesticide Bound Residues in Soil. Wiley – VCH (1998).  
(13) T.R. Roberts: Non-extractable pesticide residue in soils and 
plants. Pure Appl. Chem. 56, 945–956 (IUPAC 1984).  
(14) OECD Test Guideline 304 A: Inherent Biodegradability in Soil 
(adopted 12 May 1981).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1161
 
(15) ISO 10381-6 (1993). Soil Quality – Sampling – Part 6: 
Guidance on the collection, handling and storage of soil for 
the assessment of aerobic microbial processes in the laboratory.  
(16) Annex V to Directive 67/548/EEC.  
(17) Guth, J.A. (1981). Experimental approaches to studying the 
fate of pesticides in soil. In Progress in Pesticide Biochemistry. D.H. Hutson, T.R. Roberts, Eds. J. Wiley & Sons. Vol 1, p. 85–114.
 
(18) Soil Texture Classification (US and FAO systems): Weed 
Science, 33, Suppl. 1 (1985) and Soil Sci. Soc. Amer. Proc. 26:305 (1962).
 
(19) Methods of Soil Analysis (1986). Part 1, Physical and Mine ­
ralogical Methods. A. Klute, Ed.) Agronomy Series No 9, 2nd Edition.
 
(20) Methods of Soil Analysis (1982). Part 2, Chemical and Micro ­
biological Properties. A.L. Page, R.H. Miller and D.R. Kelney, Eds. Agronomy Series No 9, 2nd Edition.
 
(21) ISO Standard Compendium Environment (1994). Soil Quality 
– General aspects; chemical and physical methods of analysis; biological methods of analysis. First Edition.
 
(22) Mückenhausen, E. (1975). Die Bodenkunde und ihre geolo ­
gischen, geomorphologischen, mineralogischen und petrolo ­
gischen Grundlagen. DLG-Verlag, Frankfurt, Main.  
(23) Scheffer, F., Schachtschabel, P. (1975). Lehrbuch der Boden ­
kunde. F. Enke Verlag, Stuttgart.  
(24) Anderson, J.P.E., Domsch, K.H. (1978) A physiological 
method for the quantitative measurement of microbial biomass 
in soils. Soil Biol. Biochem. 10, p. 215–221.  
(25) ISO 14240-1 and 2 (1997). Soil Quality – Determination of 
soil microbial biomass – Part 1: Substrate-induced respiration 
method. Part 2: fumigation-extraction method.  
(26) Anderson, J.P.E. (1987). Handling and storage of soils for 
pesticide experiments. In Pesticide Effects on Soil Microflora. 
L. Somerville, M.P. Greaves, Eds. Taylor & Francis, 45–60.  
(27) Kato, Yasuhiro. (1998). Mechanism of pesticide transformation 
in the environment: Aerobic and bio-transformation of pesti ­
cides in aqueous environment. Proceedings of the 16  th Sympo­
sium on Environmental Science of Pesticide, p. 105–120.  
(28) Keuken O., Anderson J.P.E. (1996). Influence of storage on 
biochemical processes in soil. In Pesticides, Soil Microbiology 
and Soil Quality, p. 59–63 (SETAC-Europe).  
(29) Stenberg B., Johansson M., Pell M., Sjödahl-Svensson K., 
Stenström J., Torstensson L. (1996). Effect of freeze and 
cold storage of soil on microbial activities and biomass. In 
Pesticides, Soil Microbiology and Soil Quality, p. 68–69 (SETAC-Europe).
 
(30) Gennari, M., Negre, M., Ambrosoli, R. (1987). Effects of 
ethylene oxide on soil microbial content and some chemical characteristics. Plant and Soil 102, p. 197–200.
 
(31) Anderson, J.P.E. (1975). Einfluss von Temperatur und Feuchte 
auf Verdampfung, Abbau und Festlegung von Diallat im 
Boden. Z. PflKrankh Pflschutz, Sonderheft VII, p. 141–146.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1162
 
(32) Hamaker, J.W. (1976). The application of mathematical model ­
ling to the soil persistence and accumulation of pesticides. 
Proc. BCPC Symposium: Persistence of Insecticides and Herbicides, p. 181–199.
 
(33) Goring, C.A.I., Laskowski, D.A., Hamaker, J.W., Meikle, 
R.W. (1975). Principles of pesticide degradation in soil. In 
“Environmental Dynamics of Pesticides”. R. Haque and V.H. 
Freed, Eds., p. 135–172.  
(34) Timme, G., Frehse, H., Laska, V. (1986). Statistical interpre ­
tation and graphic representation of the degradational beha ­
viour of pesticide residues. II. Pflanzenschutz – Nachrichten 
Bayer 39, p. 188–204.  
(35) Timme, G., Frehse, H. (1980). Statistical interpretation and 
graphic representation of the degradational behaviour of pesti ­
cide residues. I. Pflanzenschutz – Nachrichten Bayer 33, 
p. 47–60.  
(36) Gustafson D.I., Holden L.R. (1990). Non-linear pesticide dissi ­
pation in soil; a new model based on spatial variability. Envi ­
ronm. Sci. Technol. 24, p. 1032–1041.  
(37) Hurle K., Walker A. (1980). Persistence and its prediction. In 
Interactions between Herbicides and the Soil (R.J. Hance, Ed.), 
Academic Press, p. 83–122.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1163
 
1.PAPILDIN ĀJUMS  
ŪDENS SPRIEGUMS, LAUKA IETILP ĪBA ( FC) UN ŪDENSIETILP ĪBA ( WHC ) ( 1 ) 
Ūdens staba augstums 
(cm) pF (  a ) bar (  b ) Koment āri 
10 7 7 10  4 Sausa augsne 
1,6 · 10 4 4,2 16 V īšanas punkts 
10 4 4 10 
10 3 3 1 
6· 10 2 2,8 0,6 
3,3 · 10 2 2,5 0,33 (  c ) Â 
Lauka ietilp ības 
diapazons (  d ) 10 2 2 0,1 
60 1,8 0,06 33 1,5 0,033 10 1 0,01  WHC  (tuvinājums) 
1 0 0,001 Ūdens pies ātināta augsne
 
( a ) pF = log no ūdens staba cm. 
( b ) 1 bar = 10  5 Pa. 
( c ) Atbilst aptuvenam ūdens saturam 10 % smilt ī, 35 % m ālsmiltī un 45 % m ālā. 
( d ) Lauka ietilp ība nav nemain īga, bet atkar ībā no augsnes tipa main ās pF no 1,5 un 2,5.  
Ūdens spraigumu  mēra ūdens staba centimetros vai b āros. Uzsūkšanas spraiguma liel ā diapazona 
dēļ to izsaka vienk ārši kā pF vērtību, kas ir l īdzvērtīga ūdens staba centimetru logaritmam.  
Lauka ietilp ību nosaka k ā ūdens daudzumu, ko dabiska augsne var saglab āt pretī smaguma sp ēkam 
divas dienas p ēc ilga lietus perioda vai p ēc pietiekamas ap ūdeņošanas. To nosaka neskart ā augsnē 
in situ  laukā. Mērīšana tādēļ nav pielietojama skartiem laboratorijas augsnes paraugiem. Lauka 
ietilpības ( FC) vērtības, kas noteiktas skart ās augsnēs, var uzr ādīt lielas sistem ātiskas atk āpes. 
Ūdensietilp ību (WHC ) nosaka laboratorij ā neskartai un skartai augsnei, pies ātinot ar ūdeni augsnes 
kolonnu ar kapil āro pārnesi. Tā ir īpaši noder īga skartām augsnēm, un tā var būt līdz 30 % liel āka 
par lauka ietilp ību (1). Ar ī eksperiment āli to ir viegl āk noteikt nek ā ticamas  FC vērtības. 
Piezīmes 
( 1 ) Mückenhausen, E. (1975). Die Bodenkunde und ihre geologischen, geomorphologischen, mineralogischen und 
petrologischen Grundlagen. DLG-Verlag, Frankfurt, Main.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1164
 
2. PAPILDIN ĀJUMS  
AUGSNES MITRUMA SATURS (g ūdens un 100 g sausas augsnes) DAŽ ĀDIEM AUGŠ ŅU 
TIPIEM NO DAŽ ĀDĀM VALST ĪM 
Mitruma saturs 
Augsnes tips Valsts 
WHC (  1 ) pF = 1,8 pF = 2,5  
Smilts V ācija 28,7 8,8 3,9 
Smilšmālaina smilts V ācija 50,4 17,9 12,1 
Smilšmālaina smilts Šveice 44,0 35,3 9,2 
Sanešu smilšm āls Šveice 72,8 56,6 28,4 
Mālains smilšm āls Braz īlija 69,7 38,4 27,3 
Mālains smilšm āls Jap āna 74,4 57,8 31,4 
Smilšains smilšm āls Jap āna 82,4 59,2 36,0 
Sanešu smilšm āls ASV 47,2 33,2 18,8 
Smilšains smilšm āls ASV 40,4 25,2 13,3  
( 1 ) Ūdensietilp ība. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1165
 
3. PAPILDIN ĀJUMS  
1. attēls 
Caurplūdes apar āta piemērs ķīmisko vielu transform ācijas augsn ē pētījumiem  ( 1 ) ( 2 )
 
2. attēls 
Biometra tipa kolbas piem ērs ķīmisko vielu transform ācijas pētījumiem augsn ē ( 3 )
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1166  
( 1 ) Guth, J.A. (1980). The study of transformations. In Interactions between Herbicides and the Soil (R.J. Hance, 
Ed.), Academic Press, p. 123–157. 
( 2 ) Guth, J.A. (1981). Experimental approaches to studying the fate of pesticides in soil. In Progress in Pesticide 
Biochemistry. D.H. Hutson, T.R. Roberts, Eds. J. Wiley & Sons. Vol. 1, p. 85–114. 
( 3 ) Anderson, J.P.E. (1975). Einfluss von Temperatur und Feuchte auf Verdampfung, Abbau und Festlegung von 
Diallat im Boden. Z. PflKrankh Pflschutz, Sonderheft VII, p. 141–146.
 C.24.  AEROB Ā UN ANAEROB Ā TRANSFORM ĀCIJA ŪDENS 
NOSĒDUMU SIST ĒMĀS 
1. METODE  
Šī testa metode ir ESAO 308 (2002) vadl īnijā noteiktās metodes 
kopija.  
1.1. IEVADS  
Ķīmiskās vielas var iek ļūt seklos vai dzi ļos virsmas ūdeņos ar tādiem 
ievadīšanas veidiem k ā tiešā pielietošana, aerosolu p ārvietošanās, 
noplūde, nosusin āšana, atkritumu apglab āšana, rūpniecības, mājsaim­
niecības vai lauksaimniec ības notek ūdeņi un izgulsn ēšanās no atmo ­
sfēras. Šī testa metode apraksta laboratorijas metodi organisko 
ķīmisko vielu aerob ās un anaerob ās transform ācijas nov ērtēšanai 
ūdens nos ēdumu sist ēmās. Tā pamatojas uz esošaj ām pamatnos ­
tādnēm (1) (2) (3) (4) (5) (6). ESAO semin ārā par augsnes un 
nosēdumu atlasi, kas 1995. gad ā notika Beldžirat ē, Itālijā (7), 
vienojās jo īpaši par šaj ā testā izmantojamo augš ņu skaitu un tipu. 
Seminārs arī sniedza ieteikumus attiec ībā uz nosēdumu paraugu 
vākšanu, apstr ādi un glab āšanu, pamatojoties uz ISO pamatnos ­
tādnēm (8). T ādi pētījumi ir vajadz īgi par ķīmiskajām vielām, ko 
tieši pielieto ūdenī vai kas var ētu nokļūt ūdens vidē iepriekš aprak ­
stītajā veidā. 
Dabīgo ūdens nos ēdumu sist ēmas augš ējā ūdens fāzē bieži ir 
aerobas. Nos ēdumu virsmas sl ānis var b ūt aerobs vai anaerobs, bet 
dziļākie nosēdumi parasti ir anaerobi. Lai ietvertu visas min ētās 
iespējas, šajā dokument ā ir aprakst īti gan aerobi, gan anaerobi 
testi. Aerobais tests simul ē aerobu ūdens kolonnu virs aeroba nos ē­
dumu slāņa, zem kura ir anaerobs gradients. Anaerobs tests simul ē 
pilnīgi anaerobu ūdens–nosēdumu sist ēmu. Ja apst ākļi rāda, ka ir 
ievērojami jāatkāpjas no šiem ieteikumiem, piem ēram, izmantojot 
neskartas nos ēdumu serdes vai nos ēdumus, uz ko var ētu būt iedar­
bojusies test ējamā viela, attiec īgajam nol ūkam ir pieejamas citas 
metodes (9).  
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Visos gad ījumos jālieto starptautisk ās mērvienību sistēmas (SI) 
vienības. 
Testējamā viela : jebkura viela, vai nu izejas savienojums, vai ar ī 
attiecīgie transform ācijas produkti.  
Transform ācijas produkti : visas vielas, kas rodas test ējamās vielas 
biotiskās vai abiotisk ās transform ācijas reakcij ās, iekļaujot CO  2 un 
saistītās nogulsnes.  
Saistītās nogulsnes : “saistītās nogulsnes” ir vielas augsn ē, augos vai 
dzīvniekos, kuras ir notur īgas matric ā izejas savienojuma vai t ā 
metabolītu veidā pēc ekstrakcijas. Ekstrakcijas metode nedr īkst 
būtiski main īt pašus savienojumus vai matricas strukt ūru. Saistības 
veidu var noskaidrot da ļēji ar matricu mainoš ām ekstrakcijas 
metodēm un sarež ģītām analīzes metod ēm. Līdz šim, piem ēram, 
šādā veidā ir identific ētas kovalent ās, jonu un sorbcijas saites, k ā 
arī ieslēgumi. Parasti saist īto nogulš ņu veidošan ās ievērojami sama ­
zina biolo ģisko pieejam ību un biolo ģiski pieejamo daudzumu (10) 
(Starptautisk ā Teorētiskās un lietiš ķās ķīmijas savien ība – modific ēts 
1984. gad ā (11)).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1167
 
Aerobā transform ācija: (oksidējošā) – reakcijas, kas notiek mole ­
kulārā skābekļa klātbūtnē (12).  
Anaerobā transform ācija: (reducējošā) – reakcijas, kas notiek, 
izslēdzot molekul ārā skābekļa klātbūtni (12).  
Dabīgie ūdeņi: virsmas ūdeņi, iegūti no dīķiem, upēm, strautiem utt.  
Nosēdumi : neorganisku un organisku ķīmisko sast āvdaļu maisījums, 
pēdējās minētās satur savienojumus ar lielu oglek ļa un slāpekļa 
saturu un lielu molekulsvaru. Tos izgulsn ē dabīgie ūdeņi, un tie 
veido saskari ar attiec īgo ūdeni.  
Mineraliz ācija: pilnīga organisko savienojumu no ārdīšanās līdz CO  2 
un H  2 O aerobos apst ākļos un līdz CH  4 , CO  2 un H  2 O anaerobos 
apstākļos. Šīs testa metodes kontekst ā, ja izmanto radioakt īvi 
marķētu savienojumu, mineraliz ācija nozīmē intensīvu molekulas 
noārdīšanos, kuras laik ā marķētā oglekļa atomi kvantitat īvi oksidējas 
vai reduc ējas, izdalot attiec īgu daudzumu  14 CO 2 vai 14 CH 4 . 
Pussabrukšanas periods , t 0,5 : laiks, kas vajadz īgs, lai transform ētu 
50 % test ējamās vielas, ja transform āciju var aprakst īt pirmās kārtas 
kinētika; tas nav atkar īgs no sākotnējās koncentr ācijas.  
DT 50 (izzušanas laiks 50) : laiks, kur ā testējamās vielas s ākotnējā 
koncentrācija samazin ās par 50 %.  
DT 75 (izzušanas laiks 75) : laiks, kur ā testējamās vielas s ākotnējā 
koncentrācija samazin ās par 75 %.  
DT 90 (izzušanas laiks 90) : laiks, kur ā testējamās vielas s ākotnējā 
koncentrācija samazin ās par 90 %.  
1.3. STANDARTVIELAS  
Standartvielas j āizmanto transform ācijas produktu identifik ācijai un 
kvantitatīvai noteikšanai ar spektroskopijas un hromatogr āfijas 
metodēm. 
1.4. INFORM ĀCIJA PAR TEST ĒJAMO VIELU  
Transform ācijas ātruma mērīšanai var izmantot nemar ķētas vai ar 
izotopiem mar ķētas vielas, kaut ar ī priekšroka ir mar ķētam mate ­
riālam. Mar ķēts materi āls ir vajadz īgs, lai p ētītu transform ācijas 
ceļu un noteiktu masas bilanci. Ir ieteicama mar ķēšana ar  14 C, bet 
noderīga var būt arī citu izotopu, t ādu kā 13 C, 15 N, 3 H, 32 P, izman­
tošana. Cik iesp ējams, mar ķējums jānovieto molekulas stabil ākajā(- 
ās) daļā(-ās). Testējamās vielas ķīmiskajai un/vai radio ķīmiskajai 
tīrībai jābūt vismaz 95 %.  
Pirms testa izdar īšanas ir vajadz īga šāda inform ācija par test ējamo 
vielu:  
a) šķīdība ūdenī (A.6. metode);  
b) šķīdība organiskajos š ķīdinātājos; 
c) tvaika spiediens (A.4. metode) un Henrija likuma konstante;  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1168
 
d) sadalījuma koeficients sist ēmā n-oktanols/ ūdens (A.8. metode);  
e) adsorbcijas koeficients (attiec īgā gadījumā Kd, Kf vai Koc) 
(C.18. metode);  
f) hidrolīze (C.7. metode);  
g) disociācijas konstante (pKa) (ESAO 112. vadl īnija) (13);  
h) testējamās vielas ķīmiskā struktūra un attiec īgā gadījumā 
marķētā(-o) izotopa(-u) vieta(-as).  
Piezīme: ir jāreģistrē temperat ūra, kādā minētie mērījumi izdar īti. 
Cita noder īga inform ācija var iek ļaut datus par test ējamās vielas 
toksicitāti mikroorganismiem, datus par vieglu un/vai potenci ālu 
bioloģisko noārdīšanos un aerobu un anaerobu transform āciju 
augsnē. 
Jābūt pieejam ām analīzes metod ēm (iekļaujot ekstrakciju un att īrī­ 
šanas metodes) test ējamās vielas un t ās transform ācijas produktu 
kvantitatīvai noteikšanai un identifik ācijai ūdenī un nos ēdumos 
(skatīt 1.7.2. punktu).  
1.5. TESTA METODES PRINCIPS  
Šajā testā aprakstītā metode izmanto aerobu un anaerobu ūdens nosē­
dumu sist ēmu (skatīt 1. papildin ājumu), kas ļauj: 
— mērīt testējamās vielas transform ācijas ātrumu ūdens–nosēdumu 
sistēmā, 
— mērīt testējamās vielas transform ācijas ātrumu nos ēdumos,  
— mērīt testējamās vielas un/vai t ās transform ācijas produktu mine ­
ralizācijas ātrumu (ja izmanto ar  14 C marķētu testējamo vielu),  
— identific ēt un kvantitat īvi noteikt transform ācijas produktus ūdens 
un nosēdumu fāzē, iekļaujot masas bilanci (ja izmanto ar  14 C 
marķētu testējamo vielu),  
— mērīt testējamās vielas un t ās transform ācijas produktu sadal ī­
jumu starp ab ām fāzēm inkubācijas perioda laik ā tumsā (lai izvai ­
rītos, piem ēram, no a ļģu ziedēšanas) nemain īgā temperat ūrā. Ja 
dati atļauj, nosaka pussabrukšanas periodus, DT  50 , DT  75 un DT  90 
vērtības, bet t ās nedrīkst ekstrapol ēt tālu aiz eksperimenta laika 
posma (skat īt 1.2. punktu).  
Vismaz divi nos ēdumi un ar tiem saist ītie ūdeņi ir vajadz īgi attiecīgi 
aerobajam un anaerobajam p ētījumam (7). Tom ēr var būt gadījumi, 
kad jāizmanto vair āk par diviem ūdens nos ēdumiem, piem ēram, 
ķīmiskai vielai, kas var b ūt klāt saldūdens un/vai j ūras vidē. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1169
 
1.6. TESTA DER ĪGUMS  
Metode parasti ir der īga ķīmiskajām vielām (nemar ķētām vai radio ­
aktīvi marķētām), kurām ir pieejama pietiekami prec īza un jut īga 
analīzes metode. T ā ir derīga nedaudz gaistošiem, negaistošiem, 
ūdenī šķīstošiem vai ūdenī slikti šķīstošiem savienojumiem. Tests 
nav jāpielieto ķīmiskajām vielām, kas ir ļoti gaistošas attiec ībā uz 
ūdeni (piem ēram, fumigantiem, organiskajiem š ķīdinātājiem) un t ādēļ 
šā testa eksperimenta apst ākļos nav saglab ājamas ūdenī un/vai nos ē­
dumos.  
Metode l īdz šim ir pielietota ķīmisko vielu transform ācijas pētīju­
miem sald ūdeņos un nos ēdumos, bet princip ā to var pielietot ar ī 
grīvas/jūras sistēmām. Tā nav piem ērota, lai simul ētu apstākļus 
tekošā ūdenī (piemēram, upēs) vai atkl ātā jūrā. 
1.7. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
1.7.1.  Atg ūstamība 
Vismaz ūdens un nos ēdumu paraugu dublik ātu ekstrah ēšana un 
analīze tieši p ēc testējamās vielas pievienošanas dod pirmo nor ādi 
par analīzes metodes atk ārtojamību un pielietojam ās proced ūras 
vienādību testējamai vielai. Atg ūstamību eksperimentu v ēlākiem 
posmiem ieg ūst no attiec īgajām masas bilanc ēm (ja izmanto mar ķētu 
materiālu). Atgūstamībai jābūt diapazon ā no 90 % l īdz 110 % 
marķētām ķīmiskām vielām (6) un no 70 % l īdz 110 % nemar ķētām 
ķīmiskām vielām. 
1.7.2.  Anal īzes metodes atk ārtojamība un jut ība 
Analīzes metodes atk ārtojamību (izņemot sākotnējās ekstrah ēšanas 
efektivitāti) testējamās vielas un transform ācijas produktu kvantita ­
tīvā noteikšan ā var pārbaudīt ar transform ācijas produktu veidošanai 
pietiekami ilgi inkub ēta viena un t ā paša ūdens vai nos ēdumu 
parauga ekstrakta dublik ātu analīzēm. 
Analītiskās metodes kvalitat īvās noteikšanas robežai (KNR) attiec ībā 
uz testējamo vielu un transform ācijas produktiem j ābūt vismaz 0,01 
mg· kg -1 ūdenī vai nosēdumos (k ā testējamai vielai) vai 1 % no testa 
sistēmai pielietot ās devas, atkar ībā no tā, kurš lielums ir maz āks. Ir 
jānorāda arī kvantitat īvās noteikšanas robeža ( LOQ ). 
1.7.3.  Transform ācijas datu precizit āte 
Testējamās vielas koncentr ācijas kā laika funkcijas regresijas anal īze 
sniedz attiec īgu inform āciju par transform ācijas līknes precizit āti un 
ļauj aprēķināt pussabrukšanas perioda ticam ības robežas (pseido 
pirmās kārtas kinētikas gad ījumā) vai DT  50 vērtības un attiec īgā 
gadījumā DT  75 un DT  90 vērtības. 
1.8. METODES APRAKSTS  
1.8.1.  Testa sist ēma un aparat ūra 
Pētījums jāizdara stikla tvertn ēs (piemēram, pudel ēs, centrif ūgas 
stobriņos), ja vien iepriekš ējā informācija (tāda kā sadalījuma koefi ­
cients sist ēmā n-oktanols- ūdens, sorbcijas dati utt.) nenor āda, ka 
testējamā viela var pielipt stiklam, t ādā gadījumā var apsv ērt alter­
natīva materi āla (tāda kā teflons) izmantošana. Ja ir zin āms, ka test ē­
jamā viela piel īp stiklam, var b ūt iespējams šo probl ēmu samazin āt, 
izmantojot vienu no š ādām metodēm: ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1170
 
— noteikt uz stikla sorb ēto testējamās vielas un transform ācijas 
produktu masu,  
— nodrošin āt visu stikla priekšmetu mazg āšanu ar š ķīdinātāju testa 
beigās, 
— izmantot prepar ātus (skatīt arī 1.9.2. punktu),  
— testējamās vielas pievienošanai sist ēmā izmantot palielin ātu 
daudzumu pal īgšķīdinātāja; ja izmanto pal īgšķīdinātāju, tam 
jābūt tādam, kas neizraisa test ējamās vielas solvol īzi. 
Parasto testa apar ātu piemēri, t. i., g āzes plūsmas un biometra tipa 
sistēmas, attiec īgi ir parādīti 2. un 3. papildin ājumā (14). Citas node ­
rīgas inkub ācijas sistēmas ir aprakst ītas (15). Eksperiment ālā aparāta 
konstrukcijai ir j āļauj apmain īties gaisam vai sl āpeklim un uztvert 
gaistošos produktus. Apar āta izmēriem jābūt tādiem, lai tie atbilstu 
testa pras ībām (skatīt 1.9.1. punktu). V ēdināšanu var nodrošin āt, lēni 
burbuļojot vai laižot p āri ūdens virsmai gaisu vai sl āpekli. Pēdējā 
minētā gadījumā, lai būtu labāks skābekļa vai slāpekļa sadalījums, 
var ieteikt no augšas l ēni maisīt ūdeni. Nav j āizmanto CO  2 nesatu­
rošs gaiss, jo tas var izrais īt ūdens pH palielin ājumu. Katr ā gadījumā 
nosēdumu trauc ēšana ir nev ēlama un no t ās iespējami jāizvairās. 
Nedaudz gaistošas ķīmiskās vielas ir j ātestē biometra tipa sist ēmā, 
lēni maisot ūdens virsmu. Var izmantot ar ī noslēgtas tvertnes, kuru 
brīvajā telpā ir atmosf ēras gaiss vai sl āpeklis un iekš ējie stobri ņi 
gaistošo produktu uztveršanai (16). Aerob ā testā ir regul āri jāap­
maina brīvās telpas g āze, lai kompens ētu biomasas pat ērēto skābekli.  
Piemēroti uztv ērēji gaistošo transform ācijas produktu sav ākšanai 
iekļauj 1 mol · dm  -3 kālija hidroks īda vai nātrija hidroks īda šķīdumus 
oglekļa dioksīdam un etil ēnglikolu, etanolam īnu vai 2 % paraf īnu 
ksilolā organiskajiem savienojumiem, bet ar to nav ierobežoti. Anae ­
robos apst ākļos radušās gaistošās vielas, t ādas kā metāns, var sav ākt, 
piemēram, ar molekul ārajiem sietiem. T ādas vielas var sadedzin āt, 
piemēram, līdz CO  2 , laižot g āzi 900  o C temperat ūrā caur kvarca 
cauruli, kas pild īta ar CuO, un uztverot radušos CO  2 absorberā ar 
sārmu (17).  
Testējamās vielas un transform ācijas produktu ķīmiskajai anal īzei ir 
vajadzīgas laboratorijas iek ārtas (piem ēram, gāzu–šķidruma hromato ­
grāfija (GŠH), augstas izš ķirtspējas šķidruma hromatogr āfija ( HPLC ), 
plānslāņa hromatogr āfija (TLC), masspektrosmetrija (MS), š ķidruma 
hromatogr āfija–masspektrometrija (LC–MS), kodolmagn ētiskā rezo­
nanse (KMR) utt.), attiec īgā gadījumā iekļaujot atkl āšanas sist ēmas 
radioaktīvi marķētām vai nemar ķētām ķīmiskām vielām. Ja izmanto 
radioaktīvi marķētu materi ālu, vajadz īgs ir arī šķidruma scintil āciju 
skaitītājs un sadegšanas oksid ēšanas iek ārta (nosēdumu paraugu 
sadedzināšanai pirms radioaktivit ātes analīzes). 
Attiecīgā gadījumā ir vajadz īgs cits standarta laboratorijas apr īko­
jums fizik āli ķīmiskajām un biolo ģiskajām noteikšan ām (skatīt 
1.8.2.2. punkta 1. tabulu), stikla priekšmeti, ķīmiskās vielas un 
reaģenti. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1171
 
1.8.2.  Ūdens nos ēdumu atlase un skaits  
Paraugu ņemšanas vietas izraug ās saskaņā ar testa nol ūku konkrētajā 
situācijā. Izraugoties paraugu ņemšanas vietas, j āņem vērā iespējamie 
agrākie lauksaimniec ības, rūpniecības un m ājsaimniec ības ieguld ī­
jumi ieplūdes vietā un augst āk pa straumi. Nos ēdumi nav j āizmanto, 
ja tie ar test ējamo vielu vai t ās struktūras analogiem ir bijuši pies ār­ 
ņoti iepriekš ējo četru gadu laik ā. 
1.8.2.1.  Nosēdumu atlase  
Aerobiem p ētījumiem parasti izmanto divus nos ēdumus (7). Abiem 
atlasītajiem nos ēdumiem j āatšķiras attiec ībā uz organisk ā oglekļa 
saturu un strukt ūru. Vienam no nos ēdumiem j ābūt ar lielu organisk ā 
oglekļa saturu (2,5–7,5 %) un smalku strukt ūru, otram j ābūt ar mazu 
organiskā oglekļa saturu (0,5–2,5 %) un rupju strukt ūru. Organisk ā 
oglekļa saturu atš ķirībai parasti j ābūt vismaz 2 %. “Smalka struk ­
tūra” ir noteikta k ā (mālu + sanesu) saturs > 50 % un “rupja struk ­
tūra” ir noteikta k ā (mālu + sanesu) saturs < 50 %. Abu nos ēdumu 
(mālu + sanesu) satura atš ķirībai parasti j ābūt vismaz 20 %. Ja 
ķīmiskā viela var nok ļūt arī jūras ūdenī, vismaz vienai ūdens–nosē­
dumu sist ēmai jābūt jūras izcelsmes.  
Stingri anaerob ā pētījumā divi nos ēdumi (iek ļaujot ar tiem saist ītos 
ūdeņus) ir jāņem no virsmas ūdeņu anaerobaj ām zonām (7). Ar 
nosēdumu un ūdens fāzēm jārīkojas un t ās jāpārved uzman īgi, izslē­
dzot skābekļa piekļuvi. 
Nosēdumu atlas ē var būt svarīgi citi rādītāji, un tie j āapsver katr ā 
atsevišķā gadījumā. Piemēram, nosēdumu pH diapazons ir svar īgs, 
testējot ķīmiskās vielas, kuru transform ācija un/vai sorbcija var b ūt 
atkarīga no pH. Sorbcijas atkar ība no pH var atspogu ļoties testējamās 
vielas pK  a . 
1.8.2.2.  Ūdens–nosēdumu paraugu raksturošana  
Galvenie r ādītāji, kas j āmēra un jāreģistrē (norādot izmantoto 
metodi) par ūdeni un nos ēdumiem, un testa posms, kur ā attiecīgie 
rādītāji ir jānosaka, ir apkopoti turpm ākajā tabulā. Informācijai – 
attiecīgo rādītāju noteikšanas metodes ir iek ļautas literat ūras sarakst ā 
(18) (19) (20) (21).  
Turklāt katrā atsevišķā gadījumā var būt jāmēra un jāreģistrē citi 
rādītāji (piemēram, sald ūdenim – da ļiņas, sārmainība, cietība, vadīt­
spēja, NO  3 /PO  4 (attiecība un individu ālās vērtības); nos ēdumiem – 
katjonu apmai ņas spēja, ūdensietilp ība, karbon āts, kopējais slāpeklis 
un fosfors; j ūras sistēmām – sāļums). Arī nitrāta, sulfāta, bioloģiski 
pieejamās dzelzs un, iesp ējams, citu elektronakceptoru anal īze nosē­
dumos un ūdenī var būt noderīga, novērtējot redoksapst ākļus, jo 
īpaši saist ībā ar anaerobo transform āciju. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1172
 
Rādītāju mērīšana ūdens–nos ēdumu paraugu raksturošanai (7) (22) (23)  
Parametrs Testa proced ūras posms 
paraugu 
ņemšana 
laukā pēcapstrāde aklimatizā­
cijas 
sākums testa 
sākums testa laikā testa beigas  
Ūdens  
Izcelsme/avots x Temperat ūra x 
pH x x x x x 
Kopējais organiskais ogleklis 
(TOC ) x x x 
O
 2 koncentrācija (**) x x x x x 
Redokspotenci āls (**) x x x x  
Nosēdumi  
Izcelsme/avots x Slāņa dziļums x 
pH x x x x x Daļiņu lieluma sadal ījums x 
Kopējais organiskais ogleklis 
(TOC ) x x x x 
Mikrobu biomasa (*) x x x 
Redokspotenci āls (**) Nov ēro­
jumi 
(krāsa/ 
smarža) x x x x
 
(*) Mikrobu elpošanas ātruma metode (26), fumig ācijas metode (27) vai dz īvotspējīgo mikroorganismu (piem ēram, 
baktēriju, aktinomicešu, s ēnīšu un koloniju kop ā) skaita nov ērtējums aerobiem p ētījumiem; met ānoģenēzes ātrums 
anaerobiem p ētījumiem. 
(**) Jaun āko pētījumu rezult āti ir parādījuši, ka sk ābekļa koncentr āciju ūdenī mērījumiem un ūdens redokspotenci ālu 
mērījumiem nav meh āniska vai iepriekš paredzama v ērtība, ciktāl tas attiecas uz mikrobu popul āciju augšanu un 
attīstību virsmas ūdeņos (24) (25). Bio ķīmiskā skābekļa patēriņa (BSP, paraugus ņemot lauk ā, testa sākumā un 
beigās) un mikro/makro bar ības vielu Ca, Mg un Mn (testa s ākumā un beigās) noteikšana un kop ējā N un P m ērīšana 
nosēdumos (paraugus ņemot lauk ā un testa beig ās) var būt labāki rīki aerobās biotransform ācijas ātrumu un ce ļu 
interpretācijai un nov ērtēšanai.  
1.8.3.  Sav ākšana, apstr āde un glab āšana  
1.8.3.1.  Savākšana  
Nosēdumu sav ākšanā jāizmanto ISO pamatnost ādņu projekts par 
nosēdumu paraugu v ākšanu (8). Nos ēdumu paraugi j āņem no visa 
augšējā 5 līdz 10 cm bieza nos ēdumu slāņa. Saistītais ūdens jāvāc no 
tās pašas vietas un taj ā pašā laikā kā nosēdumi. Anaerobam p ētī­
jumam nos ēdumi un saist ītais ūdens jāņem un jāpārved, izsl ēdzot 
skābekļa piekļuvi (28) (skat īt 1.8.2.1. punktu). Dažas paraugu 
ņemšanas ier īces ir aprakst ītas literat ūras sarakst ā (8) (23).  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1173
 
1.8.3.2.  Apstr āde 
Nosēdumus filtr ējot atdala no ūdens, un nos ēdumus mitrus sij ā caur 
2 mm sietu, izmantojot no t ās pašas vietas ņemtā ūdens pārākumu, 
ko pēc tam izlej. P ēc tam nos ēdumu un ūdens zināmus daudzumus 
sajauc vēlamajā attiecībā (skatīt 1.9.1. punktu) inkub ācijas kolb ās un 
sagatavo aklimatiz ācijas periodam (skat īt 1.8.4. punktu). Anaerob ā 
pētījumā visi apstr ādes posmi j āveic, izsl ēdzot skābekļa piekļuvi 
(29) (30) (31) (32) (33).  
1.8.3.3.  Glab āšana  
Ir ļoti ieteicami izmantot svaigi ņemtus nos ēdumu un ūdens 
paraugus, bet, ja glab āt ir nepieciešami, nos ēdumi un ūdens ir jāiz­
laiž caur sietu, k ā aprakstīts iepriekš, un j āglabā kopā piesātināti ar 
ūdeni (6–10 cm biezs ūdens slānis) tums ā, 4 ± 2  o C 4 temperatūrā 
maksimāli četras ned ēļas (7) (8) (23). Aerobos p ētījumos izmanto ­
jamie paraugi j āglabā ar brīvu gaisa piek ļuvi (piem ēram, vaļējās 
tvertnēs), bet anaerobos p ētījumos izmantojamie paraugi j āglabā, 
izslēdzot gaisa piek ļuvi. Pārvadāšanas un glab āšanas laik ā nosēdumi 
un ūdens nedr īkst sasalt un izž ūt. 
1.8.4.  Nos ēdumu/ūdens paraugu sagatavošana testam  
Pirms test ējamās vielas pievienošanas j ābūt aklimatiz ācijas periodam, 
kad katrs nos ēdumu/ūdens paraugs ir ievietots inkub ācijas tvertn ē, ko 
izmantos galvenaj ā testā, un aklimatiz ācija jāveic tieši t ādos pašos 
apstākļos kā testa inkub ēšana (skat īt 1.9.1. punktu). Aklimatiz ācijas 
periods ir laiks, kas vajadz īgs sistēmas pieņemamas stabilit ātes 
sasniegšanai, ko atspogu ļo pH, sk ābekļa koncentr ācija ūdenī, nosē­
dumu un ūdens redokspotenci āls un fāzu makroskopisk ā atdalīšanās. 
Parasti aklimatiz ācijas periodam j āilgst no vienas l īdz divām 
nedēļām, un tas nedr īkst pārsniegt četras ned ēļas. Minētā perioda 
laikā veikto noteikšanu rezult āti ir jāreģistrē. 
1.9. TESTA NORISE  
1.9.1.  Testa apst ākļi 
Tests jāizdara inkub ēšanas apar ātā (skatīt 1.8.1. punktu) ar 
ūdens–nos ēdumu tilpuma attiec ību no 3:1 l īdz 4:1 un ar 2,5 cm 
(± 0,5 cm) biezu nos ēdumu slāni. Minim ālais ieteicamais nos ē­
dumu daudzums uz inkub ēšanas tvertnes ir 50 g (pamatojoties uz 
sausu svaru).  
Tests jāizdara tums ā nemainīgā temperat ūrā no 10 l īdz 30  o C 
diapazonā. Piemērota temperat ūra ir (20 ± 2)  o C. Attiecīgā gadījumā 
var apsvērt papildu zem āku temperat ūru (piemēram, 10  o C) katrā 
atsevišķā gadījumā atkarībā no inform ācijas, kas j āiegūst testā. Inku­
bēšanas temperat ūra ir jāuzrauga un j āreģistrē. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1174
 
1.9.2.  Test ējamās vielas apstr āde un pielietošana  
Izmanto vienu ķīmiskās vielas testa koncentr āciju (  1 ) 9. Kultūraugu 
aizsardzības ķīmiskajām vielām, ko tieši pielieto ūdens strukt ūrās, 
maksimālā deva, kas ir uz eti ķetes, jāuzskata par maksim ālo lieto­
juma devu, ko apr ēķina, pamatojoties uz ūdens virsmas laukumu 
testa tvertn ē. Visos citos gad ījumos izmantojam ā koncentr ācija jāpa­
mato uz prognoz ēm no emisij ām vidē. Jāpievērš vērība, lai nodroši ­
nātu, ka tiek pielietota atbilstoša test ējamās vielas koncentr ācija 
transform ācijas ceļu un transform ācijas produktu veidošan ās un 
samazināšanās raksturošanai. Var b ūt nepieciešams pielietot liel ākas 
devas (piem ēram, 10 reižu) situ ācijās, kad test ējamās vielas koncen ­
trācijas ir tuvas noteikšanas robežai p ētījuma sākumā un/vai kad 
galvenos transform ācijas produktus nevar viegli noteikt, kaut ar ī to 
daļa ir 10 % no test ējamās vielas lietojuma devas. Tom ēr, ja izmanto 
lielākas testa koncentr ācijas, tām nedrīkst būt ievērojama kait īga 
iedarbība uz ūdens–nosēdumu sist ēmas mikrobu aktivit āti. Lai 
sasniegtu nemain īgu testējamās vielas koncentr āciju dažādu izmēru 
tvertnēs, var apsv ērt, vai nav lietder īgi pielietojam ā materiāla 
daudzumu kori ģēt, pamatojoties uz ūdens staba dzi ļumu tvertn ē attie­
cībā pret ūdens dziļumu lauk ā (ko pieņem par 100 cm, bet var 
izmantot citu dzi ļumu). Apr ēķina piemēru skatīt 4. papildin ājumā. 
Ideālā gadījumā testējamā viela jāpielieto k ā ūdens šķīdums testa 
sistēmas ūdens fāzē. Ja no t ā nevar izvair īties, testējamās vielas 
pielietošanai un izplat īšanai ir at ļauts lietot mazus daudzumus ar 
ūdeni sajaucamu š ķīdinātāju (tādu kā acetons, etanols), bet tie 
nedrīkst pārsniegt 1 % tilp./tilp. un tiem nedr īkst būt kaitīga iedar­
bība uz testa sist ēmas mikrobu aktivit āti. Jārīkojas uzman īgi, veidojot 
testējamās vielas ūdens šķīdumu – var b ūt piemēroti izmantot 
šķīduma veidošanas kolonnas un iepriekš ēju maisīšanu, lai nodroši ­
nātu pilnīgu viendab īgumu. Pēc ūdens šķīduma pievienošanas testa 
sistēmai ir ieteicams uzman īgi maisīt ūdens fāzi, iespējami maz 
skarot nos ēdumus.  
Preparātu izmantošana parasti nav ieteicama, jo prepar āta sastāvdaļas 
var ietekm ēt testējamās vielas un/vai transform ācijas produktu sada ­
lījumu starp ūdens un nos ēdumu fāzēm. Tomēr slikti šķīstošām testē­
jamām vielām prepar ātu izmantošana var b ūt piemērota alternat īva. 
Inkubācijas tvert ņu skaits ir atkar īgs no paraugu ņemšanas reižu 
skaita (skat īt 1.9.3. punktu). Ir j āiekļauj pietiekams testa sist ēmu 
skaits, lai katr ā paraugu ņemšanas reiz ē varētu iztērēt divas sist ēmas. 
Izmantojot katras ūdens nosēdumu sist ēmas kontroles vien ības, tās 
nav jāapstrādā ar testējamo vielu. Kontroles vien ības var izmantot, 
lai noteiktu nos ēdumu mikrobu biomasu un ūdens un nos ēdumu 
kopējo organisko oglekli p ētījuma beig ās. Divas no kontroles 
vienībām (t. i., vienu kontroles vien ību katram ūdens nosēdumam) 
var izmantot, lai p ārraudzītu vajadz īgos rādītājus nosēdumos un 
ūdenī aklimatiz ācijas period ā (skatīt tabulu 1.8.2.2. punkt ā). Divas 
papildu kontroles vien ības ir jāiekļauj, ja test ējamo vielu pielieto, 
izmantojot š ķīdinātāju, lai izm ērītu kaitīgo iedarb ību uz testa 
sistēmas mikrobu aktivit āti. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1175  
( 1 ) Tests ar otru koncentr āciju var b ūt noderīgs attiecībā uz ķīmiskajām vielām, kas sasniedz 
ūdens virsmu daž ādos veidos, k ādēļ rodas iev ērojami atš ķirīgas koncentr ācijas, cikt āl 
mazāko koncentr āciju var analiz ēt ar pietiekamu precizit āti.
 1.9.3.  Testa ilgums un paraugu ņemšana  
Eksperimenta ilgumam parasti nav j āpārsniedz 100 dienas (6), un 
tam jāturpinās, līdz ir noskaidrots no ārdīšanās ceļš un sadal ījuma 
modelis sist ēmā ūdens–nosēdumi vai kad 90 % test ējamās vielas ir 
izkliedēti transform ējoties un/vai gaistot. Paraugu ņemšanas reiz ēm 
jābūt vismaz seš ām (iekļaujot nulles reizi) ar neoblig ātu priekšp ētī­
jumu (skat īt 1.9.4. punktu), ko izmanto piem ērota paraugu ņemšanas 
režīma un testa ilguma izveidošanai, ja vien pietiekami dati par 
testējamo vielu nav pieejami no iepriekš ējiem pētījumiem. Hidro ­
fobām testējamām vielām pētījuma sākumposm ā var būt vajadzīgas 
papildu paraugu ņemšanas reizes, lai noteiktu sadal ījuma attiec ību 
starp ūdens un nos ēdumu fāzēm. 
Piemērotās paraugu ņemšanas reiz ēs analīzei izņem visu inkub ācijas 
tvertņu (ar atkārtojuma tvertni). Nos ēdumus un virs tiem esošo ūdeni 
analizē atsevišķi ( 1 ) 0. Virsmas ūdens ir uzman īgi jāatdala, iesp ējami 
maz skarot nos ēdumus. Test ējamās vielas un transform ācijas 
produktu ekstrakcija un raksturošana j āizdara, iev ērojot atbilstoš ās 
analīzes proced ūras. Jārūpējas, lai no ņemtu materi ālu, kas var ētu 
būt adsorbējies uz inkub ācijas tvertnes vai uz savienot ājiem cauru ļ­
vadiem, kurus izmanto gaistošo vielu uztveršanai.  
1.9.4.  Neoblig āts iepriekš ējais tests  
Ja ilgumu un paraugu ņemšanas rež īmu nevar nov ērtēt no citiem 
attiecīgajiem pētījumiem ar test ējamo vielu, var uzskat īt par atbil ­
stošu neoblig ātu iepriekš ējo testu, kas j āizdara tādos pašos testa ap ­
stākļos kā galīgajam pētījumam paredz ētie. Īsi jāreģistrē attiecīgie 
iepriekšējā testa eksperimenta apst ākļi un rezult āti, ja veic iepriekš ējo 
testu.  
1.9.5.  Mērījumi un anal īze 
Katrā paraugu ņemšanas reiz ē ir jāmēra un jāreģistrē testējamās 
vielas un transform ācijas produktu koncentr ācija (kā pielietot ā 
koncentrācija un k ā procentu ālais daudzums). Parasti ir j āidentificē 
transform ācijas produkti, kas konstat ēti pie ≥ 10 % no pielietot ās 
radioaktivit ātes kopējā ūdens–nosēdumu sist ēmā jebkurā paraugu 
ņemšanas reiz ē, ja nav pien ācīgi pamatots cit ādi. Jāapsver ar ī to 
transform ācijas produktu identific ēšana, kuru koncentr ācija pētījuma 
laikā nepārtraukti palielin ās, pat ja to koncentr ācijas nep ārsniedz 
iepriekš nor ādītās robežas, jo tas var nor ādīt uz notur ību. Pēdējā 
minētā jāapsver katr ā atsevišķā gadījumā, pārskatā sniedzot pamato ­
jumu.  
Katrā paraugu ņemšanas reiz ē ir jāreģistrē gāzu/gaistošo vielu (CO  2 
un citu, t. i., gaistošo organisko savienojumu) uztveršanas sist ēmu 
rezultāti Jāreģistrē mineraliz ācijas ātrumi. Katr ā paraugu ņemšanas 
reizē jāreģistrē neekstrah ējamās (saistītās) nogulsnes nos ēdumos.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1176  
( 1 ) Ja viegli var notikt anaerob ās transform ācijas produktu ātra reoksid ācija, anaerobi 
apstākļi ir jāsaglabā paraugu ņemšanas un anal īzes laikā.
 2. DATI  
2.1. REZULT ĀTU APSTR ĀDE 
Katrā paraugu ņemšanas reiz ē jāaprēķina kopējā masas bilance vai 
pievienotās radioaktivit ātes atgūstamība (skatīt 1.7.1. punktu). Rezul ­
tāti jāreģistrē kā pievienot ās radioaktivit ātes procenti. Katr ā paraugu 
ņemšanas reiz ē jāreģistrē radioaktivit ātes sadalījums starp ūdeni un 
nosēdumiem k ā koncentr ācija un procentu ālais daudzums.  
Jāaprēķina testējamās vielas pussabrukšanas periods, DT  50 un attie­
cīgā gadījumā DT  75 un DT  90 ar to ticam ības robež ām (skatīt 
1.7.3. punktu). Inform āciju par test ējamās vielas izklied ēšanās 
ātrumu ūdenī un nosēdumos var ieg ūt, izmantojot attiec īgus vērtē­ 
šanas rīkus. Tie var b ūt diapazon ā no pseido pirm ās kārtas kinētikas 
pielietošanas, emp īriskas līknes piel āgošanas metodes, kas izmanto 
grafiskus vai skaitliskus risin ājumus, līdz sarežģītākiem pie ņēmu­
miem, kas izmanto, piem ēram, viena vai vair āku nodal ījumu 
modeļus. Sīkākus datus var ieg ūt attiecīgajā literatūras sarakst ā 
(35) (36) (37).  
Visām pieejām ir stipr ās un vājās puses un iev ērojamas atš ķirības 
sarežģītībā. Pieņēmums par pirm ās kārtas kinētiku var b ūt noārdī­ 
šanās un sadal ījuma procesu p ārāk liels vienk āršojums, bet, ja iesp ē­
jams, sniedz terminu ( ātruma konstanti vai pussabrukšanas periodu), 
kas ir viegli saprotams un v ērtīgs simulācijas model ēšanā un pare­
dzamo vides koncentr āciju aprēķinos. Emp īriskās pieejas vai line ārās 
transform ācijas var sniegt lab āku līkņu atbilstību datiem un t ādēļ dot 
iespēju labāk novērtēt pussabrukšanas periodus, DT  50 un attiecīgā 
gadījumā DT  75 un DT  90 vērtības. Atvasin āto konstanšu lietojums 
tomēr ir ierobežots. Ar nodal ījumu mode ļiem var ieg ūt riska nov ēr­
tēšanai vair ākas noder īgas konstantes, kas apraksta no ārdīšanās 
ātrumu daž ādos nodal ījumos un ķīmiskās vielas sadal ījumu. Tie ar ī 
jāizmanto galveno transform ācijas produktu rašan ās un noārdīšanās 
ātruma konstanšu noteikšanai. Visos gad ījumos izraudz ītā metode ir 
jāpamato, un eksperimentatoram grafiski un/vai statistiski j āparāda, 
cik labi t ā piemērota. 
3. P ĀRSKATA SAGATAVOŠANA  
3.1. P ĀRSKATS PAR TESTU  
Pārskatā jāiekļauj šāda inform ācija. 
Testējamā viela:  
— vispārpieņemtais nosaukums, ķīmiskais nosaukums,  CAS  numurs, 
struktūrformula (nor ādot marķējuma(-u) vietu, ja izmanto radio ­
aktīvi marķētu materiālu) un attiec īgās fizikāli ķīmiskās īpašības, 
— testējamās vielas t īrība (piemais ījumi),  
— marķēto ķīmisko vielu radio ķīmiskā tīrība un īpatnējā aktivitāte 
(attiecīgā gadījumā). ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1177
 
Standartvielas:  
— transform ācijas produktu raksturošanai un/vai identifik ācijai 
izmantoto standartvielu ķīmiskais nosaukums un strukt ūra. 
Testa nos ēdumi un ūdeņi: 
— ūdens nos ēdumu paraugu ņemšanas vietas(-u) atrašan ās un 
apraksts, iek ļaujot, ja iesp ējams, pies ārņošanas vēsturi,  
— visa inform ācija par ūdens–nosēdumu sist ēmas vākšanu, glab ā­ 
šanu (ja t ā notikusi) un aklimatiz āciju; 
— ūdens–nosēdumu paraugu raksturojums, k ā uzskait īts 
1.8.2.2. punkta tabul ā. 
Testa apst ākļi: 
— izmantot ā testa sist ēma (piem ēram, caurpl ūdes, biometra, venti ­
lācijas veids, krat īšanas metode, ūdens tilpums, nos ēdumu masa, 
ūdens slāņa un nos ēdumu slāņa biezums, testa tvert ņu izmēri 
utt.),  
— testējamās vielas pielietošana testa sist ēmā – izmantot ā testa 
koncentrācija, atkārtojumu un kontroles m ēģinājumu skaits, test ē­
jamās vielas pielietošanas veids (piem ēram, šķīdinātāja izmanto ­ 
šana, ja to izmanto) utt.,  
— inkub ēšanas temperat ūra, 
— paraugu ņemšanas reizes,  
— ekstrakcijas metodes un to efektivit āte, kā arī analīzes metodes 
un noteikšanas robežas,  
— transform ācijas produktu raksturošanas/identifik ācijas metodes,  
— novirzes no testa protokola vai testa apst ākļiem pētījuma laik ā. 
Rezultāti: 
— reprezentat īvu analīžu izejas dati skait ļos (visi izejas dati j āglabā 
labas laboratorijas prakses arh īvā), 
— izmantoto anal īzes metožu atk ārtojamība un jut ība, 
— atgūstamība (% v ērtības derīgam pētījumam ir sniegtas 
1.7.1. punkt ā), 
— tabulas ar rezult ātiem, kas izteikti k ā pielietotās devas % un k ā 
mg.kg  –1 ūdenī, nosēdumos un vis ā sistēmā (tikai %) test ējamai 
vielai un attiec īgā gadījumā transform ācijas produktiem un neek ­
strahējamai radioaktivit ātei, 
— masas bilance p ētījuma laik ā un beigās, 
— transform ācijas grafiskais att ēlojums ūdens un nos ēdumu frak ­
cijās un visā sistēmā (iekļaujot mineraliz āciju),  
— mineraliz ācijas ātrumi,  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1178
 
— testējamās vielas un attiec īgā gadījumā galveno transform ācijas 
produktu pussabrukšanas periods, DT  50 un attiecīgā gadījumā 
DT 75 un DT  90 vērtības ūdenī, nosēdumos un vis ā sistēmā, 
iekļaujot ticam ības robežas,  
— testējamās vielas un attiec īgā gadījumā galveno transform ācijas 
produktu transform ācijas kinētikas nov ērtējums,  
— ierosin ātie transform ācijas ceļi attiecīgā gadījumā, 
— rezult ātu apspriešana.  
4. IZMANTOT Ā LITERAT ŪRA 
(1) BBA-Guidelines for the examination of plant protectors in the 
registration process. (1990). Part IV, Section 5-1: Degradability 
and fate of plant protectors in the water/sediment system. Germany.
 
(2) Commission for registration of pesticides: Application for 
registration of a pesticide. (1991). Part G. Behaviour of the product and its metabolites in soil, water and air, Section 
G.2.1 (a). The Netherlands.
 
(3) MAFF Pesticides Safety Directorate. (1992). Preliminary 
guideline for the conduct of biodegradability tests on pesticides 
in natural sediment/water systems. Ref No SC 9046. United- Kingdom.
 
(4) Agriculture Canada: Environmental chemistry and fate (1987). 
Guidelines for registration of pesticides in Canada. Aquatic (Laboratory) – Anaerobic and aerobic. Canada. Pp. 35–37.
 
(5) US-EPA: Pesticide assessment guidelines, Subdivision N. 
Chemistry: Environmental fate (1982). Section 162-3, Anae ­
robic aquatic metabolism.  
(6) SETAC-Europe publication. (1995). Procedures for assessing 
the environmental fate and ecotoxicity of pesticides. Ed. Dr 
Mark R. Lynch. SETAC-Europe, Brussels.  
(7) OECD Test Guidelines Programme. (1995). Final Report of the 
OECD Workshop on Selection of Soils/sediments, Belgirate, Italy, 18–20 January 1995.
 
(8) ISO/DIS 5667-12. (1994). Water quality – Sampling – Part 12: 
Guidance on sampling of bottom sediments.  
(9) US-EPA (1998a). Sediment/water microcosm biodegradation 
test. Harmonised Test Guidelines (OPPTS 835.3180). EPA 
712-C-98-080.  
(10) DFG: Pesticide Bound Residues in Soil. Wiley-VCH (1998).  
(11) T.R. Roberts: Non-extractable pesticide residues in soils and 
plants. Pure Appl. Chem. 56, 945-956 (IUPAC 1984).  
(12) OECD Test Guideline 304A: Inherent Biodegradability in Soil 
(adopted 12 May 1981).  
(13) OECD (1993): Guidelines for Testing of Chemicals. Paris. 
OECD (1994-2000): Addenda 6-11 to Guidelines for the 
Testing of Chemicals.  
(14) Scholz, K., Fritz R., Anderson C. and Spiteller M. (1988) 
Degradation of pesticides in an aquatic model ecosystem. 
BCPC – Pests and Diseases, 3B-4, 149-158.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1179
 
(15) Guth, J.A. (1981). Experimental approaches to studying the 
fate of pesticides in soil. In Progress in Pesticide Biochemistry 
(D.H. Hutson, T.R. Roberts, Eds.), Vol. 1, 85–114. J. Wiley & Sons.
 
(16) Madsen, T., Kristensen, P. (1997). Effects of bacterial inocu ­
lation and non-ionic surfactants on degradation of polycyclic aromatic hydrocarbons in soil. Environ. Toxicol. Chem. 16, p. 631–637.
 
(17) Steber, J., Wierich, P. (1987). The anaerobic degradation of 
detergent range fatty alcohol ethoxylates. Studies with  14 C- 
labelled model surfactants. Water Research 21, p. 661–667.  
(18) Black, C.A. (1965). Methods of Soil Analysis. Agronomy 
Monograph No. 9. American Society of Agronomy, Madison.  
(19) APHA (1989). Standard Methods for Examination of Water 
and Wastewater (17  th edition). American Public Health Asso ­
ciation, American Water Works Association and Water Pollu ­
tion Control Federation, Washington D.C.  
(20) Rowell, D.L. (1994). Soil Science Methods and Applications. 
Longman.  
(21) Light, T.S. (1972). Standard solution for redox potential 
measurements. Anal. Chemistry 44, p. 1038–1039.  
(22) SETAC-Europe publication (1991). Guidance document on 
testing procedures for pesticides in freshwater mesocosms. From the Workshop “A Meeting of Experts on Guidelines for Static Field Mesocosms Tests”, 3–4 July 1991.
 
(23) SETAC-Europe publication. (1993). Guidance document on 
sediment toxicity tests and bioassays for freshwater and marine 
environments. From the Workshop On Sediment Toxicity 
Assessment (WOSTA), 8–10 November 1993. Eds.: I.R. Hill, P. Matthiessen and F. Heimbach.
 
(24) Vink, J.P.M., van der Zee, S.E.A.T.M. (1997). Pesticide 
biotransformation in surface waters: multivariate analyses of environmental factors at field sites. Water Research 31, 
p. 2858–2868.
 
(25) Vink, J.P.M., Schraa, G., van der Zee, S.E.A.T.M. (1999). 
Nutrient effects on microbial transformation of pesticides in 
nitrifying waters. Environ. Toxicol, p. 329–338.  
(26) Anderson, T.H., Domsch, K.H. (1985). Maintenance carbon 
requirements of actively-metabolising microbial populations 
under in-situ conditions. Soil Biol. Biochem. 17, p. 197–203.  
(27) ISO-14240-2. (1997). Soil quality – Determination of soil 
microbial biomass – Part 2: Fumigation-extraction method.  
(28) Beelen, P. Van and F. Van Keulen. (1990), The Kinetics of the 
Degradation of Chloroform and Benzene in Anaerobic Sedi ­
ment from the River Rhine. Hydrobiol. Bull. 24 (1), p. 13–21.  
(29) Shelton, D.R. and Tiedje, J.M. (1984). General method for 
determining anaerobic biodegradation potential. App. Environ. Microbiol. 47, p. 850–857.
 
(30) Birch, R.R., Biver, C., Campagna, R., Gledhill, W.E., Pagga, 
U., Steber, J., Reust, H. and Bontinck, W.J. (1989). Screening 
of chemicals for anaerobic biodegradation. Chemosphere 19, 
p. 1527–1550.  
(31) Pagga, U. and Beimborn, D.B. (1993). Anaerobic biodegrada ­
tion tests for organic compounds. Chemoshpere 27, 
p. 1499–1509.  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1180
 
(32) Nuck, B.A. and Federle, T.W. (1986). A batch test for asses ­
sing the mineralisation of  14 C-radiolabelled compounds under 
realistic anaerobic conditions. Environ. Sci. Technol. 30, p. 3597–3603.
 
(33) US-EPA (1998b). Anaerobic biodegradability of organic 
chemicals. Harmonised Test Guidelines (OPPTS 835.3400). 
EPA 712-C-98-090.  
(34) Sijm, Haller and Schrap (1997). Influence of storage on sedi ­
ment characteristics and drying sediment on sorption coeffi ­
cients of organic contaminants. Bulletin Environ. Contam. Toxicol. 58, p. 961–968.
 
(35) Timme, G., Frehse H. and Laska V. (1986) Statistical interpre ­
tation and graphic representation of the degradational beha ­
viour of pesticide residues II. Pflanzenschutz – Nachrichten Bayer, 39, p. 187–203.
 
(36) Timme, G., Frehse, H. (1980) Statistical interpretation and 
graphic representation of the degradational behaviour of pesti ­
cide residues I. Pflanzenschutz – Nachrichten Bayer, 33, p. 47–60.
 
(37) Carlton, R.R. and Allen, R. (1994). The use of a compartment 
model for evaluating the fate of pesticides in sediment/water 
systems. Brighton Crop Protection Conference – Pest and Diseases, p. 1349–1354.
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1181
 
1. PAPILDIN ĀJUMS  
NORĀDĪJUMI PAR AEROB ĀM UN ANAEROB ĀM TESTA SIST ĒMĀM 
Aerobā testa sist ēma 
Šajā testa metod ē aprakstītā aerobā testa sist ēmas sastāv no aeroba ūdens slāņa 
(parastais sk ābekļa koncentr āciju diapazons no 7 l īdz 10 mg · 1 -1 ) un nosēdumu 
slāņa, kas ir aerobs pie virsmas un anaerobs zem virsmas (parastais vid ējā 
redokspotenci āla (E  h ) diapazons nos ēdumu anaerobaj ā zonā ir –80 l īdz 
–190 mV). Katr ā inkubācijas vien ībā pāri ūdens virsmai laiž samitrin ātu gaisu, 
lai uzturētu pietiekamu sk ābekļa daudzumu br īvajā telpā. 
Anaerobā testa sist ēma 
Anaerobā testa sist ēmai testa proced ūra ir faktiski t ā pati, kas izkl āstīta attiecībā 
uz aerobo sist ēmu, izņemot to, ka p āri ūdens virsmai katr ā inkubācijas vien ībā 
laiž mitru sl āpekli, lai saglab ātu slāpekli brīvajā telpā. Nosēdumus un ūdeni 
uzskata par anaerobu, ja redokspotenci āls (E  h ) ir zemāks par –100 mV.  
Anaerobaj ā testā mineraliz ācijas novērtējums iekļauj izdalītā oglekļa dioksīda un 
metāna mērīšanu. ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1182
 
2. PAPILDIN ĀJUMS  
GĀZES CAURPL ŪDES APAR ĀTA PIEM ĒRS
 ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1183
 
3. PAPILDIN ĀJUMS  
EXAMPLE OF A BIOMETER APPARATUS
  ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1184
 
4. PAPILDIN ĀJUMS  
LIETOJUMA DEVAS APR ĒĶINA PIEM ĒRRS TESTA TVERTN ĒM 
Cilindra iekš ējais diametrs: = 8 cm 
Ūdens staba augstums, neiek ļaujot nos ēdumus: = 12 cm 
Virsmas laukums: 3,142 × 4  2 = 50,3 cm  2 
Lietojuma deva – 500 g test ējamās vielas/ha 
atbilst 5 μg/cm  2 
Kopā μg: 5 × 50,3 = 251,5 μg 
Koriģējiet daudzumu attiec ībā uz 100 cm 
dziļumu: 
12 × 251,5 ÷ 100 = 30,18 μg 
Ūdens staba tilpums: 50,3 × 12 = 603 ml 
Koncentrācija ūdenī: 30,18 ÷ 603 = 0,050 μg/ml vai 50 μg/l ▼B 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1185
 
C.25.  AEROB Ā MINERALIZ ĀCIJA VIRSZEMES ŪDENĪ – 
BIOLOĢISKĀS NOĀRDĪŠANĀS IMITĀCIJAS TESTS  
1. METODE  
Šī metode ir l īdzvērtīga metodei OECD TG 309 (2004) (1)  
1.1. IEVADS  
Pēc šīs metodes nosaka test ējamās vielas biolo ģiskās noārdīšanās 
gaitu maz ās koncentr ācijās aerobos apst ākļos dabīgā ūdenī, un novē­
rojumus kvantitat īvi izsaka ar kin ētisko ātrumu. Šis imit ācijas tests ir 
laboratorijas metode, izmantojot paraugu s ēriju kratīšanu kolb ās, lai 
noteiktu organisko vielu aerob ās bioloģiskās noārdīšanās ātrumu 
dabīgā virszemes ūdens (sald ūdens, sāļūdens vai j ūras ūdens) 
paraugos. T ās pamatā ir ISO/DIS 14592–1 (2), iek ļaujot arī 
C.23. un C.24. test ēšanas metodes (3)(4) elementus. Lai nov ērstu 
testa mikrovides boj āšanos ilgstošas test ēšanas laik ā, darbības ar 
paraugu s ērijām var aizst āt ar pusnep ārtraukto pa ņēmienu. Imit ācijas 
testa galvenais m ērķis ir noteikt test ējamās vielas mineraliz āciju virs­
zemes ūdenī, un noārdīšanās kinētiku izsaka p ēc mineraliz ācijas. Otrs 
sekundārais mērķis ir iegūt informāciju par prim āro noārdīšanos un 
galveno p ārveidošan ās produktu veidošanos. P ārveidošan ās produktu 
identificēšana un, ja iesp ējams, to koncentr āciju kvantitat īva noteik ­ 
šana ir īpaši svarīga vielām, kas mineraliz ējas ļoti lēni (piemēram, 
vielām, kuru kop ējā atlikuma  14 C sadalīšanās pusperiods p ārsniedz 
60 dienas). Galveno p ārveidošan ās produktu identific ēšanai anal ī­
tisko ierobežojumu d ēļ parasti ir j āizmanto liel ākas testējamās vielas 
koncentrācijas (piem ēram, > 100 μg/l). 
Zema koncentr ācija šajā metodē nozīmē koncentr āciju (piem ēram, 
mazāku par 1 μg/l līdz 100 μg/l), kas ir pietiekami maza, lai nodro ­ 
šinātu, ka test ēšanas apst ākļos noteikt ā bioloģiskās noārdīšanās kinē­
tika raksturo dabas vid ē sagaidāmo. Salīdzinājumā ar biolo ģiski 
noārdāmu oglekli saturošo vielu kop ējo masu, ko satur test ā izman­
tojamais dab īgais ūdens, test ējamā viela maz ā koncentr ācijā kalpo kā 
sekundārais substr āts. Tas noz īmē, ka sagaid āmās bioloģiskās noār­
dīšanās reakciju kin ētika ir pirm ās kārtas (“neaugoša” kin ētika) un ka 
testējamā viela var no ārdīties “kometabolisma” proces ā. Pirmās 
kārtas noārdīšanās reakcij ās noārdīšanās ātrums (mg/l/dien ā) ir 
proporcion āls substrāta koncentr ācijai, kura samazin ās laikā. Īstas 
pirmās kārtas kinētikas gad ījumā īpatnējā noārdīšanās ātruma 
konstante k nav atkar īga no laika un koncentr ācijas. Tas ir, k iev ē­
rojami nemain ās eksperimenta laik ā un nemain ās, palielinot koncen ­
trāciju citā eksperiment ā. Pēc definīcijas īpatnējā noārdīšanās ātruma 
konstante ir vien āda ar koncentr ācijas relat īvajām izmaiņām laikā: 
k = (1/C) · (dC/dt). Kaut ar ī šeit nor ādītajos apst ākļos parasti ir 
sagaidāma pirmās kārtas kinētika, var b ūt gadījumi, kad procesu 
labāk apraksta citi kin ētisko reakciju meh ānismi. Novirzes no pirm ās 
kārtas kinētikas var b ūt novērojamas, piem ēram, ja biolo ģiskās 
pārveidošan ās ātrumu ierobežo nevis pašu biolo ģisko reakciju 
ātrums, bet ar masas p ārneses procesiem saist ītās parādības, 
piemēram, difūzijas ātrums. Tom ēr datus gandr īz vienmēr var aprak ­
stīt ar pseidopirm ās kārtas kinētiku, izmantojot no koncentr ācijas 
atkarīgu reakcijas ātruma konstanti.  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1186
 
Lai atvieglotu eksperimenta pl ānošanu un rezult ātu interpret āciju, 
pirms testa j ābūt pieejamai inform ācijai par test ējamās vielas biolo ­ 
ģisko noārdīšanos liel ākās koncentr ācijās (piemērm, no standarta 
skrīninga testiem), k ā arī informācijai par abiotisko no ārdīšanos, 
pārveidošan ās produktiem un attiec īgajām fizikāli ķīmiskajām 
īpašībām. Ar  14 C iezīmētu testējamo vielu izmantošana un  14 C 
fāzu sadalījuma noteikšana test ēšanas beig ās dod iesp ējas noteikt 
galīgo bioloģisko noārdīšanos. Ja izmanto ar izotopiem neiez īmētu 
testējamo vielu, gal īgo bioloģisko noārdīšanos var noteikt, tikai 
testējot to augst ākās koncentr ācijās, un ja ir zin āmi visi tās svarīgākie 
pārveidošan ās produkti.  
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Primārā bioloģiskā noārdīšanās: vielas strukt ūras izmaiņas (pārvei­
došanās) mikroorganismu iedarb ībā, kuru dēļ zūd tās ķīmiskā identi­
tāte. 
Funkcion ālā bioloģiskā noārdīšanās: vielas strukt ūras izmai ņas 
(pārveidošan ās) mikroorganismu iedarb ībā, kuru dēļ zūd kāda tās 
specifiska īpašība. 
Galīgā aerobā bioloģiskā noārdīšanās: vielas no ārdīšanās skābekļa 
klātbūtnē līdz oglekļa dioksīdam, ūdenim un citu kl ātesošo elementu 
minerālsāļiem (mineraliz ācija) mikroorganismu iedarb ībā, veidojoties 
jaunai biomasai un jaun ām organisk ām vielām, kas ir mikrobu 
biosintēzes produkti.  
Mineraliz ācija: vielas no ārdīšanās skābekļa klātbūtnē līdz oglekļa 
dioksīdam, ūdenim un citu kl ātesošo elementu miner ālsāļiem mikro ­
organismu iedarb ībā. 
Kavēšanās fāze: laiks no test ēšanas sākuma līdz noārdošo mikro ­
organismu adapt ācijai, kur ā vielas vai organisk ā materiāla bioloģi­
skās noārdīšanās pakāpe ir sasniegusi nosak āmu līmeni (piem ēram, 
10 % no maksim ālās teorētiskās vai maz āk, atkarībā no noteikšanas 
metodes precizit ātes). 
Bioloģiskās noārdīšanās maksim ālais līmenis : vielas vai organisk ā 
materiāla procentos izteikta biolo ģiskās noārdīšanās pakāpe testa ap ­
stākļos, virs kuras test ēšanas laik ā turpmāka bioloģiskā noārdīšanās 
nenotiek.  
Primārais substr āts: dabīgā oglekļa un ener ģijas avotu kopums, kas 
nodrošina mikrobu biomasas augšanu un uztur ēšanu.  
Sekundārais substr āts: komponents, kas substr ātā ir tik zem ā 
koncentrācijā, ka tam no ārdoties, akt īvajiem mikroorganismiem tiek 
piegādāti tikai nenoz īmīgi oglekļa un ener ģijas daudzumi, sal īdzinot 
ar galveno substr āta komponentu (prim āro substr ātu) noārdīšanā 
piegādāto oglekli un ener ģiju. 
Noārdīšanās ātruma konstante : pirmās kārtas vai pseidopirm ās 
kārtas kinētiskās reakcijas ātruma konstante k (d  –1 ), kas raksturo 
noārdīšanās procesu ātrumu. Eksperiment āli k nosaka no no ārdīšanās 
līknes sākuma daļas, ko ieg ūst pēc kavēšanās fāzes beigām. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1187
 
Pussadal īšanās periods, t  1/2 (d): termins, ko izmanto, lai raksturotu 
pirmās kārtas reakcijas ātrumu. Tas ir laika interv āls, kurā koncen­
trācija samazin ās 2 reizes. Pussadal īšanās perioda un no ārdīšanās 
ātruma konstantes savstarp ējo sakarību izsaka ar vien ādojumu 
t 1/2 = ln2/k.  
Pusnoārdīšanās laiks, DT  50 (d): termins, ko izmanto, lai kvantita ­
tīvi izteiktu biolo ģiskās noārdīšanās testēšanas rezult ātus. Tas ir laika 
intervāls, iekļaujot kav ēšanās fāzi, kas vajadz īgs, lai biolo ģiskās 
noārdīšanās pakāpe sasniegtu 50 %.  
Noteikšanas robeža ( LOD ) un kvantitat īvās noteikšanas robeža 
(LOQ ): kvalitatīvās noteikšanas robeža ( LOD ) ir vielas koncentr ācija, 
zem kuras vielas identit āte nav atš ķirama no anal ītiskiem artefaktiem. 
Kvantitatīvās noteikšanas robeža ( LOQ ) ir vielas koncentr ācija, zem 
kuras tā nav nosak āma ar pie ņemamu precizit āti. 
Izšķīdušais organiskais ogleklis ( DOC ): ūdens paraug ā esošā tā 
organiskā oglekļa daļa, ko nevar atdal īt ar norādīto fāzu atdalīšanu, 
piemēram, ar centrifug ēšanu pie 40 000 ms  –2 15 min vai ar 
membrānas filtr āciju, izmantojot membr ānas ar por ām 
0,2 μm–0,45 μm diametr ā. 
Kopējā organisk ā 14 C aktivit āte (TOA ): kopējā 14 C aktivitāte, kas 
saistīta ar organisko oglekli.  
Izšķīdušā organisk ā 14 C aktivit āte (DOA) : kopējā 14 C aktivitāte, 
kas saistīta ar izšķīdušo organisko oglekli.  
Daļiņu organisk ā 14 C aktivit āte (POA) : kopējā 14 C aktivitāte, kas 
saistīta ar daļiņu organisko oglekli.  
1.3. TESTA PIELIETOJAM ĪBA 
Šis imitācijas tests ir pielietojams negaistoš ām vai maz gaistoš ām 
organiskām vielām, ko test ē mazās koncentr ācijās. Lietojot kolbas, 
kurās var piek ļūt atmosfēras gaiss (piem ēram, ar vates aizb āžņiem), 
vielas, kuru ar Henrija konstante ir maz āka par aptuveni 1 Pa·m  3 /mol 
(apm. 10  –5 atm·m  3 /mol), var uzskat īt par praktiski negaistoš ām. 
Lietojot nosl ēgtas kolbas ar augšpus ē tukšu telpu, ir iesp ējams bez 
zudumiem no test ēšanas sist ēmas testēt maz gaistošas vielas (Henrija 
konstante < 100 Pa·m  3 /mol jeb < 10  3 atm·m  3 /mol). Var notikt ar  
14 C iezīmēto vielu zudums, ja neveic pas ākumus ar CO  2 izdalīšanos 
saistīto zudumu nov ēršanai. T ādā situācija var b ūt nepieciešams 
uztvert CO  2 iekšējā absorber ā ar sārmu vai izmantot ārējo CO  2 
absorbcijas sist ēmu (tieša  14 CO 2 noteikšana, sk. 3. pielikumu). Biolo ­ 
ģiskās noārdīšanās kinētikas noteikšanai test ējamās vielas koncentr ā­
cijām jābūt mazākām par tās šķīdību ūdenī. Tomēr jāatzīmē, ka 
šķīdība ūdenī pēc literatūras datiem var b ūt ievērojami augst āka 
par testējamās vielas š ķīdību dabīgajos ūdeņos. Īpaši slikti š ķīstošu 
testējamo vielu š ķīdību var noteikt, izmantojot testam lietojamos 
dabīgos ūdeņus. 
Metodi var izmantot biolo ģiskās noārdīšanās imitācijai virszemes 
ūdenī, kurā nav rupju da ļiņu (pelaģiskais tests) vai du ļķainā virs­
zemes ūdenī, piemēram, ūdenī tuvu ūdens/nosēdumu robežvirsmai 
(suspendēto nosēdumu tests).  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1188
 
1.4. TESTA PRINCIPS  
Testu veic s ēriju veidā, inkubējot testējamo vielu tikai ar virszemes 
ūdeni (pela ģiskais tests) vai ar virszemes ūdeni, kam pievienotas 
suspendētas cietās daļiņas/sedimenti 0,01 l īdz 1 g/l sausnas masas 
(suspendēto sedimentu tests), lai imit ētu ūdeni ar suspend ētām cietām 
daļiņām vai atk ārtoti suspend ētiem sedimentiem. Suspend ēto cieto 
daļiņu/sedimentu koncentr ācija minētā intervāla zemākajā daļā ir 
tipiska liel ākajai daļai virszemes ūdeņu. Testa kolbas inkub ē tumsā 
apkārtējās vides temperat ūrā aerobos apst ākļos kratot. Lai noteiktu 
noārdīšanās kinētiku, ir jāizmanto vismaz divas daž ādas testējamās 
vielas koncentr ācijas. Koncentr ācijām savā starpā ir jāatšķiras 
5 līdz 10 reizes, un j āatbilst vides apst ākļos sagaid āmajam koncen ­
trāciju diapazonam. Test ējamās vielas maksim ālā koncentr ācija 
nedrīkst pārsniegt 100 μg/l, bet v ēlama ir maksim ālā testējamās 
vielas koncentr ācija 10 μg/l vai maz āka, lai nodrošin ātu, ka biolo ­ 
ģiskā noārdīšanās notiek atbilstoši pirm ās kārtas kinētikai. Maz ākā 
koncentrācija nedrīkst pārsniegt 10 μg/l, bet v ēlamā mazākās testē­
jamās vielas koncentr ācijas ir 1–2 μg/l, vai maz ākas par 1 μg/l. 
Parasti šādas mazas koncentr ācijas var pareizi noteikt, izmantojot 
komerciāli pieejamas ar  14 C izotopu iez īmētas vielas. Anal ītisko iero ­
bežojumu d ēļ bieži nav iesp ējams izm ērīt testa vielas koncentr āciju 
ar vajadzīgo precizit āti, ja testējamās vielas koncentr ācija ≤ 100 μg/l 
(sk. 1.7.2. ieda ļas otro rindkopu). Liel ākas testējamās vielas koncen ­
trācijas (> 100 μg/l un dažreiz > 1 mg/l) var izmantot galveno 
pārveidošan ās produktu identific ēšanai un kvantitat īvai noteikšanai 
vai gadījumā, ja nav pieejama specifiska anal īzes metode ar pietie ­
kami zemu noteikšanas robežu. Ja test ējamās vielas koncentr ācija ir 
augsta, ieg ūtie rezultāti var neb ūt izmantojami pirm ās kārtas noārdī­ 
šanās reakcijas konstantes un pussadal īšanās perioda noteikšanai, jo 
noārdīšanās, iespējams, var neatbilst pirm ās kārtas kinētikai.  
Noārdīšanās procesu kontrol ē piemērotos laika interv ālos, mērot atli­
kušā 14 C izotopa vai test ējamās vielas atlikušo koncentr āciju, ja 
izmanto specifisku ķīmisko anal īzi. Molekulas stabil ākās daļas iezī­
mēšana ar  14 C nodrošina kop ējās mineraliz ācijas noteikšanu, bet 
mazāk stabilās molekulas da ļas iezīmēšana ar  14 C, kā arī specifiskas 
analīzes izmantošana dod iesp ēju novērtēt tikai prim āro bioloģisko 
noārdīšanos. Tom ēr stabilākā daļa ne vienm ēr iekļauj molekulas 
attiecīgo funkcion ālo grupu (kura var b ūt saistīta ar specifisku 
īpašību, tādu kā toksiskums, bioakumul ācija, u. c.). T ādā gadījumā, 
lai izsekotu specifiskas īpašības zušanu, var b ūt lietderīgi izmantot 
funkcionālajā daļā ar 14 C izotopu iez īmētu testējamo vielu.  
1.5. INFORM ĀCIJA PAR TEST ĒJAMO VIELU  
Šajā testā var izmantot gan ar radioakt īvajiem izotopiem iez īmētas, 
gan neiez īmētas vielas. Ieteicams izmantot iez īmēšanas metodi ar  
14 C, un mar ķierim parasti j ābūt molekulas stabil ākajā(-ās) daļā(-ās) 
(sk. arī 1.4. ieda ļu). Vielām, kas satur vair ākus arom ātiskos 
gredzenus, v ēlams ar  14 C iezīmēt vismaz vienu oglek ļa atomu 
katrā gredzenā. Turklāt ir vēlams ar  14 C iezīmēt vienu vai vair ākus 
oglekļa atomus ab ās pusēs no viegli no ārdāmām saitēm. Testējamās 
vielas ķīmiskajai un/vai radio ķīmiskajai t īrībai jābūt > 95 %. Ar 
radioaktīvajiem izotopiem iez īmētām vielām vēlamā īpatnējā aktivi­
tāte ir aptuveni 50 μCi/mg (1,85 MBq) vai augst āka, lai atvieglotu  
14 C mērījumus testos, ko izdara ar maz ām sākotnējām koncentr ā­
cijām. Par test ējamo vielu j ābūt pieejamai š ādai inform ācijai: ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1189
 
— šķīdība ūdenī [A.6. metode],  
— šķīdība organiskos š ķīdinātājos (vielām, kuras pielieto ar š ķīdi­
nātāju vai kuras slikti š ķīst ūdenī), 
— disoci ācijas konstante (pKa), ja vielai ir tieksme pievienot vai 
zaudēt protonus [OECD TG 112] (5),  
— tvaika spiediens [A.4. metode] un Henrija konstante,  
— ķīmiskā stabilitāte ūdenī un tums ā (hidrolīze) [C.7. metode].  
Ja ūdenī slikti šķīstošas vielas test ē jūras ūdenī, var būt noderīgi arī 
zināt izsālīšanās konstanti (jeb Se čenova konstanti) K  s , ko aprēķina 
pēc vienādojuma: log (S/S') = K  s C m , kur S un S' attiec īgi ir vielas 
šķīdība saldūdenī un jūras ūdenī un C  m ir sāls molārā koncentr ācija. 
Ja testēšanu veic “suspend ēto sedimentu testa” veid ā, jābūt pieejamai 
arī šādai inform ācijai:  
— sadalījuma koeficients sist ēmā n-oktanols/ ūdens [A.8. metode],  
— adsorbcijas koeficients [C.18. metode].  
Cita noder īga inform ācija var b ūt: 
— koncentr ācija vidē, ja tā ir noteikta vai apr ēķināta, 
— testējamās vielas toksiskums mikroorganismiem [C.11. metode],  
— bioloģiskās noārdīšanās spēja un/vai potenci ālā bioloģiskā noār­
dāmība [metodes C.4 A–F, C.12, C.9, OECD TG 302 (5)],  
— bioloģiskās noārdīšanās spēja augsnē aerobos vai anaerobos ap ­
stākļos un sedimentu/ ūdens transform ācijas pētījumi [C.23., C.24. 
metode].  
1.6. STANDARTVIELAS  
Par standartvielu j āizmanto viela, kas parasti viegli no ārdās aerobos 
apstākļos (piem ēram, anil īns vai n ātrija benzo āts). Sagaid āmais 
anilīna un nātrija benzo āta noārdīšanās laika interv āls parasti ir 
mazāks par 2 ned ēļām. Standartvielu izmantošanas nol ūks ir nodro ­ 
šināt, ka testa ūdens mikrobu aktivit āte ir zināmās robežās, t. i., ka 
ūdens satur akt īvu mikrobu popul āciju. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1190
 
1.7. KVALIT ĀTES KRIT ĒRIJI 
1.7.1.  Atg ūstamība 
Tūlīt pēc testējamās vielas pievienošanas katra s ākotnējā testējamā 
koncentrācija ir jāpārbauda, m ērot 14 C aktivitāti, vai veicot neiez ī­
mētu vielu ķīmisko anal īzi vismaz dublik ātu paraugiem. Tas sniedz 
informāciju par anal ītiskās metodes pielietojam ību, par tās atkārtoja­
mību un par test ējamās vielas sadal ījuma viendab īgumu. Parasti 
izmērīto sākotnējo 14 C aktivit āti vai test ējamās vielas faktisko 
koncentrāciju – un nevis nomin ālo koncentr āciju – izmanto turpm ā­
kajai datu anal īzei, jo ar to kompens ē sorbcijas rad ītos zudumus un 
dozēšanas kļūdas. Ar  14 C iezīmētas testējamās vielas atg ūstamību 
eksperimenta beig ās nosaka p ēc masas bilances (sk. 1.8.9.4. ieda ļas 
pēdējo rindkopu). Ide ālā gadījumā ar radioakt īvo izotopu iez īmētas 
vielas masas bilancei j ābūt diapazon ā no 90 % l īdz 110 %, iev ērojot, 
ka neiezīmētu testa vielu anal ītiskajai precizit ātei jānodrošina s ākot­
nējā atgūstamība 70 % l īdz 110 %. Nor ādītie diapazoni uzskat āmi 
par mērķa vērtībām, un tie nav j āizmanto k ā testēšanas rezult ātu 
pieņemamības kritēriji. Anal ītisko precizit āti testējamai vielai var 
noteikt pie zem ākas koncentr ācijas nek ā sākotnējā koncentr ācija, 
vai arī to noteikt svar īgākajiem pārveidošan ās produktiem.  
1.7.2.  Anal ītiskās metodes atk ārtojamība un jut ība 
Analītiskās metodes atk ārtojamība (arī sākotnējās ekstrakcijas efekti ­
vitāte) testējamās vielas vai attiec īgos gadījumos svar īgāko pārveido­ 
šanās produktu kvantitat īvai noteikšanai j āpārbauda ar virszemes 
ūdens piecu atseviš ķu ekstraktu atk ārtotām analīzēm. 
Testējamās vielas un p ārveidošan ās produktu anal ītiskās metodes 
kvalitatīvās noteikšanas robežai ( LOD ), ja iesp ējams, jābūt vismaz 
1 % no test ēšanas sist ēmā pievienot ā sākotnējā daudzuma. Kvanti ­
tatīvās noteikšanas robežai ( LOQ ) jābūt vienādai vai maz ākai par 
10 % no izmantot ās koncentr ācijas. Daudzu organisko vielu un to 
pārveidošan ās produktu ķīmiskajai anal īzei bieži nepieciešams, lai 
testējamās vielas koncentr ācija būtu relatīvi augsta, t. i., > 100 μg/l. 
1.8. TEST ĒŠANAS METODES APRAKSTS  
1.8.1.  Aparat ūra 
Testu var veikt piem ērota tilpuma (piem ēram 0,5 vai 1,0 l) koni ­
skajās vai cilindriskaj ās kolbās, kas nosl ēgtas ar silikona vai gumijas 
aizbāžņiem, vai seruma kolb ās ar CO  2 necaurlaid īgiem vāciņiem 
(piemēram, ar butilkau čuka blīvēm). Testu var veikt ar ī ar vairākām 
kolbām vienam variantam, un anal īzei ņem visas kolbas saturu, katr ā 
paraugu interv ālā vismaz divos atk ārtojumos (sk. 1.8.9.1. ieda ļas 
pēdējo rindkopu). Negaistoš ām testējamajām vielām, kas nav iez ī­
mētas ar radioakt īvajiem izotopiem, g āzi necaurlaid īgi aizbāžņi vai 
vāciņi nav vajadz īgi, un ir piem ēroti vaļīgi vates aizb āžņi, kas nov ērš 
piesārņošanos no gaisa (sk. 1.8.9.1. ieda ļas otro rindkopu). Maz 
gaistošas vielas j ātestē biometra tipa sist ēmā, uzmanīgi maisot 
ūdens virsmu. Lai b ūtu droši, ka nenotiek bakteri ālā piesārņošanās, 
traukus pirms lietošanas var steriliz ēt karsējot vai apstr ādājot auto­
klāvā. Turklāt tiek izmantots š āds standarta laboratorijas apr īkojums:  
— kratītājs vai magn ētiskie mais ītāji testa kolbu nep ārtrauktai mais ī­ 
šanai,  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1191
 
— centrif ūga, 
— pH metrs,  
— turbidimetrs nefelometriskiem du ļķainības mērījumiem,  
— žāvējamais skapis vai mikrovi ļņu krāsns sausnas masas noteik ­ 
šanai,  
— membr ānfiltrācijas apar āts, 
— autokl āvs vai skapis stikla trauku termiskai steriliz ēšanai,  
— ierīces darbam ar  14 C iezīmētām vielām, 
— aprīkojums  14 C aktivitātes kvantitat īvai noteikšanai CO  2 absorb­
cijas šķīdumu paraugos un vajadz ības gadījumā sedimentu 
paraugos,  
— analītiskais apr īkojums test ējamās vielas (un standartvielas) 
noteikšanai, ja izmanto specifisku ķīmisko anal īzi (piemēram, 
gāzu hromatogr āfu, augstspiediena š ķidruma hromatogr āfu). 
1.8.2.  Test ējamās vielas izejas standartš ķīdums  
Testējamās vielas un standartvielas izejas standartš ķīdumu gatavo ­ 
šanai izmanto dejoniz ētu ūdeni (sk. 1.8.7. ieda ļas pirmo rindkopu). 
Dejonizētajā ūdenī nedrīkst būt mikroorganismiem toksisku vielu, un 
izšķīdušajam organiskajam ogleklim ( DOC ) jābūt ne vair āk par 
1 mg/l (6).  
1.8.3.  Virszemes ūdens paraugu ņemšana un transport ēšana  
Paraugu ņemšanas vieta virszemes ūdens savākšanai katr ā konkrētajā 
situācijā jāizraugās atbilstoši test ēšanas nol ūkam. Izraugoties paraugu 
ņemšanas vietas, j āņem vērā iespējamo lauksaimniec ības, rūpniecības 
vai mājsaimniec ības vielu ievad īšanas vēsture. Ja zin āms, ka ūdens 
vide iepriekš ējo četru gadu laik ā ir piesārņota ar test ējamo vielu vai 
tās struktūras analogiem, test ējamā ūdens paraugus no t ās neņem, 
izņemot gad ījumus, kad izp ētes mērķis ir noskaidrot no ārdīšanās 
ātrumu tās iedarbībai pakļautajās vietās. Parauga ņemšanas laik ā 
jāizmēra ūdens pH un temperat ūra. Turkl āt ir jāatzīmē paraugu 
ņemšanas dzi ļums un ūdens paraugu izskats (piem ēram, krāsa un 
duļķainība) (sk. 3. ieda ļu). Lai par ādītu, ka apst ākļi ir aerobi – ja 
vien tas nav ac īmredzami, spriežot p ēc ārējām pazīmēm un vietas 
vēstures, jāmēra skābekļa koncentr ācija un/vai redokspotenci āls 
ūdenī un nosēdumu virsmas sl ānī. Virszemes ūdens jātransportē 
pilnīgi tīrā konteiner ā. Parauga temperat ūra transport ēšanas laik ā 
nedrīkst ievērojami pārsniegt temperat ūru testēšanas laik ā. Ja trans ­
portēšanas laiks ir ilg āks par 2 l īdz 3 stund ām, ūdens paraugu ietei ­
cams atdzes ēt līdz 4  o C temperat ūrai. Ūdens paraugu nedr īkst 
sasaldēt. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1192
 
1.8.4.  Virszemes ūdensparaugu glab āšana un sagatavošana test ēšanai  
Testēšanu vēlams sākt vienas dienas laik ā pēc paraugu ņemšanas. Ja 
paraugi j āglabā, glabāšanas laikam j ābūt iespējami īsam, un tas 
nedrīkst pārsniegt 4 ned ēļas. Līdz lietošanai ūdens paraugs j āglabā 
4 °C temperat ūrā aerējot. Pirms izmantošanas j āatdala rupj ās daļiņas, 
piemēram, filtrējot caur neilona filtru ar aptuveni 100 μm acu izm ēru 
vai caur rupju pap īra filtru, vai nost ādinot.  
1.8.5.  Ar sedimentiem papildin āta ūdens sagatavošana (neoblig āti) 
Suspendēto sedimentu testam kolb ās, kas satur dab īgo ūdeni (filtr ētu, 
lai atdalītu rupjās daļiņas, kā aprakstīts 1.8.4. ieda ļā), pievieno sedi ­
menta virsk ārtu suspensijas ieg ūšanai; suspend ēto cieto vielu koncen ­
trācijai jābūt no 0,01 l īdz 1 g/l. Sedimenta virsk ārtu ņem no tās pašas 
vietas, kur ņemts ūdens paraugs. Atkar ībā no konkr ētās ūdens vides 
sedimentiem var b ūt rakstur īgs liels organisk ā oglekļa saturs 
(2,5–7,5 %) un smalka tekst ūra vai mazs organisk ā oglekļa saturs 
(0,5–2,5 %) un rupja tekst ūra (3). Sedimenta virsk ārtas paraugu var 
sagatavot š ādi: lietojot caursp īdīgu plastmasa cauruli, iz ņem vairākus 
sedimenta griezumus, nekav ējoties atdala augš ējos aerobos sl āņus 
(no virsmas l īdz maksim āli 5 mm dzi ļumam) un tos apvieno. T ādā 
veidā izveidotais apvienotais sedimentu paraugs j ātransportē kontei­
nerā ar plašu gaisa telpu, lai sedimentus uzglab ātu aerobos apst ākļos 
(atdzesēt līdz 4 °C, ja transport ēšanas ilgums p ārsniedz 2–3 stundas). 
Sedimentu paraugs j āsuspendē testa ūdenī attiecībā 1:10 un l īdz 
lietošanai j āglabā 4 °C temperat ūrā aerējot. Ja sedimenti j āglabā, 
glabāšanas laikam j ābūt iespējami īsam, un tas nedr īkst pārsniegt 
4 nedēļas. 
1.8.6.  Pusnep ārtrauktā procedūra (neoblig āti) 
Ilgstoša inkub ēšana (vair ākus mēnešus) var b ūt nepieciešama, ja, 
pirms var izm ērīt testējamās vielas iev ērojamu no ārdīšanos, ir ilgs 
kavēšanās laiks. Ja tas ir zin āms no vielas l īdzšinējās testēšanas 
pieredzes, testu var s ākt, izmantojot pusnep ārtraukto proced ūru, kas 
ļauj periodiski atjaunot da ļu testējamā ūdens prauga vai suspensijas 
(sk. 2. pielikumu). Parasto s ēriju testu var p ārveidot par pusnep ār­
traukto testu, ja, izmantojot s ēriju proced ūru, aptuveni 60 dienu laik ā 
nav novērojama vielas biolo ģiskā noārdīšanās (sk. 1.8.8.3. ieda ļas 
otro rindkopu).  
1.8.7.  Test ējamās vielas (vai standartvielas) pievienošana  
Vielām, kas labi š ķīst ūdenī (> 1 mg/l) un ir maz gaistošas (Henrija 
konstantes < 1 Pa·m  3 /mol jeb < 10  –5 atm·m  3 /mol), izejas standart ­ 
šķīdumu var sagatavot dejoniz ētā ūdenī (sk 1.8.2. ieda ļu); lai 
sasniegtu vajadz īgo koncentr āciju, atbilstošu izejas standartš ķīduma 
tilpumu pievieno testa traukos. Pievienotais izejas standartš ķīduma 
tilpums nedr īkst pārsniegt praktisko minimumu (ja iesp ējams, 
< 10 % no gal īgā šķidruma tilpuma). Par organisko š ķīdinātāju 
lietošanas alternat īvu var uzskat īt arī testējamās vielas š ķīdināšanu 
lielākā testa ūdens tilpum ā. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1193
 
Negaistošu vielu ar mazu š ķīdību ūdenī izejas standartš ķīdumi jāga­
tavo, izmantojot organisku š ķīdinātāju, ja no t ā nevar izvair īties, bet 
testējamai sist ēmai pievienot ā šķīdinātāja daudzums nedr īkst pār­
sniegt 1 % tilp., un tas nedr īkst nevēlami ietekm ēt mikrobu aktivit āti. 
Šķīdinātājs nedrīkst ietekm ēt testējamās vielas stabilit āti ūdenī. Šķīdi­
nātājs jālieto niec īgā daudzum ā, tā, lai tas iev ērojami nepalielin ātu 
testa ūdens vai suspensijas izš ķīdušā organisk ā oglekļa (DOC ) 
koncentrāciju. Tas j āpārbauda ar vielai specifisku anal īzi vai, ja 
iespējams,  DOC  analīzi (6). J āraugās, lai pārnestā šķīdinātāja 
daudzums nep ārsniegtu absol ūti nepieciešamo, un test ējamās vielas 
daudzums izš ķīstu testa ūdens galīgajā tilpumā. Var izmantot citas 
metodes test ējamās vielas ievad īšanai testa traukos, k ā aprakstīts 
(7) un (8). Ja test ējamās vielas pievienošanai izmanto organisko 
šķīdinātāju, tad līdzīgi kā ar aktīvā testa traukiem, kuros pievienota 
testa viela ar š ķīdinātāju kā nesēju, ir jārīkojas ar kontroles traukiem, 
kas satur testa ūdeni (bez pievienot ām vielu piedev ām) un testa ūdeni 
ar pievienotu standartvielu. Š ķīdinātāja kontrole vajadz īga, lai 
konstatētu iespējamo šķidinātāja nevēlamo iedarb ību uz mikrobu 
populāciju, par ko liecina standartvielas no ārdīšanās. 
1.8.8.  Test ēšanas apst ākļi 
1.8.8.1.  Testēšanas temperat ūra 
Inkubācijai jānotiek tums ā (vēlams) vai izklied ētā apgaismojum ā 
temperatūrā, ko uztur ar precizit āti ± 2 °C, un var b ūt apkārtējā 
temperatūra vai standarta temperat ūra 20–25 °C. Apk ārtējā tempera­
tūra var būt parauga faktisk ā temperat ūra parauga ņemšanas laik ā vai 
vidējā temperat ūra parauga ņemšanas viet ā. 
1.8.8.2.  Mais īšana  
Maisīšana ar nep ārtrauktu krat īšanu vai mais īšanu jāveic, lai da ļiņas 
un mikroorganismi visu laiku b ūtu suspensij ā. Maisīšana arī atvieglo 
skābekļa pārnesi no virs ējās tukšās telpas š ķidrumā tā, lai varētu 
uzturēt aerobus apst ākļus. Kolbas novieto krat ītājā (aptuveni 
100 apgr./min krat īšana) vai izmanto magn ētisko mais ītāju. Maisī­ 
šanai jābūt nepārtrauktai. Krat īšanai vai mais īšanai jābūt iespējami 
saudzīgai, kas tom ēr saglabā homogēnu suspensiju.  
1.8.8.3.  Testēšanas ilgums  
Testēšanas laiks parasti nedr īkst pārsniegt 60 dienas, ja neizmanto 
pusnepārtraukto proced ūru ar testa suspensijas periodisku atjauno ­ 
šanu (sk. 1.8.6. ieda ļu un 2. pielikumu). Tom ēr testēšanas ilgumu 
sēriju testā var paildzin āt maksim āli līdz 90 dien ām, ja test ējamās 
vielas no ārdīšanās ir sākusies pirmo 60 dienu laik ā. Noārdīšanos 
piemērotos laika interv ālos kontrol ē, nosakot atlikuš ā 14 C aktivitāti 
vai izdalījušos  14 CO 2 (sk. 1.8.9.4. ieda ļu) un/vai ar ķīmisko anal īzi 
(1.8.9.5. ieda ļa). Lai nov ērtētu noārdīšanās procesu, inkub ācijas 
laikam jābūt pietiekami ilgam. V ēlams, lai no ārdīšanās pakāpe 
būtu lielāka par 50 %; viel ām, kas no ārdās lēni, noārdīšanās pakāpei 
jābūt pietiekami lielai (parasti liel ākai par 20 %), lai var ētu noteikt 
noārdīšanās kinētiskā ātruma konstanti.  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1194
 
Jāveic regul āri pH un sk ābekļa koncentr ācijas mērījumi, izņemot 
gadījumus, kad pieredze ar taj ā pašā vietā ņemtiem ūdens un nos ē­
dumu paraugiem liecina, ka š ādi mērījumi nav vajadz īgi. Dažkārt 
primāro substr ātu metabolisms daudz liel ākās koncentr ācijās ar 
ūdeni un nos ēdumiem var izrais īt pietiekamu CO  2 veidošanos un 
skābekļa patēriņu, kas iev ērojami atš ķiras no eksperimenta apst āk­ 
ļiem testēšanas laik ā. 
1.8.9.  Proced ūra 
1.8.9.1.  Kolbu sagatavošana pela ģiskajam testam  
Piemērotu testa ūdens tilpumu p ārnes testa kolb ās apmēram līdz 
vienai trešda ļai no kolbas tilpuma, bet ne maz āk par 100 ml. Ja 
izmanto vair ākas kolbas (lai var ētu izmantot visas kolbas saturu 
katrā parauga ņemšanas laik ā), piemērotākais testa ūdens tilpums 
arī ir ap 100 ml, jo mazi paraugu tilpumi var ietekm ēt kavēšanās 
fāzes ilgumu. Test ējamo vielu pievieno no izejas standartš ķīduma, kā 
aprakstīts 1.8.2. un 1.8.7. ieda ļā. Lai noteiktu no ārdīšanās kinētiku 
un aprēķinātu noārdīšanās kinētisko ātruma konstanti, j āizmanto 
vismaz divas test ējamās vielas koncentr ācijas, kas atš ķiras 
5 līdz 10 reizes. Ab ām izraudz ītajām koncentr ācijām jābūt mazākām 
par 100 μg/l un vēlams diapazon ā < 1–10 μg/l. 
Kolbas nosl ēdz ar gaisu un CO  2 necaurlaid īgiem aizb āžņiem vai 
vāciņiem. Ar  14 C neiezīmētām negaistoš ām testa viel ām ieteicams 
izmantot va ļīgus vates aizb āžņus, kas nov ērš piesārņošanos no 
gaisa (sk. 1.8.1. ieda ļu), ja galvenie no ārdīšanās produkti ir 
negaistoši un CO  2 nosaka netieši (sk. 3. pielikumu).  
Kolbas inkub ē izraudzītajā temperat ūrā (sk. 1.8.8.1. ieda ļu). Paraugus 
ķīmiskajai anal īzei vai  14 C mērījumiem ņem testēšanas sākumā (t. i., 
pirms sākusies biolo ģiskā noārdīšanās, sk. 1.7.1. ieda ļu) un pēc tam 
piemērotos laika interv ālos testēšanas laik ā. Paraugus var ņemt, 
ņemot apakšparaugus (piem ēram, 5 ml alikvotas) no katra atk ārto­
juma, vai izmantojot visas kolbas saturu katr ā parauga ņemšanas 
reizē. Testa vielas mineraliz āciju var noteikt tieši vai netieši (sk. 
3. pielikumu). Parasti no ārdīšanās fāzes laikā (t. i., pēc kavēšanās 
fāzes) ir vajadz īgi vismaz pieci paraugu ņemšanas punkti, lai ticami 
noteiktu ātruma konstanti, ja vien nav ietiekama pamatojuma 
uzskatīt, ka trīs paraugu ņemšanas punkti ir pietiekami viel ām, 
kuras ātri noārdās. Vielām, kas neno ārdās ātri, noārdīšanās fāzē 
viegli var izdar īt vairākus mērījumus, un t āpēc konstantes noteik ­ 
šanai jāizmanto vair āk datu punktu. Paraugu ņemšanai fiks ētu 
grafiku nevar noteikt, jo biolo ģiskās noārdīšanās ātrums ir katrai 
vielai atšķirīgs, tomēr ieteicams ņemt paraugus reizi ned ēļā, ja noār­
dīšanās notiek l ēni. Ja test ējamā viela noārdās ātri, paraugi j āņem trīs 
dienas pēc kārtas vienreiz dien ā, un pēc tam katru otro vai trešo 
dienu. Dažos gad ījumos, piem ēram, ar viel ām, kas ļoti ātri hidro­
lizējas, paraugi var b ūt jāņem ar dažu stundu interv ālu. Pirms test ē­ 
šanas ieteicams veikt orient ējošu pētījumu, lai noteiktu piem ērotākos 
paraugu ņemšanas interv ālus. Ja paraugi nepieciešami turpm ākām 
analīzēm, ieteicams ņemt vairāk paraugu un p ēc tam izv ēlēties tos, 
kas analiz ējami eksperimenta beig ās saskaņā ar atpaka ļgaitas strat ē­ 
ģiju, t. i., p ēdējos paraugus analiz ē vispirms (sk. nor ādījumus par 
paraugu stabilit āti glabāšanas laik ā 1.8.9.5. ieda ļas otrajā rindkopā). ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1195
 
1.8.9.2.  Kolbu un paraugu skaits  
Nokomplekt ē pietiekamu testa kolbu skaitu, lai b ūtu: 
— testa kolbas, katrai test ējamās vielas koncentr ācijai vismaz divos 
atkārtojumos (v ēlams vismaz 3), vai vair āk, ja katr ā paraugu 
ņemšanas reiz ē izmanto visu kolbas saturu (apz īmē ar F  T ), 
— testa kolbas masas bilances apr ēķināšanai katrai testa vielas 
koncentrācijai vismaz divas kolbas (apz īmē ar F  M ), 
— tukšais m ēģinājums bez test ējamās vielas, vismaz viena testa 
kolba, kura satur tikai testa ūdeni (apz īmē ar F  B ), 
— standartvielas kontroles m ēģinājums; divas kolbas ar standart ­
vielu (piem ēram, anil īnu vai nātrija benzo ātu 10 μg/l) (apzīmē 
ar F  C ). Standartvielas kontroles nol ūks ir apstiprin āt mikrobu 
aktivitātes minimumu. Ja iesp ējams, var izmantot ar radioakt īvo 
izotopu iez īmētu standartvielu ar ī tad, ja test ējamās vielas no ār­
dīšanos kontrol ē ar ķīmiskajām analīzēm, 
— sterilā kontrole; viena vai divas kolbas, kas satur steriliz ētu testa 
ūdeni, lai konstat ētu iespējamu abiotisku no ārdīšanos vai cit ādu 
ar bioloģiskiem procesiem nesaist ītu testējamās vielas izmanto ­ 
šanu (apz īmē ar F  S ). Bioloģisko aktivit āti var aptur ēt, testa ūdeni 
sterilizējot autokl āvā (121 °C; 20 min) vai pievienojot toksisku 
vielu (piem ēram, nātrija azīdu (NaN  3 ) 10–20 g/l, dz īvsudraba 
hlorīdu (HgCl  2 ) 100 mg/l vai formal īnu 100 mg/l), vai apstarojot 
ar gamma stariem. Ja izmanto HgCl  2 , tas testa ūdens jālikvidē kā 
toksiskie atkritumi. Ūdenim ar lielu pievienoto sedimenta 
daudzumu sterilit āti panākt nav viegli, t ādā gadījumā ieteicama 
atkārtota apstr āde autokl āvā (piemēram, trīs reizes). J āņem vērā, 
ka steriliz ācija autokl āvā var main īt sedimentu sorbcijas īpašības, 
— šķīdinātāja kontrole; satur testa ūdeni un testa ūdeni ar standart ­
vielu; divas kolbas, ar to pašu š ķīdinātāja daudzumu un izman ­
tojot to pašu proced ūru kā testējamajai vielai. Nol ūks ir konstat ēt 
iespējamo nev ēlamo šķīdinātāja ietekmi, nosakot standartvielas 
noārdīšanos.  
Testēšanas plānā jāņem vērā, vai svar īgāk palielin āt atkārtojumu 
skaitu, vai ar ī ņemšanas laiku skaitu. Prec īzs vajadz īgo kolbu skaits 
ir atkarīgs no no ārdīšanās mērījumiem izmantojam ās metodes 
(sk. 1.8.9.1. ieda ļas trešo rindkopu, 1.8.9.4. ieda ļu un 3. pielikumu).  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1196
 
No katras kolbas katr ā paraugu ņemšanas laik ā jāņem divi apakšpa ­
raugi (piem ēram, 5 ml alikvotas). Ja vienam variantam izmanto 
vairākas kolbas, lai var ētu izmantot visu kolbas saturu, katram 
paraugu ņemšanas laikam j āizmanto vismaz divas kolbas (sk. 
1.8.9.1. ieda ļas pirmo rindkopu).  
1.8.9.3.  Kolbu sagatavošana suspend ēto nosēdumu testam [neoblig āti] 
Iepilda vajadz īgos testa ūdens un, ja vajadz īgs, sedimentu tilpumus 
testa traukos (sk. 1.8.5. ieda ļu). Kolbu sagatavošana suspend ēto sedi­
mentu testam ir t āda pati k ā pelaģiskajam testam (sk. 1.8.9.1. un 
1.8.9.2. ieda ļu). Izmanto, v ēlams, seruma pudeles vai l īdzīgas formas 
kolbas. Nosl ēgtas kolbas horizont āli novieto uz krat ītāja platformas. 
Acīmredzot, atv ērtas kolbas ar  14 C neiezīmētām negaistoš ām vielām 
ir jānovieto vertik āli, tādā gadījumā ieteicams izmantot magn ētisko 
maisītāju un magn ētiskos stien īšus ar stikla p ārklājumu. Aerobus 
apstākļu nodrošin āšanai veic pude ļu satura aer āciju. 
1.8.9.4.  Radio ķīmiskās noteikšanas metodes  
Izdalījušos  14 CO 2 daudzumu nosaka tiešos vai netiešos m ērījumos 
(sk. 3. pielikumu). Netieši  14 CO 2 nosaka pēc starpības starp s ākot­
nējo 14 C aktivit āti testa ūdenī vai suspensij ā un kopējo atlikuma 
aktivitāti parauga ņemšanas laik ā, mērot pēc parauga pask ābināšanas 
līdz pH 2–3 un CO  2 izdalīšanas. Tādā veidā tiek aizvad īts neorga ­
niskais ogleklis, un izm ērītā atlikuma aktivit āte attiecin āma uz orga ­
nisko vielu. Netiešu  14 CO 2 noteikšanu neizmanto, ja test ējamās 
vielas no ārdīšanās laikā radušies svar īgākie pārveidošan ās produkti 
ir gaistoši (sk. 3. pielikumu). Ja iesp ējams,  14 CO 2 izdalīšanās jāmēra 
tieši (sk. 3. pielikumu) katr ā paraugu ņemšanas laik ā vismaz vien ā 
testa kolb ā; šī procedūra rada iesp ējas kontrol ēt gan masas bilanci, 
gan biolo ģiskās noārdīšanās procesu, ta ču metodi var izmantot tikai 
testiem, ko veic ar nosl ēgtām kolbām. 
Ja radušos  14 CO 2 mēra tieši testa laik ā, šajā nolūkā testa sākumā 
jāsagatavo vair āk kolbu. Tiešu  14 CO 2 noteikšanu veikt ir ieteicams, 
ja testējamās vielas p ārveidošan ās laikā radušies svar īgākie pārvei­
došanās produkti ir gaistoši. Katr ā mērījumu punkt ā testa papildu 
kolbas pask ābina līdz pH 2–3 un  14 CO 2 uztver iekš ējā vai ārējā 
absorberā (sk. 3. pielikumu).  
Pēc izvēles ar  14 C izotopu iez īmētu testējamo vielu un to galveno 
pārveidošan ās produktu koncentr āciju var noteikt ar radiohromato ­
grāfiju (piem ēram, plānslāņa hromatogr āfiju, RAD-TLC) vai HPLC 
ar radioķīmisko detekt ēšanu.  
Pēc izvēles var noteikt atlikuma radioaktivit ātes fāzu sadalījumu (sk. 
1. pielikumu), un test ējamās vielas nesadal ījušos atlikumu vai t ās 
pārveidošan ās produktus.  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1197
 
Testēšanas beig ās tiešos  14 CO 2 mērījumos nosaka masas bilanci, 
izmantojot atseviš ķas testa kolbas, no kur ām testēšanas laik ā netika 
ņemti paraugi (sk. 3. pielikumu).  
1.8.9.5.  Ķīmisko anal īžu metodes  
Ja ir iesp ējams izmantot jut īgu analīzes metodi, prim āro bioloģisko 
noārdīšanos var nov ērtēt, izmērot testējamās vielas atlikuma kop ējo 
koncentrāciju bez iez īmēšanas a radioakt īvo izotopu. Ja izmanto ar 
radioaktīvu izotopu iez īmētu testējamo vielu (lai noteiktu kop ējo 
mineraliz āciju), paral ēli var izdar īt specifisku ķīmisko anal īzi, lai 
sniegtu noder īgu papildu inform āciju un kontrol ētu proced ūru. Speci­
fiskas ķīmiskās analīzes var izmantot ar ī, lai mērītu pārveidošan ās 
produktus, kas veidojas testa vielas no ārdīšanās laikā, un tas ir ietei ­
cams viel ām, kuru mineraliz ēšanās pusperiods ir liel āks par 
60 dienām. Katram parauga ņemšanas laikam j āmēra un jāreģistrē 
testējamās vielas un p ārveidošan ās produktu koncentr ācija (koncen ­
trācijas veid ā un kā procentu ālais daudzums no lietot ās). Vispār ir 
jāidentificē pārveidošan ās produkti, kas ir detekt ēti pie ≥ 10 % no 
lietotās koncentr ācijas katrā parauga ņemšanas reiz ē, ja nav pien ācīgi 
pamatots cit ādi. Jāapsver arī tādu pārveidošan ās produktu identifik ā­
cijas nepieciešam ība, kuru koncentr ācija pastāvīgi palielin ās, pat ja to 
koncentrācija nepārsniedz iepriekš nor ādīto robežu, jo tas var nor ādīt 
uz noturīgumu. Jāapsver pārveidošan ās produktu analiz ēšanas nepie ­
ciešamība sterilaj ā kontrolē ja uzskata, ka iesp ējama testējamās vielas 
ātra abiotiska p ārveidošan ās (piemēram, hidrol īze). Vajadz ība identi­
ficēt un kvantitat īvi noteikt p ārveidošan ās produktus j āapsver, katru 
gadījumu izskatot atseviš ķi, un tās pamatojumu sniedzot test ēšanas 
pārskatā. Ekstrakcijas metodes ar organisku š ķīdinātāju jāizmanto 
saskaņā ar attiec īgās analītiskās proced ūras aprakst ā sniegtajiem 
norādījumiem.  
Visi paraugi j āglabā 2–4 °C temperat ūrā un bez gaisa piek ļuves, ja 
analīzi veic 24 stundu laik ā (vēlams). Ilg ākai glabāšanai paraugi ir 
jāsasaldē zem – 18 °C vai ķīmiski jākonservē. Paraugu konserv ē­ 
šanai pask ābināšana nav ieteicama, jo pask ābināti paraugi var b ūt 
nestabili. Ja paraugus neanaliz ē 24 stundu laik ā un tie tiek glab āti 
ilgāk, ir jāveic pētījums par stabilit āti glabājot, lai par ādītu, ka nosa ­
kāmā viela, glab ājot – 18 °C temperat ūrā vai konserv ēšanas apst āk­ 
ļos ir stabila. Ja anal ītiskajā metodē ietilpst ekstrakcija ar š ķīdinātāju 
vai cietās fāzes ekstrakciju (CFE), ekstrakcija j āveic tūlīt pēc paraugu 
ņemšanas vai p ēc glabāšanas vēsumā ne ilgāk par 24 stund ām. 
Atkarībā no anal ītiskās metodes jut ības var b ūt vajadzīgi lielāki 
parauga tilpumi nek ā norādīts 1.8.1. ieda ļā. Testēšana ērti izdarāma 
ar viena litra paraugiem 2–3 litru tilpuma kolb ās, kas dod iesp ējas 
analīzēm ņemt apmēram 100 ml tilpuma paraugus.  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1198
 
2. DATI UN TEST ĒŠANAS P ĀRSKATS  
2.1. REZULT ĀTU APSTR ĀDE 
2.1.1.  Datu atlikšana  
Paraugu ņemšanas laiku noapa ļo līdz veselām stundām (ja vien viela 
ievērojami neno ārdās minūšu līdz dažu stundu laik ā), bet nevis l īdz 
veselam skaitam dienu. Test ējamās vielas atlikuma aktivit āti (ar  14 C 
iezīmētām vielām) vai atlikuma koncentr āciju (neiez īmētām vielām) 
atkarībā no laika atliek uz grafika line ārās un puslogaritmisk ās koor­
dinātēs (sk. 1.a, 1.b att ēlu). Ja ir notikusi no ārdīšanās, salīdzina 
rezultātus no kolb ām F  T ar rezultātiem no kolb ām F  S . Ja rezult ātu 
vidējie lielumi no kolb ām ar test ējamo vielu (F  T ) un no sterilaj ām 
kolbām (F  S ) atšķiras mazāk par 10 %, var pie ņemt, ka nov ērotā 
noārdīšanās galvenok ārt ir abiotiska. Ja no ārdīšanās kolbās F  S ir 
mazāka, skaitļus var izmantot, lai kori ģētu tos, kas ieg ūti ar kolb ām 
F T (atņemot) nov ērtētu bioloģiskās noārdīšanās pakāpi. Ja veic svar ī­
gāko pārveidošan ās produktu anal īzes, to veidošan ās un samazin ā­ 
šanās grafiki ir j āsniedz papildus test ējamās vielas daudzuma sama ­
zināšanās grafikam.  
Pēc noārdīšanās līknes (puslogaritmiskais grafiks) nosaka kav ēšanās 
fāzes ilgumu t  L , ekstrapol ējot tās lineāro daļu uz nulles no ārdīšanos 
vai nosakot laiku, kur ā noārdījušies aptuveni 10 % vielas (sk. 1.a un 
1.b att.). No puslogaritmisk ā grafika nov ērtē pirmās kārtas ātruma 
konstanti k un t ās standartk ļūdu pēc naturālā logaritma ln line ārās 
regresijas (  14 C atlikuma aktivit ātei vai testa vielas atlikuma koncen ­
trācijai) atkar ībā no laika. Jo īpaši ar  14 C mērījumiem izmanto tikai 
datus, kas pieder īgi līknes sākotnējai lineārajai daļai pēc kavēšanās 
fāzes beigām, un dod priekšroku dažu reprezentat īvu datu izv ēlei, 
nevis lielāka skaita maz āk drošu datu izv ēlei. Nenoteikt ība šajā gadī­
jumā iekļauj kļūdas, kas piem īt ieteicamajai izm ērīto 14 C atlikuma 
aktivitāšu izmantošanai (sk. turpm āk). Dažk ārt var būt jāaprēķina 
divas daž ādas ātruma konstantes, ja no ārdīšanās notiek div ās fāzēs. 
Šajā nolūkā definē divas atš ķirīgas noārdīšanās līknes fāzes. Ātruma 
konstanti k un pussadal īšanās periodu t  ½ = ln2/k apr ēķina katram 
atkārtojumam, ja apakšparaugus ņem no vienas kolbas, vai izman ­
tojot vidējās vērtības, ja katr ā parauga ņemšanas laik ā izmanto visu 
vienas kolbas saturu (sk. 1.8.9.2. ieda ļas pēdējo rindkopu). Pirmaj ā 
gadījumā ātruma konstante un pussadal īšanās periods j ānorāda 
katram atk ārtojumam atseviš ķi, to vidējā vērtība ar standartk ļūdu. 
Ja ir izmantotas lielas test ējamās vielas koncentr ācijas, noārdīšanās 
līkne var iev ērojami atš ķirties no taisnes (puslogaritmiskais grafiks), 
un pirmās kārtas kinētika var neb ūt spēkā. Tāpēc nav noz īmes 
noteikt pussadal īšanās periodu. Tom ēr ierobežot ā datu diapazon ā 
var izmantot pseidopirm ās kārtas kinētiku un noteikt pusno ārdīšanās 
laiku DT  50 (laiku, kur ā sasniedz 50 % no ārdīšanos). Tom ēr jāievēro, 
ka noārdīšanās gaitu ārpus izraudz ītajam datu diapazonam p ēc DT  50 
nevar prognoz ēt, un ka apraksta tikai konkr ēto datu kopumu. 
Pieejamas datu anal īzes metodes statistikas apr ēķinu veikšanai un 
līknes aproksim ācijai, un šim nol ūkam ieteicams izmantot min ētā 
veida programmat ūru. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1199
 
Ja veic specifiskas ķīmiskās analīzes, prim ārās noārdīšanās ātruma 
konstantes un pussadal īšanās periodus nosaka kop ējai mineraliz ācijai, 
kā norādīts iepriekš. Ja limit ējošais process ir prim ārā noārdīšanās, 
var izmantot datu punktus no visas no ārdīšanās gaitas. T ā tas ir 
tāpēc, ka mērījumi ir tieši, pretstat ā 14 C aktivitātes mērījumiem.  
Ja izmanto ar  14 C izotopu iez īmētas vielas, masas bilanci izsaka 
procentos no lietot ās sākotnējās koncentr ācijas vismaz testa beig ās. 
2.1.2.  Atlikuma aktivit āte 
Ja noārdās ar  14 C iezīmētā organisk ās vielas da ļa, lielākā 14 C daļa 
pārvēršas par  14 CO 2 , bet otra da ļa tiek izmantota biomasas pieau ­
gumam un/vai ārpusšūnu metabol ītu sintēzei. Tāpēc pilnīgā “galīgā” 
vielas biolo ģiskā noārdīšanās nenotiek t ās oglekļa 100 % p ārvēršanās 
par 14 CO 2 . Biosintēzes produktos saist ītais 14 C turpmāk lēni izdalās 
14 CO 2 veidā “sekundārās mineraliz ācijas” dēļ. Šo iemeslu d ēļ orga­
niskā 14 C atlikuma aktivit ātes (mērītas pēc CO  2 izdalīšanās) vai  
14 CO 2 atlikuma aktivit āte atkarībā no laika, uzr āda “astes” p ēc noār­
dīšanās beigām. Tas apgr ūtina kinētikas interpret āciju, un tāpēc noār­
dīšanās ātruma konstantes noteikšanai parasti izmanto tikai l īknes 
sākuma da ļu (pēc kavēšanās fāzes beigām un pirms ir sasniegta 
apm. 50 % no ārdīšanās). Noārdīšanās procesa laik ā kopējā atlikuma 
organiskā 14 C aktivit āte vienm ēr ir lielāka par  14 C aktivit āti, kas 
saistīta ar vēl nenoārdījušos test ējamo vielu. Ja test ējamās vielas 
noārdīšanās notiek p ēc pirmās kārtas reakcijas meh ānisma un 
konstanta da ļa α mineraliz ējas par CO  2 , 14 C noārdīšanās līknes 
sākotnējais virziena koeficients – sl īpums (kop ējā organisk ā 14 C 
attiecība pret laiku) ir α reizinājums ar atbilstoš ās testējamās vielas 
(vai precīzāk ar  14 C iezīmētās testējamās vielas da ļas) koncentr ācijas 
līknes virziena koeficientu. Ja izmanto nekori ģētus kopējās organisk ā 
14 C aktivitātes mērījumus, apr ēķinātā sadalīšanās ātruma konstante 
tāpēc būs konservat īvs lielums. Literat ūrā aprakstītas proced ūras 
testējamās vielas koncentr ācijas aprēķināšanai pēc izmērītām radio­ 
ķīmiskām aktivit ātēm, pamatojoties uz daž ādiem vienk āršojošiem 
pieņēmumiem (2)(9)(10)(11). T ādas proced ūras vienk āršāk izmanto ­
jamas viel ām, kas ātri noārdās. 
2.2. REZULT ĀTU INTERPRET ĀCIJA  
Ja tiek konstat ēts, ka k nav atkar īga no pievienot ās koncentr ācijas 
(t. i., ja apr ēķinātā k vērtība ir aptuveni vien āda pie daž ādām testē­
jamās vielas koncentr ācijām), var pie ņemt, ka izmantotajiem test ē­ 
šanas apst ākļiem, t. i., test ējamajai vielai, ūdens paraugam un testa 
temperatūrai, reprezentat īva ir pirm ās kārtas reakcijas ātruma 
konstante. Cikt āl rezultātus var visp ārināt vai ekstrapol ēt uz citām 
sistēmām, ir jānovērtē eksperta sl ēdzienā. Ja izmanto lielu test ējamās 
vielas koncentr āciju un tāpēc noārdīšanās nenotiek atbilstoši pirm ās 
kārtas kinētikai, datus nevar izmantot pirm ās kārtas reakcijas ātruma 
konstantes vai atbilstoš ā pussadal īšanās perioda tiešai apr ēķināšanai. 
Tomēr datus, kas ieg ūti testā ar augstu test ējamās vielas koncentr ā­
ciju, var izmantot, lai nov ērtētu kopējo mineraliz ācijas pakāpi un/vai 
identificētu un kvantitat īvi noteiktu p ārveidošan ās produktus.  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1200
 
Ja ir zin āmi citu no ārdīšanās procesu ātrumi, kas nav biolo ģiskā 
noārdīšanās, (piemēram, hidrol īzes vai iztvaikošanas) ātrumi, aptu ­
venai biolo ģiskās noārdīšanās ātruma apr ēķināšanai tos var at ņemt no 
testa laikā novērotā kopējā noārdīšanās ātruma. Hidrol īzes datus var, 
piemēram, iegūt no steril ās kontroles vai no paral ēla testa, kur ā 
izmanto liel āku testējamās vielas koncentr āciju. 
Netiešo un tiešo  14 CO 2 noteikšanu (1.8.9.4. ieda ļa un 3. pielikums) 
var izmantot tikai, lai izm ērītu testa vielas mineraliz āciju līdz CO  2 . 
Radiohromatogr āfiju (RAD-TLC) vai HPLC var izmantot, lai anali ­
zētu ar  14 C iezīmētas testa vielas koncentr āciju un galveno p ārvei­
došanās produktu veidošanos (1.8.9.4. ieda ļas trešā rindkopa). Lai 
varētu tieši nov ērtēt pussadal īšanās periodu, ir nepieciešams, lai 
klāt nebūtu svarīgākie pārveidošan ās produkti (defin ēti kā ≥ 10 % 
no pievienot ās testējamās vielas daudzuma). Ja t ā definētie galvenie 
pārveidošan ās produkti ir kl āt, nepieciešams s īks datu nov ērtējums. 
Šim nolūkam var veikt atk ārtotu test ēšanu un/vai p ārveidošan ās 
produktu identific ēšanu (sk. 1.8.9.5. ieda ļas pirmo rindkopu), ja 
vien pārveidošan ās produktu rezult ātu nevar pamatoti nov ērtēt no 
pieredzes (piem ēram, no inform ācijas par no ārdīšanās ceļiem). Tā 
kā testējamās vielas oglek ļa daļa, kas pārvēršas par CO  2 , mainās 
(galvenok ārt atkarībā no testējamās vielas koncentr ācijas un citiem 
pieejamiem substr ātiem, test ēšanas apst ākļiem un mikroorganismu 
kopuma), šis tests ne ļauj tieši nov ērtēt galīgo bioloģisko noārdīšanos, 
kā tas ir  DOC  izzušanas test ā, bet rezult āts ir līdzīgs respirometrijas 
testā iegūtajam rezult ātam. Mineraliz ācijas pak āpe tāpēc ir mazāka 
vai vienāda ar galīgās bioloģiskās noārdīšanās minimālo līmeni. Lai 
iegūtu pilnīgāku ainu par gal īgo bioloģisko noārdīšanos (mineraliz ā­
ciju un izmantošanu biomasas veidošanai), testa beig ās jāveic  14 C 
fāzu sadalījuma anal īze (sk. 1. pielikumu). Cieto da ļiņu masā esošais  
14 C daudzums sast āv no bakt ēriju biomas ā ietvertā 14 C, un no  14 C, 
ko ir sorb ējušas organisk ās daļiņas. 
2.3. TEST ĒŠANAS METODES VALID ĀCIJA  
Ja standartviela sagaid āmajā laika interv ālā nenoārdās (anilīns un 
nātrija benzo āts parasti no ārdās mazāk nekā divās nedēļās), iegūtie 
testēšanas rezult āti ir apšaub āmi, un tie ir j āverificē vai testēšana 
jāatkārto ar jaunu ūdens paraugu. P ēc ISO metodes veikt ā starplabo ­
ratoriju sal īdzinošajā testēšanā, kurā piedalījās septiņas Eiropas labo ­
ratorijas, noteikt ās koriģētās anilīna noārdīšanās ātruma konstantes 
bija diapazon ā no 0,3 l īdz 1,7 dienas  –1 ar vidējo vērtību 0,8 d  –1 
20 o C temperat ūrā un ar standartk ļūdu ± 0,4 d  –1 (t ½ = 0,9 dienas). 
Parastie kav ēšanās laiki bija 1 l īdz 7 dienas. Analiz ētajos ūdens 
paraugos bakt ēriju biomasas daudzums atbilda 10  3 -10 4 kolonijas 
veidojošām vienībām (KVV) vien ā mililitrā. Noārdīšanās ātrumi ar 
barības vielām bagātos Eiropas vidienes ūdeņos bija liel āki nekā 
Ziemeļu oligotrofajos ūdeņos, kas var ētu būt izskaidrojams ar 
trofiskā režīma atšķirībām vai ar vielu iepriekš ēju iedarbību. 
Kopējai atgūstamībai (masas bilancei) testa beig ās jābūt no 90 % l īdz 
110 % ar radioakt īvo izotopu iez īmētām vielām, bet neiez īmēto vielu 
sākotnējai atgūstamībai eksperimenta s ākumā jābūt no 70 % l īdz 
110 %. Tom ēr norādītie diapazoni j āinterpretē tikai kā mērķa 
vērtības, un tie nav j āizmanto par test ēšanas rezult ātu pieņemamības 
kritērijiem.  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1201
 
3. TEST ĒŠANAS P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā skaidri jānorāda testēšanas paņēmiens, t. i., pela ­ 
ģiskais vai suspend ētu sedimentu tests, un test ēšanas pārskatā jābūt 
arī vismaz š ādai inform ācijai.  
Testējamās vielas un standartvielas:  
— vispārējie nosaukumi, ķīmiskie nosaukumi (ieteicams izmantot 
IUPAC un/vai  CAS  nosaukumu),  CAS  numuri, strukt ūrformulas 
(norādot 14 C vietu, ja izmanto ar radioakt īvo izotopu iez īmētu 
vielu), un test ējamās vielas un standartvielas attiec īgās fizikāli 
ķīmiskās īpašības (sk. 1.5. un 1.6. ieda ļu), 
— ķīmiskie nosaukumi,  CAS  numuri, strukt ūrformulas (nor ādot 14 C 
vietu, ja izmanto radioakt īvi iezīmētu vielu) un attiec īgās fizikāli 
ķīmiskās īpašības vielām, ko izmanto par standartiem p ārveido­ 
šanās produktu identific ēšanai un kvantitat īvai noteikšanai,  
— testējamās vielas un standartvielu t īrība (piemais ījumi),  
— iezīmētās vielas radio ķīmiskā tīrība un īpatnējā aktivitāte (attie­
cīgā gadījumā). 
Virszemes ūdens:  
Par ņemto ūdens paraugu j āsniedz vismaz š āda inform ācija: 
— parauga ņemšanas vietas atrašan ās un apraksts, iek ļaujot, ja 
iespējams, pies ārņojuma vēsturi,  
— parauga ņemšanas datums un laiks,  
— barības vielas (kop ējais N, amonijs, nitr īti, nitrāti, kopējais P, 
šķīstošie ortofosf āti), 
— ņemšanas dzi ļums,  
— parauga izskats (piem ēram, krāsa un duļķainība), 
— DOC  un TOC , 
— bioloģiskais skābekļa patēriņš (BSP),  
— temperat ūra un pH ņemšanas viet ā un laikā, 
— skābekļa saturs, vai redokspotenci āls (obligāti tikai, ja apst ākļi 
nav acīmredzami aerobi),  
— sāļu saturs vai elektrovad ītspēja (jūras ūdens un s āļūdens gad ī­
jumā), 
— suspend ēto vielu saturs (ja paraugs ir du ļķains),  
— iespējama cita veida inform ācija par parauga ņemšanas vietu 
parauga ņemšanas laik ā (piemēram, pašreiz ējie vai v ēsturiskie 
dati par upju vai j ūras straumju pl ūsmas ātrumu, tuv ējām lielām 
izplūdēm un izpl ūžu veidu, laika apst ākļiem pirms parauga 
ņemšanas laika).  
Un neoblig āti: 
— mikrobu biomasa (piem ēram, kolonijas veidojošo vien ību 
skaits vai tieš ā šūnu skaitīšana mikroskop ā, izmantojot akrid īno­
ranžo),  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1202
 
— neorganisk ā oglekļa saturs,  
— Hlorofila-a koncentr ācija kā aļģu biomasas specifisks r ādītājs. 
Ja veic suspend ēto sedimentu testu, papildus j āsniedz šāda inform ā­
cija par sedimentiem:  
— sedimentu ņemšanas dzi ļums,  
— sedimentu izskats (piem ēram, krāsaini, dūņaini, mālaini vai smil ­ 
šaini),  
— tekstūra (piem ēram, rupju smilšu, smalku smilšu, sanesu un 
mālu %),  
— suspend ēto cieto vielu sausnas masa g/l,  TOC  koncentr ācija vai 
masas zudums izkv ēlinot kā organisko vielu satura m ērs, 
— pH,  
— skābekļa saturs vai redokspotenci āls (obligāti tikai tad, ja apst ākļi 
nav acīmredzami aerobi).  
Testēšanas apst ākļi: 
— paraugu glab āšanas ilgums no paraugu ņemšanas laika l īdz testē­ 
šanai laboratorij ā, parauga glab āšana un t ā sagatavošana, test ē­ 
šanas datumi,  
— pielietotais test ējamās vielas daudzums, test ējamā koncentr ācija 
un izmantot ā standartviela,  
— testējamās vielas lietošanas metode, iek ļaujot šķīdinātāju izman­
tošanu,  
— lietotā virszemes ūdens un nos ēdumu (ja tos lieto) tilpums un 
katrā paraugu ņemšanas laik ā analīzei ņemtā parauga tilpums,  
— izmantot ās testēšanas sist ēmas apraksts.  
Ja testēšana nav j āveic tums ā, informācija par “izklied ētā apgaismo ­
juma” apst ākļiem: 
— inform ācija par metodi(- ēm), kas lietota(-as) sterilai kontrolei 
(piemēram, autoklav ēšanas temperat ūra, ilgums un skaits),  
— inkub ācijas temperat ūra, 
— inform ācija par anal ītiskajām metod ēm un par metod ēm, kas 
izmantotas radio ķīmiskajos m ērījumos, masas bilances noteik ­ 
šanai, un f āzu sadalījuma mērījumos (ja tie veikti),  
— atkārtojumu skaits.  
Rezultāti: 
— atgūstamība procentos (sk. 1.7.1. ieda ļu); 
— izmantoto anal ītisko metožu atk ārtojamība un jut ība, iekļaujot 
noteikšanas robežu ( LOD ) un kvantitat īvās noteikšanas robežu 
(LOQ ) (sk. 1.7.2. ieda ļu); ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1203
 
— visi m ērījumu dati (iek ļaujot paraugu ņemšanas laikus) un apr ē­ 
ķinātās vērtības tabulas veid ā, un noārdīšanās līknes; katrai testa 
koncentrācijai un katra atk ārtojuma kolbai p ārskatā norāda loga­
ritmiskā grafika sl īpuma virziena line ārās korelācijas koeficientu, 
aprēķināto kavēšanās fāzes ilgumu un pirm ās kārtas vai pseido ­
pirmās kārtas ātruma konstanti (ja iesp ējams) un atbilstošo 
pusnoārdīšanās periodu (vai pusperiodu t  50 ); 
— attiecīgās vērtības norāda kā atsevišķos atkārtojumos nov ēroto 
rezultātu – piem ēram, kav ēšanās fāzes ilguma, no ārdīšanās 
ātruma konstantes un pusno ārdīšanās perioda (vai t  50 ) – vidējās 
vērtības; 
— sistēmas klasifik āciju kā neadaptētu vai adapt ētu, spriežot no 
noārdīšanās līknes rakstura un test ējamās koncentr ācijas iesp ē­
jamās ietekmes;  
— galīgās masas bilances p ārbaudes rezult āti un fāzu sadalījuma 
mērījumu rezult āti (ja tādi ir);  
— mineraliz ētā 14 C daļa un, ja ir izmantotas specifiskas anal īzes, 
primārās noārdīšanās galīgais līmenis;  
— lietotās vielas un attiec īgā gadījumā svarīgāko pārvēršanās 
produktu identifik ācija, mol ārā koncentr ācija un procenti (sk. 
1.8.9.5. ieda ļas pirmo rindkopu);  
— ja vajadz īgs, iespējamais pārveidošan ās mehānisms;  
— rezult ātu izvērtējums.  
4. LITERAT ŪRA 
1. OECD TG 309 (2004) Aerobic Mineralisation in surface water – 
Simulation Biodegradation Test  
2. ISO/DIS 14592–1 (1999) Water quality – Evaluation of the 
aerobic biodegradability of organic compounds at low concen ­
trations – Part 1: Shake flask batch test with surface water or 
surface water/sediment suspensions.  
3. Testing Method C.23. Aerobic and anaerobic transformation in 
soil. 
4. Testing Method C.24. Aerobic and anaerobic transformation in 
aquatic sediments.  
5. OECD (1993). Guidelines for the Testing of Chemicals. OECD, 
Paris.  
6. ISO 8245 (1999). Water quality – Guidelines on the determina ­
tion of total organic carbon (TOC) and dissolved organic carbon (DOC).
 
7. ISO 10634 (1995). Water quality – Guidance for the preparation 
and treatment of poorly water-soluble organic compounds for the 
subsequent evaluation of their biodegradability in an aqueous medium.
 
8. OECD draft (2000). Guidance Document on aquatic toxicity 
testing of difficult substances and mixtures. Environmental 
Health and Safety Publications. Series on Testing and Asses ­
sment. No 22  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1204
 
9. Simkins, S. and Alexander, M. (1984). Models for mineraliza ­
tion kinetics with the variables of substrate concentration and 
population density. Appl. Environ. Microbiol.47, 394–401.  
10. Ingerslev, F. and N. Nyholm. (2000). Shake-flask test for deter ­
mination of biodegradation rates of  14 C-labeled chemicals at low 
concentrations in surface water systems. Ecotoxicol. Environ. 
Saf. 45, 274–283.  
11. ISO/CD 14592–1 (1999). Ring test report: Water Quality – 
Evaluation of the aerobic biodegradability of organic compounds at low concentrations part 1 – report of 1998/1999 ring-test. Shake flask batch test with surface water or surface water/ ­
sediment suspensions.
 ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1205
 
1. papildin ājums  
14 C fāzu sadalījums  
Lai pārbaudītu proced ūru, atlikuma kop ējo organisk ā 14 C aktivitāti (TOA ) para­
stajiem m ērījumiem papildus j āveic masas bilances m ērījumi, kurā ietilpst izdal ītā 
14 CO 2 tieša noteikšana p ēc uztveršanas absorber ā (sk. 3. pielikumu). Pati par sevi 
pozitīva 14 CO 2 veidošanās bilance ir tiešs pier ādījums par biolo ģisko noārdīšanos 
pretstatā abiotisk ās noārdīšanās vai citiem zudumu meh ānismiem, piem ēram, 
iztvaikošanai vai sorbcijai. Noder īgu papildu inform āciju, kas raksturo biolo ģisko 
noārdīšano, var ieg ūt no TOA  sadalījuma mērījumiem starp izš ķīdušo stāvokli 
(izšķīdušā organisk ā 14 C aktivitāte, DOA ) un stāvokli cieto da ļiņu veidā (daļiņu 
organiskā 14 C aktivitāte, POA ) pēc daļiņu atdalīšanas ar membr ānfiltrāciju vai 
centrifugēšanu.  POA  sastāv no testa vielas, kas sorb ēta uz mikrobu biomasas un 
uz citām daļiņām, papildus testa vielas ogleklim, kas ir izmantots jauna š ūnu 
materiāla sintēzei un tādējādi iekļauts daļiņu biomasas frakcij ā. Izšķīdušā 14 C 
organiskā materiāla veidošanos var nov ērtēt kā DOA  bioloģiskās noārdīšanās 
beigās (līknes plato da ļa noārdīšanās izmaiņu laika grafik ā). 
Atlikuma  14 C fāzu sadalījumu paraugos nov ērtē, tos filtr ējot caur 0,22 μm vai 
0,45 μm membr ānas filtru no materi āla, kas neadsorb ē ievērojamus test ējamās 
vielas daudzumus (piem ēroti var b ūt polikarbon āta filtri). Ja testa vielas sorbcija 
uz filtra ir p ārāk liela, lai to var ētu neņemt vērā (jāpārbauda pirms eksperimenta), 
filtrēšanas viet ā var izmantot ultracentrifug ēšanu (2 000 g; 10 min).  
Ar filtrātu vai centrifug ātu rīkojas, kā 3. pielikum ā aprakstīts par nefiltr ētiem 
paraugiem. Membr ānas filtrus izš ķīdina piem ērotā scintilāciju šķidrumā un 
skata, kā parasts, parasti izmantojot tikai ārējā standarta koeficienta metodi, lai 
koriģētu vājinājumu, vai lieto parauga oksid ētāju. Ja ir izmantota centrifug ēšana, 
no daļiņu frakcijas izveidojušos granulu atk ārtoti suspend ē 1–2 ml destil ēta 
ūdens, un mazg āšanas ūdeni pārnes scintil āciju stobri ņā. Pēc tam divas reizes 
skalo ar 1 ml destil ēta ūdens un mazg āšanas ūdeni pārnes stobri ņā. Vajadzības 
gadījumā suspensiju var iek ļaut gelā šķidruma scintil āciju skait īšanai.  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1206
 
2. papildin ājums  
Pusnepārtrauktā procedūra 
Lai panāktu grūti noārdāmu vielu pietiekamu no ārdīšanos, inkub ācija var b ūt 
jāveic vairākus mēnešus. Test ēšanas ilgums parasti nedr īkst pārsniegt 60 dienas, 
ja vien s ākotnējā ūdens parauga īpašības netiek saglab ātas, atjaunojot testa 
suspensiju. Ja suspensiju neatjaunojot test ējamās vielas no ārdīšanās ir sākusies 
pirmo 60 dienu laik ā, testēšanas laiku var paildzin āt ne vairāk kā līdz 90 dien ām. 
Ilgstošas inkub ācijas laikā dažādu zudumu veidošan ās mehānismu dēļ un ūdens 
paraugā samazinoties galveno bar ības vielu saturam un izs īkstot prim ārajiem 
oglekļa substrātiem, var samazin āties mikroorganismu daudzveid ība. Tāpēc, lai 
pareizi noteiktu l ēni noārdošos vielu no ārdīšanās ātrumu, ir ieteicams izmantot 
pusnepārtraukto testu. Tests j āuzsāk, izmantojot pusnep ārtraukto proced ūru, ja, 
pamatojoties uz iepriekš ējo pieredzi, ir sagaid āms, ka 20 % vielas no ārdīšanās 
sasniegšanai b ūs trīs mēnešu ilgs inkub ācijas periods. Var ar ī parasto s ēriju testu 
var nomain īt ar pusnep ārtraukto testu, ja s ēriju proced ūrā aptuveni 60 dien ās 
testējamās vielas no ārdīšanās nav nov ērota. Pusnep ārtraukto proced ūru var 
izbeigt un test ēšanu turpin āt kā sēriju testu gad ījumos, kad tiek nov ērota nozī­
mīga noārdīšanās (piemēram, > 20 %).  
Pusnepārtrauktajā testā ik pēc divām nedēļām aptuveni vienu trešda ļu no test ē­
jamās suspensijas tilpuma aizst āj ar svaigi ņemtu ūdeni, kam s ākotnējā koncen­
trācijā pievienota test ējamā viela. Ja veic suspend ēto sedimenta testu, kas nav 
neobligāti, aizstāšanas ūdenim tāpat pievieno ar ī sedimentus s ākotnējā koncentr ā­
cijā (no 0,01 l īdz 1 g/l). Veicot testu ar suspend ētām sedimentu ciet ām vielām, ir 
svarīgi, lai test ējamā sistēma tiktu uztur ēta pilnīgi suspend ētā stāvoklī arī ūdens 
atjaunošanas laik ā, un lai uztur ēšanās laiks sist ēmā cietajām vielām un ūdenim 
būtu identisks, cit ādi var zust paredz ētā līdzība ar homog ēnu ūdens sistēmu bez 
fiksētām fāzēm. Šo iemeslu d ēļ, ja izmanto pusnep ārtraukto proced ūru, vēlama ir 
suspendēto sedimentu koncentr ācija norādītā intervāla mazākajā daļā. 
Testējamās vielas pievienošana noz īmē, ka testējamās vielas s ākotnējā koncentr ā­
cija ar testa suspensijas da ļējo atjaunošanu netiek p ārsniegta un t ādējādi tiek 
novērsta adapt ācija, kas bieži nov ērojama pie liel ām testējamo vielu koncentr ā­
cijām. Tā kā procedūrā ietilpst atk ārtota inokul ācija un noplicin āto barības vielu 
un primāro substrātu kompens ācija, mikroorganismu s ākotnējā daudzveid ība tiek 
atjaunota, un test ēšanas ilgumu princip ā var pagarin āt bezgalīgi. Ja izmanto 
pusnepārtraukto proced ūru, ir svar īgi atzīmēt, ka test ējamās vielas atlikuma 
koncentrācija ir jākoriģē, ņemot vērā testējamās vielas daudzumus, ko katr ā 
atjaunošanas proced ūrā pievieno un aizvada. Savienojumiem, kas sorb ējas maz, 
savstarpēji aizstājamas koncentr ācijas ir test ējamās vielas kop ējā un izšķīdušās 
daļas koncentr ācija. Sorbcija ir nenoz īmīga (< 5 %) nor ādītajos apst ākļos 
(0,1 1 g cietas vielas/l) viel ām, kurām log Kow < 3 (sp ēkā neitrāliem lipof īliem 
savienojumiem). To raksturo š āds aprēķina piemērs. 0,1 g/l cietu vielu aptuveni 
atbilst 10 mg oglek ļa litrā (oglekļa daļa f C = 0,01). Pie ņemot, ka  
log K  ow (testējamai vielai) = 3  
K oc = 0,42 × K  ow 
sadalījuma koeficients K  d = f C × K  oc 
tādā gadījumā izšķīdusī daļa no kop ējās koncentr ācijas (C- ūdens 
(C w )/C-kopējā (C t ) ir: 
C w /C t = 1/(1 + K  d × SS) = 1(1 + K  oc × f C × SS) = 1/(1 + 0,42 × 10  3 × 0,01 × 
0,1 x 10  –3 ) = 0,999  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1207
 
3. papildin ājums  
14 CO  2 noteikšana  
14 CO  2 netieša noteikšana  
Rutīnas mērījumiem netieš ā metode parasti ir maz āk laikietilp īga un ir pati 
precīzākā, ja testējamā viela ir negaistoša un t ās pārveidošan ās produkti nav 
gaistoši. Nefiltr ētus paraugus, piem ēram, 5 ml tilpuma paraugus, p ārnes scintil ā­
ciju stobri ņos. Piem ērota paraugu s ākotnējā aktivitāte ir 5 000 dpm- 
10 000 dpm (80–170 Bq), bet minim ālā sākotnējā aktivitāte ir aptuveni 
1 000 dpm. P ēc paskābināšanas līdz pH 2–3 ar 1–2 pilieniem koncentr ētas 
H 3 PO 4 vai HCl ir j āizdala CO  2 . CO  2 var aizvad īt, barbotējot cauri gaisu aptuveni 
½–1 stundu. Otra iesp ēja ir 1–2 stundas stobri ņus intensīvi kratīt (piemēram, uz 
mikroplašu krat ītāja), vai maisot ne tik intens īvi, atstāt līdz nākamajai dienai. 
CO 2 izdalīšanas efektivit āte ir jāpārbauda (paildzinot aer ēšanas vai krat īšanas 
laiku). P ēc tam jāpievieno scintil āciju šķidrums, kas piem ērots skait īšanai 
ūdens paraugos, paraugs j āhomogeniz ē vorteksā, un ar š ķidruma scintil āciju 
skaitīšanu jānosaka radioaktivit āte, atņemot fona aktivit āti, kas noteikta tukšajiem 
paraugiem (F  B ). Ja testa ūdens nav ļoti krāsains vai nesatur ciet ās daļiņas lielā 
koncentrācijā, paraugi parasti uzr āda vienādu dzēšanu, un ir pietiekami izdar īt 
dzēšanas kori ģēšanu, izmantojot ārējo standartu. Ja testa ūdens ir stipri kr āsains, 
var būt nepieciešama dz ēšanas korekcija, izmantojot iekš ējo standartu. Ja da ļiņu 
koncentrācija ir ļoti liela, var neb ūt iespējams iegūt homogēnu šķīdumu vai gelu, 
vai arī dzišanas atš ķirības starp paraugiem var b ūt lielas. T ādā gadījumā testa 
maisījumam var izmantot turpin ājumā aprakstīto skaitīšanas metodi. Ja testu 
izdara kā suspend ētu sedimentu testu,  14 CO 2 mērījumus var izdar īt netieši – 
ņemt homog ēnu 10 ml testa ūdens/suspensijas paraugu un atdal īt fāzes, centrifu ­
gējot ar piem ērotu ātrumu (piem ēram, 40 000 m/s  2 15 min). P ēc tam ar ūdens 
fāzi rīkojas, kā aprakstīts iepriekš. Cieto da ļiņu fāzē (POA ) 14 C aktivitāte jāno­
saka, sedimentus atk ārtoti suspend ējot nelielā daudzum ā destilēta ūdens, pārnesot 
scintilāciju stobri ņos un pievienojot scintil āciju šķidrumu, lai veidotos gels (šim 
nolūkam ir pieejami īpaši scintil āciju šķidrumi). Atkar ībā no daļiņu īpašībām 
(piemēram, organisk ās vielas satura) var b ūt lietderīgi paraugu l īdz nākamajai 
dienai atst āt iedarboties ar audus š ķīdinošu vielu, un tad pirms scintil āciju 
šķidruma pievienošanas homogeniz ēt ar vorteksu. Cita  POA  noteikšanas metode 
ir sadedzin āšana skābekļa pārākumā, izmantojot parauga oksid ētāju. Skaitīšanai 
noteikti j āizmanto iekš ējie standarti, un var b ūt javeic dz ēšanas korekcijas, 
pievienojot iekš ējo standartu katram atseviš ķajam paraugam.  
14 CO  2 tiešā noteikšana  
Ja 14 CO 2 izdalīšanos mēra tieši, tas ir j ādara, sakomplekt ējot testa s ākumā vairāk 
kolbu, un katr ā mērīšanas punkt ā izlietojot visu testa kolbu saturu, ko pask ābina 
līdz pH 2–3 un uztverot  14 CO 2 iekšējā (kas testa s ākumā ievietots katr ā testa 
kolbā) vai ārējā absorbent ā. Par absorb ējošo vidi var izmantot s ārmu (piem ēram, 
1 N NaOH š ķīdumu vai NaOH granulas), etanolam īnu vai tirdzniec ībā pieejamus 
absorbentus uz etanolam īna bāzes. Lai tieši noteiktu  14 CO 2 , kolbas j ānoslēdz, 
piemēram, ar butilkau čuka membr ānām. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1208
 
1a. attēls 
Datu aritm ētiskas atlikšanas piem ērs (atlikuma aktivit āte atkarībā no laika)
  
1b. attēls 
Puslogaritmisk ās datu atlikšanas piem ērs (atlikuma aktivit ātes ln atkar ībā no laika)
  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1209
 
C.26.  LEMNA  SP. AUGŠANAS INHIB ĒŠANAS TESTS  
1. METODE  
Šī metode ir l īdzvērtīga OECD TG 221 (2006) (1). Pan ākta plaša 
vienošanās starp ES iest ādēm, ka Lemna tests ir piem ērota alternat īva 
alģu testam stipri kr āsainām vielām (2)(3).  
1.1. IEVADS  
Šī testēšanas metode paredz ēta vielu toksisk ās iedarbības novērtē­ 
šanai uz  Lemna  jeb ūdensziedu ģints saldūdens augiem. T ās pamatā 
ir esošās metodes (4, 5, 6, 7, 8, 9), ta ču šeit aprakst ītās metodes 
modificētas saskaņā ar jaunākajiem pētījumiem un konsult ācijām par 
vairākiem būtiskiem jaut ājumiem. Pied āvātā metode valid ēta starp­
tautiskā starplaboratoriju sal īdzinošā testēšanā (10).  
Šajā testēšanas metod ē aprakstīta toksiskuma noteikšana, izmantojot  
Lemna gibba  un Lemna minor ; abas sugas ir plaši p ētītas un izman ­
totas par objektu iepriekš min ētajos standartos.  Lemna  ģints takso ­
nomija ir sarež ģīta, jo sastopami daudzveid īgi fenotipi. Toksisko 
vielu ietekm ē var parādīties Lemna  ģenētiskā dažādība. Attiec ībā 
uz ģenētisko dažādību pašlaik nav pietiekami daudz datu, lai ieteiktu 
konkrētu klonu izmantošanai šaj ā testēšanas metod ē. Jāatzīmē, ka 
testu neveic aks ēniskā jeb steril ā kultūrā, taču testa norises laik ā 
zināmos posmos veic pas ākumus, lai kontamin ācija ar citiem orga ­
nismiem b ūtu minim āla. 
Sniegta inform ācija par test ēšanas norisi gan ar š ķīduma atjaunošanu 
(pusstatisk ā metode un caurpl ūdes metode), gan ar ī bez šķīduma 
atjaunošanas (statisk ā metode). Atkar ībā no testēšanas mērķiem un 
reglament ējošām prasībām ieteicams apsv ērt pusstatisk ās metodes un 
caurplūdes metodes lietošanu, piem ēram, vielām, kas ātri izdalās no 
šķīduma iztvaikošanas, foto ķīmiskās sadalīšanās, izgulsn ēšanās vai 
bioloģiskās noārdīšanās rezultātā. Papildu nor ādījumi sniegti litera ­
tūrā (11).  
1.2. DEFIN ĪCIJAS  
Šajā testēšanas metod ē lietotas turpm āk dotās definīcijas un sa īsinā­
jumi.  
Biomasa . Populācijas dzīvās vielas sausnas masa. Šaj ā testā parasti 
biomasu aizvieto ar t ādu parametru m ērījumiem k ā ūdensziedu pl āt­
nīšu skaits vai pl ātnīšu zonas plat ība; termins “biomasa” attiecas ar ī 
uz šiem aizst ājējparametriem.  
Hloroze . Ūdensziedu pl ātnīšu audu dzelt ēšana.  
Klons . Organisms vai š ūna, kas c ēlusies no atseviš ķa indivīda 
(īpatņa, eksempl āra) veģetatīvās vairošan ās ceļā. Viena un t ā paša 
klona indiv īdi tāpēc ir ģenētiski vien ādi. 
Kolonija . Agregāts, kas veidojas no savstarp ēji sasaistītām ūdens­
ziedu mātes un meitas pl ātnītēm (parasti 2–4). To dažk ārt sauc par 
augu.  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1210
 
EC x Testa vid ē izšķīdinātās testējamās vielas koncentr ācija, kuras 
iedarbībā par x % (piem ēram, par 50 %) samazin ās Lemna  augšana 
noteiktā laika posm ā (skaidri nor ādot, ja ir novirzes no pilna vai 
normāla testēšanas ilguma). Lai nep ārprotami nor ādītu, ka min ētā 
EC vērtība iegūta no augšanas ātruma vai biomasas izn ākuma, 
saistībā ar augšanas ātrumu jālieto simbols “E  r C” un saist ībā ar 
biomasas izn ākumu jālieto “E  y C”, t. i., vadoties p ēc mērāmā mainīgā 
parametra, piem ēram, E  r C (plātnīšu skaits).  
Caurplūde. Tests, kur ā notiek testa š ķīdumu nep ārtraukta apmai ņa. 
Plātnīte. Ūdenszieda atseviš ķa struktūrvienība, pēc ārējā izskata 
lapveidīga. Tā ir ūdenszieda maz ākā vienība, kas sp ējīga vairoties.  
Kumpain ība. Ūdenszieda pl ātnītes, kas izskat ās kumpainas vai 
uzpūtušās. 
Augšana . Mainīgā lieluma m ērāmās vērtības palielin āšanās, 
piemēram, ūdensziedu pl ātnīšu skaita, sausnas, dab īgi mitrās masas 
vai plātnīšu zonas palielin āšanās testa period ā. 
Augšanas ātrums (vid ējais īpatnējais augšanas ātrums) . Logarit­
miskais biomasas pieaugums iedarb ības period ā. 
Zemākā novērojamās ietekmes koncentr ācija ( LOEC ). Mazākā 
pārbaudītā koncentr ācija, pie kuras nov ērota statistiski noz īmīga 
vielas kav ējošā ietekme uz augšanu (pie p < 0,05) sal īdzinājumā ar 
kontroli noteikt ā iedarbības laikā. Tomēr visām testa koncentr ācijām, 
kas pārsniedz  LOEC , jāuzrāda kaitīga iedarb ība, kura ir vien āda vai 
lielāka par to, kas nov ērojama pie  LOEC . Ja ir neiesp ējami nodro ­ 
šināt šos abus nosac ījumus, jāsniedz izsme ļošs izskaidrojums, k āpēc 
šāds LOEC  (un tādējādi NOEC ) izvēlēts. 
Mērāmie parametri jeb main īgie lielumi . Parametri, kas tiek 
mērīti, lai izteiktu test ēšanas beigu rezult ātu ar vienu vai vair ākiem 
citiem atš ķirīgiem parametriem. Šaj ā metodē mērāmie parametri ir 
ūdensziedu pl ātnīšu skaits, pl ātnīšu zonas plat ība, dabīgi mitrā masa 
un sausna.  
Monokult ūra. Vienas sugas augu kult ūra. 
Nekroze . Nedzīvi (t. i., balti vai ūdenī izmirkuši) pl ātnīšu audi.  
Nenovērojamas ietekmes koncentr ācija ( NOEC ). Testa koncentr ā­
cija, kuras skaitlisk ā vērtība ir nākamā zemākā tieši zem LOEC.  
Fenotips . Organisma morfolo ģisko un fiziolo ģisko pazīmju kopums, 
ko nosaka t ā gēnu un vides savstarp ējā mijiedarb ība. 
Iegūtie parametri jeb main īgie lielumi . Toksiskuma noteikšanas 
parametri, kas atvasin āti no mērāmiem parametriem un raksturo 
biomasu ar daž ādu aprēķina metožu izmantojumu. Šaj ā metodē 
iegūtie parametri ir augšanas ātrums un biomasas izn ākums, kas 
atvasināti no tādiem mērāmiem parametriem k ā ūdensziedu pl ātnīšu 
skaits, plātnīšu zonas plat ība, dabīgi mitrā masa un sausna.  
Pusstatiskais tests . Tests, kur ā testa šķīdumu periodiski maina ar 
noteiktu regularit āti testa gait ā. 
Statiskais tests . Testa metode, kur ā šķīdumu testa gait ā nemaina.  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1211
 
Testa beigu rezult āts. Galvenais faktors, kas main ās testējamās 
vielas ietekm ē salīdzinājumā ar kontroli un ir test ēšanas mērķis. 
Šajā metodē testa beigu rezult āts ir augšanas kav ēšana, ko var izteikt 
ar dažādiem iegūtiem raksturlielumiem, kas pamatoti ar vienu vai 
vairākiem mērāmiem parametriem.  
Testa barotne . Pilnvērtīga sintētiskā barotne testa augu kultiv ēšanai, 
kurai pievienota test ējamā viela. Test ējamā viela parasti ir izš ķīdināta 
testa barotn ē. 
Iznākums . Mērāmā parametra v ērtība, kas raksturo biomasas 
daudzumu iedarb ības perioda beig ās, no kura at ņemts attiec īgā para­
metra vērtība iedarb ības perioda s ākumā. 
1.3. METODES PRINCIPS  
Eksponenci āli augošām Lemna  ģints monokult ūrām pievieno test ē­
jamo vielu daž ādās koncentr ācijās un kultiv ē septiņas dienas. Š ī testa 
mērķis ir kvantitat īvi noteikt test ējamās vielas ietekmi uz augu ve ģe­
tatīvo augšanu konkr ētā periodā, izvērtējot izvēlētos mērāmos para ­
metrus. Ūdensziedu pl ātnīšu skaits ir prim ārais mērāmais parametrs. 
Jāmēra vēl vismaz viens cits parametrs (kop ējā plātnīšu zonas 
platība, dabīgi mitrā masa vai sausna), t āpēc ka dažas vielas citus 
mērāmos parametrus var ietekm ēt vairāk nekā plātnīšu skaitu. Lai 
kvantitatīvi noteiktu test ējamās vielas ietekmi, augšanu testa 
šķīdumos sal īdzina ar augšanu kontrolš ķīdumos un atrod koncentr ā­
ciju, kas izraisa noteiktu x % augšanas kav ēšanu (piem ēram, 50 %), 
ko izsaka k ā EC  x (piemēram, EC  50 ). 
Testa beigu rezult āts ir augšanas kav ēšana, kas izteikta k ā mērāmā 
parametra (vid ējā īpatnējā augšanas ātruma) logaritmiskais pieau ­
gums test ējamās vielas iedarb ības jeb iedarb ības period ā. No vidējā 
īpatnējā augšanas ātruma skaitliskaj ām vērtībām, ko ieg ūst testa 
šķīdumu rind ā, atrod koncentr āciju, kas izraisa noteiktu x % augš ­
anas kav ēšanu (piem ēram, 50 %), ko izsaka k ā E r C x (piemēram, 
E r C 50 ). 
Papildu parametrs, ko izmanto šaj ā testa metod ē, ir biomasas izn ā­
kums, kas nepieciešams daž ās valstīs atbilstoši īpašām normat īvām 
prasībām. Tas defin ēts kā mērāmais parametrs iedarb ības perioda 
beigās, no kura at ņemts attiec īgs iedarb ības perioda s ākumā izmērīts 
parametrs. No biomasas izn ākuma skaitliskaj ām vērtībām, ko ieg ūst 
testa šķīdumu rind ā, atrod koncentr āciju, kas izraisa noteiktu x % 
biomasas izn ākuma samazin āšanos (piem ēram, 50 %), ko izsaka k ā 
E y C x (piemēram, E  y C 50 ). 
Turklāt statistiski j ānosaka maz ākā novērojamās iedarbības koncen ­
trācija ( LOEC ) un nenov ērojamas iedarb ības koncentr ācija ( NOEC ). 
1.4. INFORM ĀCIJA PAR TEST ĒJAMO VIELU  
Jābūt pieejamai pietiekami jut īgai analīzes metodei vielas kvantita ­
tīvai noteikšanai testa barotn ē. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1212
 
Nosakot test ēšanas apst ākļus, var noder ēt informācija par test ējamo 
vielu – strukt ūrformula, t īrības pakāpe, stabilit āte ūdenī un gaism ā, 
pK a , K ow , tvaika spiediens un biolo ģiskās noārdīšanās spēja. Šķīdību 
ūdenī un tvaika spiedienu var izmantot, lai apr ēķinātu Henrija 
konstanti un nov ērtētu, vai testa period ā iespējami būtiski testējamās 
vielas zudumi. T ā iespējams gūt norādījumus, vai j āveic īpaši pasā­
kumi šādu zudumu kontrolei. Ja inform ācija par test ējamās vielas 
šķīdību un stabilit āti ir neprec īza, ieteicams to nov ērtēt testa apst āk­ 
ļos, t. i., ar barotni, temperat ūru, apgaismojuma rež īmu, ko izmantos 
testa laikā. 
Ja īpaši svarīga ir testa vides pH kontrole, piem ēram, ja test ējamie 
metāli vai vielas ir hidrol ītiski nestabilas, barotnei ieteicams 
pievienot buferš ķīdumu (sk. 1.7.4. ieda ļas pirmo rindkopu). Papildu 
norādījumi par testiem ar t ādām vielām, kas gr ūti testējamas to fizi ­
kāli ķīmisko īpašību dēļ, atrodami (11).  
1.5. STANDARTVIELA  
Standartvielu(-as), piem ēram, 3,5-dihlorfenolu, ko lieto starptautisk ā 
starplaboratoriju sal īdzinošā testēšanā (10), var izmantot par test ē­ 
šanas proced ūras pārbaudes l īdzekli. Ieteicams test ēt standartvielu 
vismaz divas reizes gad ā vai arī, ja testēšana notiek ret āk, veikt to 
paralēli ar testējamās vielas toksiskuma noteikšanu.  
1.6. TEST ĒŠANAS REZULT ĀTU VALID ĀCIJA  
Lai testēšanas rezult ātus atzītu par der īgiem, plātnīšu skaita divk ār­ 
šošanās laikam kontrol ē jābūt mazākam par 2,5 dien ām (60 h), kas 
atbilst aptuveni septi ņkārtīgam pieaugumam septi ņās dienās un 
vidējam īpatnējam augšanas ātrumam 0,275 d  –1 . Izmantojot šaj ā 
testēšanas metod ē aprakstītās barotnes un p ārbaudes apst ākļus, šo 
kritēriju var sasniegt statisk ā testa rež īmā (8). Tāpat sagaid āms, ka 
šo kritēriju var sasniegt, izmantojot test ā pusstatisko metodi un caur ­
plūdes metodi. Divk āršošanās laika apr ēķināšana norādīta 2.1. ieda ļā. 
1.7. METODES APRAKSTS  
1.7.1.  Aparat ūra 
Visām iekārtām, kas ir saskar ē ar testa vidi, j ābūt izgatavot ām no 
stikla vai cita ķīmiski inerta materi āla. Stikla traukiem, kas paredz ēti 
kultivēšanai un test ēšanai, jāattīra no ķīmiska pies ārņojuma, kas 
varētu iekļūt testa vid ē, un tiem j ābūt steriliem. Testa traukiem 
jābūt pietiekami lieliem, lai kolonijas kontroles traukos var ētu brīvi 
augt, testa beig ās nepārklājoties cita citai. Nav b ūtiski, ja sakn ītes 
pieskaras testa trauka dibenam, tom ēr visiem testa traukiem ieteica ­
mais minim ālais dziļums ir 20 mm un minim ālais tilpums 100 ml. 
Testa trauku izv ēlei nav citas b ūtiskas noz īmes, ja vien tiek izpild ītas 
minētās prasības. Par piem ērotām atzītas arī atbilstoša izm ēra stikla 
vārglāzes, kristalizatori vai Petri trauki no stikla. Testa traukiem j ābūt 
apsegtiem, lai l īdz minimumam samazin ātu iztvaikošanu un nejauša 
piesārņojuma iesp ēju, vienlaikus nodrošinot nepieciešamo gaisa 
apmaiņu. Piemēroti ir tādi testa trauki un it īpaši to p ārsegums, 
kas nenoēno augus vai nerada gaismas spektra izmai ņas. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1213
 
Kultūras un testa traukus nedr īkst izvietot vienkopu. Š ī prasība labāk 
izpildāma, izmantojot atseviš ķas audzēšanas kameras, inkubatorus 
vai skapjus. Apgaismojums un temperat ūra jākontrolē un jāuztur 
nemainīgā līmenī (sk. 1.7.8. ieda ļu). 
1.7.2.  Testa organismi  
Šajā testā izmantojamie organismi ir  Lemna gibba  vai Lemna minor . 
Toksiskuma noteikšanai izmantojamo ūdensziedu sugu īss apraksts 
dots 1. pielikum ā. Augu materi āls jāsaņem no kult ūru kolekcijas, no 
citas laboratorijas vai j āievāc lauka apst ākļos. Lauka apst ākļos 
ievākti augi vismaz 8 ned ēļas pirms izmantošanas j āuztur kult ūrā 
tieši tādā barotnē, kādu izmanto test ēšanai. Viet ām uz lauka, kur 
ievāc sākotnējo kultūras sējmateriālu, jābūt bez redzamiem pies ārņo­
juma avotiem. Ja augu materi āls saņemts no citas laboratorijas vai no 
kultūru kolekcijas, tas j āuztur līdzīgi vismaz 3 ned ēļas. Visos gad ī­
jumos jānorāda testā izmantojam ā augu materi āla izcelsmes avots, 
suga un klons (ja zin āms). 
Jāizmanto monokult ūras, kas redzami nav pies ārņotas ar a ļģēm un 
vienšūņiem. Vesel īgi L. minor  augi sast āv no kolonij ām, ko veido 
2–5 plātnītes, bet vesel īgā L. gibba  kolonijā var būt pat 7 pl ātnītes. 
Testā izmantojamo augu kvalit āte un viendab īgums būtiski ietekm ē 
testa rezult ātus, tāpēc tie jāizraugās rūpīgi. Jāizmanto jauni, ātri 
augoši augi bez redzamiem boj ājumiem vai kr āsas izmai ņām 
(hlorozes). Labas kvalit ātes kultūras pazīme ir daudz koloniju, kas 
sastāv no vismaz 2 pl ātnītēm. Liels atseviš ķu plātnīšu skaits liecina 
par vides stresu, piem ēram, barības vielu nepietiekam ību, un test ē­ 
šanai sējmateriālu no šādām augu kult ūrām izmantot nedr īkst. 
1.7.3.  Audz ēšana  
Lai manipul ācijas kult ūras uzturēšanai varētu veikt ret āk (piemētam, 
ja Lemna  testi tuvākajā laikā nav plānoti), kult ūras glabā samazināta 
apgaismojuma apst ākļos pazemin ātā temperat ūrā (4–10 °C). S īkāka 
informācija par kult ūru uzturēšanu dota 2. pielikum ā. Ja novērojamas 
aļģu vai citu organismu kontamin ācijas pazīmes, jāņem Lemna  plāt­
nīšu izlases paraugs, j āveic tā virsmas steriliz ācija un p ēc tam 
jāpārnes svaig ā barotnē (sk. 2. pielikumu). Š ādā gadījumā atlikusī 
kontamin ētā kultūra jālikvidē. 
Vismaz 7 dienas pirms test ēšanas sākuma pietiekamu daudzumu 
koloniju aseptiski p ārvieto svaig ā barotnē un 7–10 dienas kultiv ē 
testa apst ākļos. 
1.7.4.  Testa barotne  
Turpmāk minētas vairākas barotnes, kas ieteicamas  Lemna minor  un 
Lemna gibba  kultivēšanai. Rūpīgi jāapsver pH buferš ķīduma pievie ­
nošana barotn ēm (4-morfol īnpropānsulfonsk ābe; CAS  Nr.1132–61–2;  
EINECS  Nr.214–478–5  Lemna gibba  barotnei un NaHCO  3 Lemna 
minor  barotnei), ja iesp ējams, ka tas var ētu reaģēt ar testējamo vielu 
un ietekm ēt tās toksiskumu. Var izmantot ar ī Steinberga barotni (12), 
ja tā atbilst ticam ības kritērijiem.  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1214
 
Arī modificēta Zviedrijas standartos (SIS) min ētā Lemna  barotne 
ieteicama kultiv ēšanai un test ēšanai ar  L. minor . Šīs barotnes sast āvs 
dots 3. pielikum ā. 
Barotne 20X – AAP, kas aprakst īta 3. pielikum ā, ieteicama 
kultivēšanai un p ārbaudēm ar  L. gibba . 
Steinberga barotne, kas aprakst īta 3. pielikum ā, arī ir piem ērota 
L. minor , un ja t ā atbilst der īguma krit ērijiem, izmantojama ar ī 
L. gibba  kultivēšanai.  
1.7.5.  Testa š ķīdumi  
Testa šķīdumus parasti gatavo, atš ķaidot pamatš ķīdumu. Test ējamās 
vielas pamatš ķīdumu parasti gatavo, izš ķīdinot vielu barotn ē. 
Lielākā testējamā koncentr ācija parasti nav augst āka par vielas 
šķīdību ūdenī testa apst ākļos. Jānorāda, ka  Lemna  ūdensziedi peld 
barotnes virspus ē un uz tiem var iedarboties vielas, kas uzkr ājas 
ūdens un gaisa saskares zon ā (piemēram, ūdenī slikti šķīstošas vai 
hidrofobas vielas, vai virsmakt īvās vielas). T ādos apstākļos iedarbību 
var radīt viela, kura atrodas ārpus šķīduma, un atkar ībā no testējamās 
vielas īpašībām testa koncentr ācijas var p ārsniegt tās šķīdību ūdenī. 
No slikti š ķīstošām testējamajām vielām var būt jāgatavo koncentr ēti 
pamatšķīdumi vai dispersijas, izmantojot organiskos š ķīdinātājus vai 
disperģētājvielas, lai atvieglotu vielas disper ģēšanu un š ķīdināšanu, 
dodot iesp ējas paaugstin āt testējamās vielas doz ēšanas precizit āti 
testa barotn ē. Tomēr jādara viss iesp ējamais, lai izvair ītos no šādu 
materiālu lietošanas. Š īs palīgvielas – š ķīdinātāji vai disper ģētājvielas 
– nedrīkst būt fitotoksiskas. Piem ēram, parasti izmantojamie š ķīdinā­
tāji, kas nav fitotoksiski koncentr ācijā virs 100 μl/l, ir acetons un 
dimetilformam īds. Ja lieto š ķīdinātājus vai disper ģētājvielas, jānorāda 
šo vielu gala koncentr ācija un t ā jāuztur minim ālā līmenī 
(≤ 100 μl/l), un visos variantos – test ējamās vielas un kontroles 
traukos – š ķīdinātājam vai disper ģētājvielai jābūt vienādā koncentr ā­
cijā. Papildu nor ādījumi par disper ģētājvielu lietošanu atrodami lite ­
ratūrā (11).  
1.7.6.  Testa un kontroles grupas  
Piemērotu testējamo koncentr āciju izvēlei ieteicams ieg ūt priekšzin ā­ 
šanas par test ējamās vielas toksiskumu  Lemna  ūdensziediem, 
piemēram, veicot orient ējošu izm ēģinājumu vielas koncentr āciju 
diapazona noteikšanai. Gal īgajā toksiskuma test ā parasti jābūt vismaz 
piecām testējamo koncentr āciju variantiem s ērijā, kas palielin ās 
ģeometrisk ā progresij ā. Vēlams, lai sadal ījuma koeficients starp 
testa koncentr ācijām nepārsniegtu 3,2; liel āku vērtību var izmantot 
tad, ja koncentr ācijas–iedarb ības līkne ir lēzena. Ja test ē mazāk nekā 
piecas koncentr ācijas, tas ir j āpamato. Katram test ējamās koncentr ā­
cijas variantam j ābūt vismaz trijos atk ārtojumos.  
Nosakot test ējamo koncentr āciju diapazonu (orient ējošam izm ēģinā­
jumam un/vai gal īgajam toksiskuma testam), j āņem vērā šādi apsvē­
rumi.  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1215
 
— EC  x , noteikšan ā testa koncentr ācijām jāietver EC  x , vērtība, lai 
nodrošinātu atbilstošu ticam ību. Piemēram, nosakot EC  50 , augstā­
kajai test ētajai koncentr ācijai jābūt lielākai par EC  50 vērtību. Ja 
EC 50 vērtība atrodas ārpus testa koncentr āciju diapazona, attie ­
cīgie ticam ības interv āli ir lieli, un neb ūs iespējama mode ļa 
statistiskā derīguma korekta nov ērtēšana.  
— Ja mērķis ir noteikt  LOEC/NOEC , zemākajai testa koncentr ācijai 
jābūt pietiekami mazai, t ā, lai augšana neb ūtu ievērojami lēnāka 
kā kontrolē. Pie tam augst ākajai testa koncentr ācijai jābūt pietie­
kami lielai, t ā, lai augšana b ūtu ievērojami lēnāka nekā kontrolē. 
Ja tā nav, test ēšana jāatkārto, izmantojot cit ādu koncentr āciju 
diapazonu (ja vien liel ākā koncentr ācija nav tuvu š ķīdības 
robežai vai maksim āli pieļaujamajai robežkoncentr ācijai, 
piemēram, 100 mg/l).  
Katram testam j āiekļauj kontrole, kur ā ir tā pati barotne, vien āds 
plātnīšu un koloniju skaits, vides apst ākļi, manipul ācijas kā testa 
traukos, bet bez test ējamās vielas. Ja lieto pal īgšķīdinātāju vai disper ­ 
ģētājvielu, kontrolei papildus j āpievieno tas pats š ķīdinātājs/­
disperģētājviela tieši t ādā koncentr ācijā kā testa traukos. Atk ārtojumu 
skaitam kontroles traukiem (ar ī traukiem ar š ķīdinātāju, ja to lieto) 
jābūt vismaz t ādam pašam k ā trauku skaitam katrai test ējamās 
koncentrācijas variantam, ide ālā gadījumā divreiz liel ākam par to.  
Ja nav nepieciešams noteikt  NOEC , eksperimenta pl ānu var main īt, 
palielinot test ējamo koncentr āciju skaitu un samazinot katras koncen ­
trācijas atkārtojumu skaitu. Ta ču kontrolei j ābūt vismaz 3 atk ārtoju­
miem.  
1.7.7.  Iedarb ība 
Kolonijas, kas sast āv no 2–4 saredzam ām plātnītēm, no inokul āta 
kultūras aseptiskos apst ākļos pārsēj testa traukos, sadalot p ēc gadī­
juma principa. Katr ā testa trauk ā jāatrodas pavisam 9–12 pl ātnītēm. 
Plātnīšu un koloniju skaitam visos testa traukos j ābūt vienādam. Šīs 
metodes izmantošanas pieredze un starplaboratoriju sal īdzinošās 
testēšanas dati liecina, ka tr īs atkārtojumi katram testa traukam, kur 
sākumā iesētas 9–12 pl ātnītes, ir pietiekami, lai starp testa traukiem 
konstatētu augšanas atš ķirības pie aptuveni 4–7 % inhib ēšanas, kas 
aprēķināta pēc augšanas ātruma (10–15 %, ja apr ēķināta pēc 
biomasas izn ākuma) (10).  
Testa trauki inkubator ā jāizvieto pēc gadījuma principa, lai iesp ējami 
samazinātu telpisk ās atšķirības gaismas intensit ātes vai temperat ūras 
ziņā. Nepieciešams ar ī bloka pl ānojums vai trauku p ārvietošana p ēc 
gadījuma izvēles principa p ēc tam, kad izdar īti novērojumi (vai ar ī 
trauku pārvietošana j āveic biežāk). ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1216
 
Ja orientējošā izmēģinājumā konstatē, ka testa period ā (7 dienas) 
testējamās vielas koncentr āciju nav iesp ējams uztur ēt (t. i., izm ērītā 
koncentrācija ir maz āka par 80 % no s ākotnējās koncentr ācijas), 
ieteicams izmantot pusstatisko metodi. Š ādā gadījumā kolonijas 
jāiesēj svaigi sagatavot ā testēšanas barotn ē un kontrolš ķīdumos 
vismaz divas reizes testa laik ā (t. i., 3. un 5. dien ā). Pārsēšanas 
biežums svaig ā barotnē atkarīgs no test ējamās vielas stabilit ātes; 
parasti tā var būt vajadzīga, lai ļoti nestabil ām un gaistoš ām vielām 
uzturētu iespējami nemain īgu koncentr āciju. Dažk ārt var būt jāiz­
manto caurpl ūdes metode (11, 13).  
Iedarbības mode ļi, testējamo vielu izsmidzinot uz auga lap ām, šajā 
testēšanas metod ē nav aprakst īti, bet ir atrodami literat ūrā (14).  
1.7.8.  Inkub ācijas apst ākļi 
Pastāvīgas silti vai v ēsi baltas dienasgaismas avots, kas nodrošina 
apgaismojuma intensit āti diapazon ā 85–135 μE·m  –2 ·s –1 , mērot foto­
sintēzes aktivit ātei atbilstoš ā spektra da ļā (400–700 nm) t ādā pašā 
attālumā no gaismas avota, k ādā atrodas  Lemna  plātnītes (ekvivalents 
6 500–10 000 lux). Jebkuras novirzes no izraudz ītās apgaismojuma 
intensitātes testa zon ā nedrīkst pārsniegt ± 15 %. Apgaismojuma 
noteikšanas un m ērīšanas metodes, it īpaši sensora veids, var 
ietekmēt izmērītās vērtības. Par lab ākiem atzīstami sfēriskie sensori 
(reaģē uz gaismu visos le ņķos virs m ērījumu plaknes un zem t ās) un 
“kosinusa” sensori (rea ģē uz gaismu visos le ņķos virs m ērījumu 
plaknes) sal īdzinājumā ar vienvirziena sensoriem, un var ieg ūt 
augstākus nolas ījumus no šeit aprakst ītā veida daudzpunktu gaismas 
avota.  
Temperat ūrai testa traukos j ābūt 24±2 °C. Kontroles barotn ē testē­ 
šanas laik ā pH nedrīkst mainīties vairāk kā par 1,5 vien ībām. Tomēr 
noviržu d ēļ, kas pārsniedz 1,5 vien ības, testēšanas rezult āti nav 
uzskatāmi par neder īgiem, ja tas atbilst der īguma krit ērijiem. Papildu 
uzraudzība pH novirz ēm vajadz īga īpašos gad ījumos – ja j ātestē 
nestabilas vielas vai met āli. Sīkākus norādījumus sk. literat ūrā (11).  
1.7.9.  Ilgums  
Testu beidz 7 dienas p ēc augu ies ēšanas testa traukos.  
1.7.10.  Mērījumi un anal ītiskā noteikšana  
Testēšanas sākumā jānosaka un j āreģistrē plātnīšu skaits testa 
traukos, p ārliecinoties, ka tiek uzskait ītas uz āru izvirzītas, skaidri 
saskatāmas plātnītes. Plātnīšu skaits j ānosaka testa s ākumā, tad 
vismaz vienu reizi 3 dien ās iedarbības period ā (t. i., vismaz 2 reizes 
7 dienu period ā) un testa beig ās, uzskaitot gan norm ālās, gan 
anomālās plātnītes. Jāievēro augu att īstības izmai ņas, t. i., pl ātnīšu 
lielums, ārējais izskats, nekrozes paz īmes, hloroze, kumpain ība, kolo­
niju sadal īšanās, peldsp ējas zudums, k ā arī saknīšu garums un 
izskats. J ānovēro arī barotnes izmai ņu pazīmes (t. i., neizš ķīdušas 
vielas, aļģu augšana testa trauk ā). ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1217
 
Papildus pl ātnīšu skaita noteikšanai test ēšanas laik ā jānovērtē arī 
testējamās vielas ietekme uz vienu (vai vair ākiem) šādiem mērāma­
jiem parametriem:  
i) kopējā plātnīšu zonas plat ība; 
ii) sausna;  
iii) dabīgi mitrā masa.  
Kopējās plātnīšu zonas plat ības noteikšanai ir t āda priekšroc ība, ka to 
var noteikt katram test ējamā varianta un kontroles traukam testa 
sākumā, norises gait ā un testa beig ās. Sausna vai dab īgi mitrā 
masa jānosaka reprezentat īvā paraugā testa sākumā no inokul āta 
kultūras, kuru lietos par s ējmateriālu testa s ākšanai, k ā arī testa 
beigās augu materi ālā no katra test ējamā varianta un kontroles 
trauka. Ja pl ātnīšu zonas plat ība netiek m ērīta, vēlams noteikt sausnu, 
nevis dab īgi mitro masu.  
Kopējo plātnīšu zonas plat ību, sausnu un dab īgi mitro masu var 
noteikt šādi: 
i) Kopējā plātnīšu zonas plat ība. Kopējo visu koloniju zonas 
platību var noteikt ar att ēlu analīzi. Testa trauka un augu siluetus 
var fiksēt ar videokameru (t. i., novietojot trauku uz gaismas 
kameras), un ieg ūto attēlu digitaliz ēt. Ja kalibr ēšanu veic ar 
plakanas formas mode ļiem, var noteikt kop ējo plātnīšu zonas 
platību testa trauk ā. Jāraugās, lai neb ūtu traucējumu, ko rada 
testa trauka malas. Alternat īva, bet darbietilp īgāka metode ir 
fotografēt testa traukus un augus, izgriezt ieg ūto koloniju siluetu 
un izmērīt to laukumu, izmantojot lapu virsmas plat ības analiza ­
toru vai milimetrpap īru. Piem ērotas ir ar ī citas metodes 
(piemēram, izmantojot pap īru, var noteikt pap īra masas attiec ību 
starp koloniju silueta laukumu un laukuma vien ību). 
ii) Sausna. No katra testa trauka iev āc visas kolonijas un skalo ar 
destilētu vai dejoniz ētu ūdeni. Nosusina, lai atbr īvotos no liek ā 
ūdens un 60 °C temperat ūrā žāvē līdz nemain īgai masai. J āņem 
arī saknīšu fragmenti. Sausna j ānosaka vismaz ar 0,1 mg preci ­
zitāti. 
iii) Dabīgi mitrā masa. Visas kolonijas p ārvieto iepriekš nosv ērtās 
polistirola (vai cita inerta materi āla) mēģenēs ar noapa ļotu apak­ 
šdaļu un sīkām (1 mm) atver ēm. Mēģenes 10 min ūtes istabas 
temperatūrā centrifug ē ar ātrumu 3 000 apgr./min. M ēģenes ar 
nosusinātajām kolonij ām atkal nosver un apr ēķina dabīgi mitro 
masu, atņemot tukšas m ēģenes masu.  
1.7.10.1.  Mērījumu un anal ītiskās noteikšanas biežums  
Izmantojot statisko metodi, pH j āmēra katrā testēšanas trauk ā testa 
sākumā un beigās. Pusstatisk ās metodes gad ījumā pH jāmēra katrā 
“svaigā” testa šķīduma porcij ā pirms šķīduma nomai ņas, kā arī attie­
cīgajās “izlietoto” š ķīdumu porcij ās. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1218
 
Apgaismojuma intensit āte jāmēra audzēšanas kamer ā, inkubator ā vai 
skapī tādā pašā attālumā no gaismas avota, k ādā atrodas  Lemna  
plātnītes. Mērījumi jāveic vismaz vienreiz test ēšanas laik ā. Barotnes 
temperatūras mērīšanu veic aizvietot ājtraukā, kas novietots identiskos 
apstākļos audzēšanas kamer ā, inkubator ā vai skap ī, un tā jāmēra 
vismaz vienreiz dien ā. 
Testa laik ā testējamās vielas koncentr āciju nosaka atbilstošos inter ­
vālos. Statiskajos testos minim ālā prasība ir noteikt koncentr āciju 
testēšanas sākumā un beigās. 
Pusstatiskajos testos, kad sagaid āms, ka test ējamās vielas koncentr ā­
cija saglab āsies ± 20 % robež ās no nomin ālās koncentr ācijas, jāana­
lizē visi no jauna pagatavotie testa š ķīdumi, kā arī tie paši š ķīdumi 
pirms katras ievad īšanas testa traukos (sk. 1.7.7. ieda ļas trešo 
punktu). Tom ēr tādos testos, kur test ējamās vielas izm ērītā sākotnējā 
koncentrācija nav ± 20 % no nomin ālās koncentr ācijas, bet pietie ­
kami pier ādījumi liecina, ka s ākotnējā koncentr ācija ir atk ārtojama 
un stabila (t. i., 80–120 % no s ākotnējās koncentr ācijas), ķīmiskās 
analīzes var veikt tikai pie paš ām lielākajām un maz ākajām testēja­
majām koncentr ācijām. Visos gad ījumos test ējamās vielas koncentr ā­
cija jānosaka pirms svaiga š ķīduma pievienošanas – tikai no viena 
atkārtojuma (trauka) katrai koncentr ācijai (var apvienot paraugus no 
visiem atk ārtojumiem).  
Ja izmanto caurpl ūdes metodi, paraugus ņem līdzīgā režīmā, kā 
aprakstīts pusstatisk ās metodes gad ījumā, tajā skaitā ņem analīzes 
testēšanas sākumā, vidusposm ā un beigās; veikt m ērījumus “izlieto ­
tajos” šķīdumos nav lietder īgi. Šajā testā šķīdinātāja un test ējamās 
vielas vai test ējamās vielas pamatš ķīduma plūsmas ātrums jāpār­
bauda katru dienu.  
Ja ir liecības, ka test ējamās vielas koncentr ācija testa gait ā ir pietie­
kami nemain īga ± 20 % robež ās no nomin ālās vai izm ērītās sākot­
nējās koncentr ācijas, rezult ātu analīzi var veikt, pamatojoties uz 
sākotnējām nominālām vai izm ērītām vērtībām. Ja novirzes no nomi ­
nālās vai izm ērītās sākotnējās koncentr ācijas ir liel ākas par ± 20 %, 
rezultātu analīzei jāpamatojas uz vid ējo ģeometrisko koncentr āciju 
iedarbības period ā vai arī uz mode ļiem, kas apraksta test ējamās 
vielas koncentr ācijas samazin āšanos (11).  
1.7.11.  Robežkoncentr ācijas tests  
Atsevišķos gadījumos, piem ēram, ja orient ējošā izmēģinājumā 
redzams, ka test ējamā viela nav toksiska koncentr ācijā līdz 
100 mg/l vai l īdz tās šķīdības robežai testa barotn ē (atkarībā no tā, 
kura ir maz āka), var veikt robežkoncentr ācijas testu, kur ā salīdzina 
kontroles grupas un apstr ādes grupas reakciju (100 mg/l vai koncen ­
trācijā, kas vien āda ar šķīdību). Noteikti ieteicams to apstiprin āt, 
analizējot koncentr ācijas, ar k ādām apstrādā paraugus. Iepriekš 
aprakstītie testa apst ākļi un derīguma krit ēriji attiecas uz robežkon ­
centrācijas testu, iz ņemot to, ka katras koncentr ācijas atkārtojumu 
skaits jādubulto. Augšanu kontroles grup ā un apstr ādes grupā var 
analizēt, izmantojot statistikas metodes, piem ēram, Stjūdenta krit ē­
riju. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1219
 
2. DATI UN TEST ĒŠANAS P ĀRSKATS  
2.1. DIVK ĀRŠOŠAN ĀS LAIKS  
Lai noteiktu ūdensziedu pl ātnīšu skaita divk āršošanās laiku (T  d ) un 
pētījuma atbilst ību šim der īguma krit ērijam (1.6. ieda ļa), aprēķiniem 
ar kontroles traukos ieg ūtiem datiem izmanto š ādu formulu:  
T d = ln 2/μ 
kur μ ir vidējais īpatnējais augšanas ātrums, ko nosaka, k ā aprakstīts 
2.2.1. ieda ļas pirmaj ā un otrajā rindkopā. 
2.2. ATBILDES REAKCIJAS MAIN ĪGIE RAKSTURLIELUMI  
Testēšanas mērķis ir noteikt test ējamās vielas ietekmi uz  Lemna  
veģetatīvo augšanu. Šaj ā testēšanas metod ē aprakstīti divi raksturlie ­
lumi, jo dal ībvalstīm ir daž ādas preferences un reglament ējošās 
prasības. Lai testa rezult āti būtu pieņemami vis ās dalībvalstīs, vielu 
iedarbību var vērtēt pēc abiem turpm āk a) un b) apakšpunkt ā minē­
tajiem parametriem.  
a) Vidējais īpatnējais augšanas ātrums. Šis atbildes reakcijas r ādītājs 
aprēķināts, pamatojoties uz pl ātnīšu skaita logaritma izmai ņām un 
pamatojoties uz v ēl cita m ērāmā parametra (kop ējās plātnīšu 
zonas plat ības, dab īgi mitrās masas vai sausnas) logaritma 
izmaiņām laikā (izteikts dien ās) kontrol ē un katr ā testējamās 
koncentrācijas variant ā. To dažreiz apz īmē par relat īvo augšanas 
ātrumu (15).  
b) Biomasas izn ākums. Šis atbildes reakcijas r ādītājs aprēķināts, 
pamatojoties uz pl ātnīšu skaita izmai ņām un uz v ēl kāda cita 
mērāma parametra (kop ējās plātnīšu zonas plat ības, dabīgi mitrās 
masas vai sausnas) izmai ņām kontrol ēs un katr ā apstrādes 
varianta grup ā periodā līdz testēšanas beig ām. 
Jāatzīmē, ka toksiskuma r ādītāji, kas apr ēķināti, izmantojot šos abus 
atbildes reakcijas r ādītājus, nav savstarp ēji salīdzināmi, un šī atšķi­
rība jāapzinās, izmantojot testa rezult ātus. Ja šīs testa metodes notei ­
kumi ir iev ēroti, matem ātiskās pieejas atš ķirību dēļ EC  x vērtība, kas 
noteikta p ēc vidējā īpatnējā augšanas ātruma (E  r C x ), parasti ir 
augstāka salīdzinājumā ar rezult ātiem, kas ieg ūti, pamatojoties uz 
biomasas izn ākumu (E  y C x ). To nedr īkst interpret ēt kā šo abu ieg ūto 
parametru jut ības atšķirību, gluži vienk ārši, šie lielumi matem ātiski ir 
dažādi. Vidējā īpatnējā augšanas ātruma koncepcijas pamat ā ir 
ūdensziedu kult ūras neierobežota eksponenci āla augšana, toksiskumu 
nosakot p ēc ietekmes uz augšanas ātrumu neatkar īgi no kontroles 
īpatnējā augšanas ātruma absol ūtā lieluma, koncentr ācijas-iedarb ības 
līknes slīpuma vai no testa ilguma. Pretstat ā tam rezult āti, kas balst ās 
uz biomasas izn ākumu kā iegūto mainīgo atbildes reakcijas r ādītāju, 
ir atkarīgi no visiem citiem min ētajiem parametriem. E  r C x ir atkarīgs 
no konkrētās testā izmantojam ās ūdensziedu sugas īpatnējā augšanas 
ātruma un no maksim ālā īpatnējā augšanas ātruma, kas daž ādām 
sugām un pat daž ādiem kloniem var b ūt aršķirīgs. Pēc šā rādītāja 
nevar savstarp ēji salīdzināt ūdensziedu sugu un pat daž ādu klonu 
jutību pret toksisk ām vielām. Kaut gan no zin ātniskā viedokļa 
labāk ir toksiskuma noteikšanai izmantot vid ējo īpatnējo augšanas 
ātrumu, šaj ā testēšanas metod ē iekļauta arī toksiskuma noteikšana, 
kas pamatojas uz biomasas izn ākumu, iev ērojot pašlaik vair ākās 
valstīs spēkā esošās normatīvās prasības. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1220
 
Toksiskuma noteikšanai j āpamatojas uz pl ātnīšu skaitu un v ēl vismaz 
vienu citu m ērāmo parametru (pl ātnīšu zonas kop ējā platība, sausna 
vai dabīgi mitrā masa), tā kā dažas vielas var ietekm ēt citus mērāmos 
lielumus vair āk nekā plātnīšu skaitu. Šo iedarb ību nevar noteikt, 
aprēķinot tikai pl ātnīšu skaitu.  
Plātnīšu skaits, k ā arī jebkurš cits ieg ūtais mērāmais parametrs, t. i., 
plātnīšu zonas kop ējā platība, sausna vai dab īgi mitrā masa, jāapkopo 
tabulā kopā ar testējamās vielas koncentr āciju katr ā mērījumu 
termiņā. Turpmāko datu anal īzei, piem ēram, lai noteiktu LOEC, 
NOEC vai EC  x , jāpamatojas uz katr ā atsevišķā atkārtojumā iegūtām 
vērtībām, nevis katram nosak āmajam variantam apr ēķināto vidējo 
vērtību. 
2.2.1.  Vid ējais īpatnējais augšanas ātrums  
Vidējo īpatnējo augšanas ātrumu noteikt ā laika posm ā aprēķina kā plāt­
nīšu skaita un v ēl cita mērāmā lieluma (kop ējās plātnīšu zonas plat ības, 
dabīgi mitrās masas vai sausnas) logaritmisko pieaugumu katram atk ār­
tojumam kontroles un apstr ādes variantu grup ās, izmantojot formulu:  
μ iÄj ¼ lnðN j Þ – lnðN i Þ 
t 
kur: 
— μ i–j : vidējais īpatnējais augšanas ātrums laika posm ā no i līdz j 
— N  i : mērāmais lielums testa vai kontroltrauk ā laika punkt ā i 
— N  j : mērāmais lielums test ējamās koncentr ācijas vai kontroles 
traukā laika punkt ā j 
— t: laika posms no i l īdz j 
Katra apstr ādes varianta atk ārtojumu grupai un kontroles grupai apr ē­ 
ķina augšanas ātruma vid ējo vērtību un dispersiju.  
Vidējais īpatnējais augšanas ātrums jāaprēķina visam testa periodam 
(laika punkts “i” ir testa s ākums, un laika punkts “j” ir testa beigas). 
Katrai apstr ādes varianta atk ārtojumu grupai un kontroles grupai 
aprēķina vidējā īpatnējā augšanas ātruma vid ējo vērtību un disper ­
siju. Bez tam j ānosaka augšanas ātrums pa posmiem, lai nov ērtētu 
testējamās vielas iedarb ības par ādīšanos apstr ādes period ā 
(piemēram, pārbaudot logaritmisk ās augšanas l īknes). Augšanas 
līknes ir noteikti j āanalizē, jo vidējā augšanas ātruma būtiskas atš ķi­
rības no augšanas ātruma starpposmos liecina par novirzi no 
konstantas eksponenci ālas augšanas. Šaj ā gadījumā konservat īva 
pieeja būtu salīdzināt apstrādāto kultūru īpatnējo augšanas ātrumu 
maksimālās kavēšanas period ā ar kontroles kult ūrām tajā pašā laika 
periodā. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1221
 
Procentuālo augšanas ātruma kav ēšanu (L  r ) katrai test ējamajai 
koncentrācijai (apstr ādes grupai) apr ēķina pēc šādas formulas:  
%I r ¼ ðμ C –μ T Þ 
μ C Ü 100 
kur: 
— % I  r : vidējā īpatnējā augšanas ātruma procentu ālās kavēšanas 
vērtība 
— μ C : μ vidējā vērtība kontrol ē 
— μ T : μ vidējā vērtība apstrādes grupā. 
2.2.2.  Biomasas izn ākums  
Ietekmi uz biomasas izn ākumu nosaka, pamatojoties uz diviem m ērā­
majiem parametriem, – pl ātnīšu skaitu un v ēl kādu citu m ērāmo 
lielumu (kop ējo plātnīšu zonas plat ību, dabīgi mitro masu vai 
sausnu) katr ā testa trauk ā testēšanas sākumā un beigās. Sākotnējās 
biomasas sausnu vai dab īgi mitro masu nosaka, ņemot plātnīšu 
paraugus no t ās pašas partijas, ko izmanto s ēšanai testa traukos 
(sk. 1.7.3. ieda ļas otro rindkopu). Katrai apstr ādes grupai un 
kontroles grupai apr ēķina vidējā īpatnējā augšanas ātruma vid ējo 
vērtību un dispersiju. Vid ējo biomasas izn ākuma kav ēšanas procen ­
tuālo vērtību (% I  y ) katrai apstr ādes grupai apr ēķina šādi: 
%I y ¼ ðb C –b T Þ 
b C Ü 100 
kur: 
— % I  y : biomasas izn ākuma samazin āšanās procentu ālā vērtība 
— b  C : kontroles grupas biomasa testa beig ās, no kuras 
atņemta biomasa testa s ākumā 
— b  T : apstr ādes grupas biomasa testa beig ās, no kuras 
atņemta biomasa testa s ākumā 
2.2.3.  Koncentr ācijas-iedarb ības līkņu konstru ēšana  
Koncentrācijas-iedarb ības līknes konstru ē, saistot atbildes reakcijas 
rādītāju vidējo inhibēšanu procentos (I  r un I  y aprēķina, kā noteikts 
2.2.1. ieda ļas pēdējā rindkopā vai 2.2.2. ieda ļā) atkarībā no testē­
jamās vielas koncentr ācijas logaritma.  
2.2.4.  EC  x noteikšana  
EC x (piemēram, EC  50 ) aprēķina pēc vidējā īpatnējā augšanas ātruma 
(E r C x ) un biomasas izn ākuma (E  y C x ), kurus savuk ārt nosaka p ēc 
plātnīšu skaita un izmantojot v ēl kādu citu m ērāmo lielumu (kop ējo 
plātnīšu zonas plat ību, dabīgi mitro masu vai sausnu). Tas ir t āpēc, 
ka ir testējamās vielas, kas atš ķirīgi ietekm ē plātnīšu skaitu un citus 
mērāmos parametrus. V ēlamie toksiskuma r ādītāji tāpēc ir četras 
dažādas EC  x vērtības katram inhib ēšanas līmenim x: E  r C x (plātnīšu 
skaits); E  r C x (kopējā plātnīšu zonas plat ība, dabīgi mitrā masa vai 
sausna); E  y C x (plātnīšu skaits); un E  y C x (kopējā plātnīšu zonas 
platība, dabīgi mitrā masa vai sausna).  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1222
 
2.3. STATISTIKAS PROCED ŪRAS  
Datu statistisk ās analīzes mērķis ir ar regresijas anal īzes palīdzību 
iegūt koncentr ācijas-iedarb ības kvantitat īvās attiecības. Var izmantot 
svērto lineāro regresiju p ēc tam, kad veikta ieg ūto datu line ārā trans­
formācija, piem ēram, probit  vai logit , vai arī Weibull  vienībās (16), 
taču vēlams izmantot augst ākas kārtas regresiju, kas ir piem ērotāka 
gadījumos ar nenov ēršamām datu kļūdām un novirz ēm no varb ūtību 
vienmērīga sadalījuma. Tuvojoties nulles inhib ēšanai vai piln īgai 
inhibēšanai, transform ācija šādas novirzes var palielin āt, traucējot 
analīzi (16). J ānorāda, ka anal īzes standarta metodes, kur ās izmanto  
probit, logit , vai  Weibull  pārveidojumus, paredz ētas datiem, ko 
izsaka ar gal īgu skaitli (piem ēram, mirst ība vai izdz īvotība) un tās 
jāmodificē, lai piel āgotu augšanas ātruma vai biomasas izn ākuma 
datiem. Īpašas proced ūras EC  x vērtību noteikšanai datiem, kas ir 
nepārtraukti gad ījuma lielumi, aprakst ītas literat ūrā (17, 18, 19).  
EC x vērtību aprēķiniem konkr ētos punktos katram analiz ējamajam 
atbildes reakcijas r ādītājam izmanto koncentr ācijas-iedarb ības saka­
rības kvantitat īvās attiecības. Ja iesp ējams, jānosaka katra apr ēķinātā 
lieluma 95 % ticam ības robežas. Ieg ūto datu atbilst ība regresijas 
modelim j āpārbauda grafiski vai statistiski. Regresijas anal īze jāveic, 
izmantojot katr ā atsevišķā atkārtojumā iegūtās vērtības, nevis 
apstrādes variantu grupu vid ējās vērtības. 
Gadījumos, kad pieejamie regresijas mode ļi/metodes nav piem ēroti 
iegūtajiem datiem, EC  50 vērtības var apr ēķināt un ticam ības robežas 
noteikt ar ī, izmantojot line āro interpol āciju ar  bootstrapping  (20) – 
statistisku metodi datu kopas p ārbaudei, izveidojot to pseidoatk ārto­
jumus pēc gadījuma izvēles principa.  
Lai noteiktu  LOEC  un līdz ar to  NOEC , jāsalīdzina apstr ādes 
variantu vid ējās vērtības, izmantojot dispersijas anal īzi. Katras 
koncentrācijas vid ējais lielums j āsalīdzina ar kontroles vid ējo 
lielumu, izmantojot atbilstošu multipl ās salīdzināšanas vai trenda 
testa metodi. Noder īgi var b ūt Daneta ( Dunnett ) vai Viljamsa 
(Williams ) testi (21, 22, 23, 24). J āpārbauda, vai ir sp ēkā pieņēmums 
par dispersijas homogenit āti, kas ir dispersijas anal īzes pamat ā. Šo 
pārbaudi var veikt grafiski vai form ālā testā (25). Piem ēroti testi ir 
Levena ( Levene ) vai Bārtleta ( Bartlett ) testi. Ja nav izpild īts pieņē­
mums attiec ībā uz dispersijas homogenit āti, to dažreiz var labot, 
veicot datu logaritmisku transform āciju. Ja dispersijas heterogenit āte 
ir pārlieku liela un to nevar kori ģēt ar transform āciju, jāveic analīze 
ar tādām metodēm kā pamazinoš ā soļa Jonkēra (Jonkheere ) trenda 
tests. Papildu nor ādījumi par  NOEC  noteikšanu sniegti literat ūrā (19).  
Ar jaunākajām zinātnes atziņām pamatots ieteikums atteikties no  
NOEC  koncepcijas, t ās vietā izmantojot EC  x , ko aprēķina pēc attie­
cīgajiiem regresijas vien ādojumiem. Ieteicam ākā x vērtība šim  
Lemna  testam nav konstat ēta. Taču noskaidrots, ka ir piem ērots 
10–20 % diapazons (atkar ībā no izmantojam ā atbildes reakcijas r ādī­
tāja), un vēlams norādīt gan EC  10 , gan EC  20 . 
3. P ĀRSKATS  
3.1. TEST ĒŠANAS P ĀRSKATS  
Testēšanas pārskatā jābūt šādai inform ācijai:  
Testējamā viela:  
— fizikālās īpašības un fizik āli ķīmiskās īpašības, t.sk. š ķīdība 
ūdenī, ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1223
 
— ķīmiskās identifik ācijas dati (piem ēram, CAS  numurs), tostarp 
tīrības pakāpe. 
Testa sugas:  
— zinātniskais nosaukums, klons (ja zin āms) un izcelsmes avots.  
Testa apst ākļi: 
— izvēlētā testēšanas proced ūra (statisk ā, pusstatisk ā vai caurpl ūdes 
metode),  
— testa s ākuma un beigu datums un t ā ilgums,  
— barotne,  
— eksperiment ālā plāna apraksts: testa trauki un p ārsegums, 
šķīdumu tilpums, pl ātnīšu un koloniju skaits katr ā testa trauk ā 
testa sākumā, 
— izraudz ītās testējamās koncentr ācijas (nomin ālās un izmērītās, pēc 
vajadzības) un katra koncentr ācijas varianta atk ārtojumu skaits,  
— pamatš ķīdumu un testa š ķīdumu pagatavošanas metodes, tostarp 
šķīdinātāju vai disper ģētājvielu izmantošana,  
— temperat ūra testēšanas laik ā, 
— gaismas avots, gaismas intensit āte un homogenit āte, 
— pH vērtības testējamiem un kontroles š ķīdumiem,  
— testējamās vielas koncentr ācija un anal īzes metode ar attiec īgiem 
kvalitātes novērtēšanas datiem (anal īžu validācijas pētījumi, stan ­
dartnovirzes vai ticam ības robežas),  
— metodes pl ātnīšu skaita un citu m ērāmo parametru, piem ēram, 
sausnas, dab īgi mitrās masas vai pl ātnīšu zonas kop ējās platības 
noteikšanai,  
— visas atk āpes no šīs testēšanas metodes.  
Rezultāti: 
— izejas dati: pl ātnīšu skaits un citi m ērāmie parametri – no katra 
testējamā un kontroles trauka visos nov ērojumu vai anal īžu 
termiņos, 
— katra m ērāmā lieluma vid ējās vērtības un standartnovirzes,  
— augšanas l īknes katrai koncentr ācijai (ieteicams ar logaritmiski 
pārveidotu m ērāmo parametru, sk. 2.2.1. ieda ļas otro rindkopu),  
— divkāršošanās laiks/augšanas ātrums kontrol ē, kas aprēķināts pēc 
plātnīšu skaita,  
— aprēķinātie atbildes reakcijas r ādītāji visiem test ē'jamo variantu 
atkārtojumiem, to vid ējās vērtības un atk ārtojumu vari ācijas 
koeficienti,  
— koncentr ācijas un t ās ietekmes savstarp ējās sakarības grafisks 
attēlojums,  
— iegūto parametru toksiskumu raksturojošo beigu punktu apr ēķini, 
piemēram, EC  50 , EC  10 , EC  20 un saistītie ticam ības interv āli; 
LOEC  un/vai  NOEC ; ja tās ir aprēķinātas, un to noteikšanai 
izmantotās statistikas metodes,  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1224
 
— ja izmanto dispersijas anal īzi, iedarb ības apmērs, ko iesp ējams 
konstatēt (piemēram, maz ākā būtiskā starpība), 
— apstrādes variantos konstat ētā augšanas stimul ēšana,  
— fitotoksiskuma vizu ālas pazīmes, kā arī testējamo šķīdumu nov ē­
rojumi,  
— rezult ātu novērtējums un zi ņas par atk āpēm no šīs testēšanas 
metodes, kuras ietekm ējušas noteikšanas rezult ātus. 
4. LITERAT ŪRA 
(1) OECD TG 221 (2006)  Lemna  Sp. Growth Inhibition Test  
(2) The use of  Lemna  studies for coloured substances is detailed in 
Section 13.5.3 of the EU Manual of Decisions dated July 2006, at http://ecb.jrc.ec.europa.eu/new-chemicals
 
(3) Guidance on information requirements and chemical safety 
assessment – Chapter R.7b: Endpoint specific guidance; Table 7.8.3 Summary of difficult substance testing issues, available at
 
http://guidance.echa.europa.eu/docs/guidance_document/ ­
information_requirements_en.htm?time=1234958685#A  
(4) ASTM International. (2003). Standard Guide for Conducting 
Static Toxicity Test With  Lemna gibba  G3. E 1415–91 (Reap ­
proved 1998). pp. 733–742. In, Annual Book of ASTM Stan ­
dards, Vol. 11.05 Biological Effects and Environmental Fate; 
Biotechnology; Pesticides, ASTM, West Conshohocken, PA.  
(5) USEPA – United States Environmental Protection Agency. 
(1996). OPPTS 850.4400 Aquatic Plant Toxicity Test Using  
Lemna  spp., “Public draft”. EPA 712-C-96–156. 8pp.  
(6) AFNOR – Association Française de Normalisation. (1996). XP 
T 90–337: Détermination de l’inhibition de la croissance de  
Lemna minor . 10pp.  
(7) SSI – Swedish Standards Institute. (1995). Water quality – 
Determination of growth inhibition (7-d)  Lemna minor , duck­
weed. SS 02 82 13. 15pp. (in Swedish).  
(8) Environment Canada. (1999). Biological Test Method: Test for 
Measuring the Inhibition of Growth Using the Freshwater Macrophyte,  Lemna minor . EPS 1/RM/37–120 pp
 
(9) Environment Canada. (1993) Proposed Guidelines for Registra ­
tion of Chemical Pesticides: Non-Target Plant Testing and Evaluation. Canadian Wildlife Service, Technical Report Series No. 145.
 
(10) Sims I., Whitehouse P., and Lacey R. (1999) The OECD  
Lemna  Growth Inhibition Test. Development and Ring-testing 
of draft OECD Test Guideline. R&D Technical Report EMA 003. WRc plc – Environment Agency.
 
(11) OECD (2000). Guidance Document on Aquatic Toxicity 
Testing of Difficult Substances and Mixtures. OECD Environ ­
mental Health and Safety Publications, Series on Testing and Assessment No.23.
 
(12) ISO DIS 20079. Water Quality – Determination of the Toxic 
Effect of Water Constituents and Waste Water to Duckweed 
(Lemna minor ) – Duckweed Growth Inhibition Test.  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1225
 
(13) Walbridge C. T. (1977). A flow-through testing procedure with 
duckweed ( Lemna minor L .). Environmental Research Labora ­
tory – Duluth, Minnesota 55804. US EPA Report No. EPA- 600/3–77 108. September 1977.
 
(14) Lockhart W. L., Billeck B. N. and Baron C. L. (1989). Bioas ­
says with a floating plant ( Lemna minor ) for effects of sprayed 
and dissolved glyphosate. Hydrobiologia, 118/119, 353–359.  
(15) Huebert, D.B. and Shay J.M. (1993) Considerations in the 
assessment of toxicity using duckweeds. Environmental Toxi ­
cology and Chemistry, 12, 481–483.  
(16) Christensen, E.R., Nyholm, N. (1984): Ecotoxicological Assays 
with Algae: Weibull Dose-Response Curves. Env. Sci. Technol. 
19, 713–718.  
(17) Nyholm, N. Sørensen, P.S., Kusk, K.O. and Christensen, E.R. 
(1992): Statistical treatment of data from microbial toxicity tests. Environ. Toxicol. Chem. 11, 157–167.
 
(18) Bruce R.D. and Versteeg D.J. (1992) A statistical procedure for 
modelling continuous toxicity data. Environmental Toxicology and Chemistry, 11, 1485–1494.
 
(19) OECD. (2004). Guidance Document on Statistical Analysis of 
Ecotoxicity Data.  
(20) Norberg-King T.J. (1988) An interpolation estimate for chronic 
toxicity: The ICp approach. National Effluent Toxicity Asses ­
sment Center Technical Report 05–88. USEPA, Duluth, MN.  
(21) Dunnett, C.W. (1955) A multiple comparisons procedure for 
comparing several treatments with a control. J. Amer. Statist. 
Assoc., 50, 1096–1121.  
(22) Dunnett, C.W. (1964) New tables for multiple comparisons 
with a control. Biometrics, 20, 482–491.  
(23) Williams, D.A. (1971) A test for differences between treatment 
means when several dose levels are compared with a zero dose 
control. Biometrics, 27: 103–117.  
(24) Williams, D.A. (1972) The comparison of several dose levels 
with a zero dose control. Biometrics, 28: 510–531.  
(25) Brain P. and Cousens R. (1989). An equation to describe dose- 
responses where there is stimulation of growth at low doses. Weed Research, 29, 93–96.
 ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1226
 
1. papildin ājums  
Lemna  spp. apraksts  
Ūdensaugs  Lemna , kuru parasti sauc par ūdensziediem, pieder  Lemnaceae  
dzimtai, kas ietver četras  Lemna  ģintis ar daudz ām pasaul ē plaši izplat ītām 
sugām. Šo augu ārējais izskats un taksonomija ir izsme ļoši aprakst īta (1, 2).  
Lemna gibba  un L. minor  ir rakstur īgas mērenā klimata joslu sugas, un t ās parasti 
izmanto toksiskuma p ārbaudēs. Abām sugām rakstur īgas ūdenī brīvi peldošas vai 
iegrimušas diskveida pl ātnītes ar sīku pavedienveida sakn īti katras pl ātnītes apak­ 
špuses vidusda ļā. Lemna  sugām ziedi veidojas reti; šie augi vairojas ve ģetatīvi, 
attīstoties jaun ām plātnītēm (3). Sal īdzinājumā ar vecākiem eksempl āriem jaunie 
augi ir bālāki, ar īsākām saknēm, un tie veidoti no div ām vai trim daž āda lieluma 
plātnītēm. Lemna  ģints augiem rakstur īgs mazs izm ērs, vienkārša uzbūve, veģe­
tatīva vairošan ās un īss ģenerāciju (paaudžu mai ņas) laiks, t āpēc šīs ģints augi ir 
ļoti piemēroti laboratorijas testiem (4, 5).  
Tā kā iespējama jutības starpsugu main ība, ticams ir vien īgi jutības salīdzinājums 
vienas sugas robež ās. 
Testēšanai izmantoto  Lemna  sugu piem ēri. Sugu nor ādes 
Lemna aequinoctialis : Eklund, B. (1996). The use of the red alga  Ceramium 
strictum  and the duckweed  Lemna aequinoctialis  in aquatic ecotoxicological 
bioassays. Licentiate in Philosophy Thesis 1996:2. Dep. of Systems Ecology, Stockholm University.
 
Lemna major : Clark, N. A. (1925). The rate of reproduction of  Lemna major  as a 
function of intensity and duration of light. J. phys. Chem., 29: 935–941.  
Lemna minor : United States Environmental Protection Agency (USEPA). (1996). 
OPPTS 850.4400 Aquatic Plant Toxicity Test Using  Lemna  spp., “Public draft”. 
EPA 712-C-96–156. 8pp.  
Association Française de Normalisation (AFNOR). (1996). XP T 90–337: Déter ­
mination de l’inhibition de la croissance de  Lemna minor . 10pp.  
Swedish Standards Institute (SIS). (1995). Water quality – Determination of 
growth inhibition (7-d)  Lemna minor , duckweed. SS 02 82 13. 15pp. (in 
Swedish).  
Lemna gibba : ASTM International. (2003). Standard Guide for Conducting Static 
Toxicity Test With  Lemna gibba  G3. E 1415–91 (Reapproved 1998). pp. 
733–742.  
United States Environmental Protection Agency (USEPA). (1996). OPPTS 
850.4400 Aquatic Plant Toxicity Test Using  Lemna  spp., “Public draft”. EPA 
712-C-96–156. 8pp.  
Lemna paucicostata : Nasu, Y., Kugimoto, M. (1981).  Lemna  (duckweed) as an 
indicator of water pollution. I. The sensitivity of  Lemna paucicostata  to heavy 
metals. Arch. Environ. Contam. Toxicol., 10:1959–1969.  
Lemna perpusilla : Clark, J. R. et al. (1981). Accumulation and depuration of 
metals by duckweed ( Lemna perpusilla ). Ecotoxicol. Environ. Saf., 5:87–96.  
Lemna trisulca : Huebert, D. B., Shay, J. M. (1993). Considerations in the asses ­
sment of toxicity using duckweeds. Environ. Toxicol. and Chem., 12:481–483.  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1227
 
Lemna valdiviana : Hutchinson, T.C., Czyrska, H. (1975). Heavy metal toxicity 
and synergism to floating aquatic weeds. Verh.-Int. Ver. Limnol., 19:2102–2111.  
Lemna  sugu kolekcijas  
University of Toronto Culture Collection of Algae and Cyanobacteria  
Department of Botany, University of Toronto  
Toronto, Ontario, Kan āda, M5S 3 B2  
Tel: +1–416–978–3641  
Fakss:+1–416–978–5878  
e-pasts: jacreman@botany.utoronto.ca  
http://www.botany.utoronto.ca/utcc  
North Carolina State University  
Forestry Dept  
Duckweed Culture Collection  
Campus Box 8002  
Raleigh, NC 27695–8002  
Amerikas Savienot ās Valstis  
Tel: 001 (919) 515–7572  
astomp@unity.ncsu.edu  
Institute of Applied Environmental Research (ITM) Stockholm University  
SE-106 91 STOCKHOLM  
ZVIEDRIJA  
Tel: +46 8 674 7240  
Fakss: +46 8 674 7636  
Federal Environmental Agency (UBA)  
FG III 3.4  
Schichauweg 58  
12307 Berlin  
Vācija 
e-pasts:  Lemna @uba.de  
http://www.umweltbundesamt.de/contact.htm  
Literatūra 
1) Hillman, W.S. (1961). The  Lemnaceae  or duckweeds: A review of the desc ­
riptive and experimental literature. The Botanical Review, 27:221–287.  
2) Landolt, E. (1986). Biosystematic investigations in the family of duckweed 
(Lemnaceae ). Vol. 2. Geobotanischen Inst. ETH, Stiftung Rubel, Zürich, 
Switzerland.  
3) Björndahl, G. (1982). Growth performance, nutrient uptake and human utili ­
zation of duckweeds ( Lemnaceae  family). ISBN 82–991150–0–0. The Agri ­
cultural Research Council of Norway, University of Oslo.  
4) Wang, W. (1986). Toxicity tests of aquatic pollutants by using common 
duckweed. Environmental Pollution, Ser B, 11:1–14.  
5) Wang, W. (1990). Literature review on duckweed toxicity testing. Environ ­
mental Research, 52:7–22.  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1228
 
2. papildin ājums  
Pamatkult ūras uztur ēšana  
Pamatkult ūras pazemin ātā temperat ūrā (4–10 °C) var uztur ēt, ilgāku laiku neat ­
jaunojot.  Lemna  kultivēšanai var izmantot to pašu barotni, ko lieto test ēšanai, bet 
pamatkult ūrai var lietot citu ar bar ības vielām bagātu barotni.  
Periodiski vair ākus jaunus, gaiši za ļas krāsas augus aseptiski p ārnes kultiv ēšanas 
traukos ar svaigu barotni. Uzglab ājot kultūru šeit ieteiktaj ā temperat ūras režīmā, 
pārsēšanas interv āls var būt līdz trim ned ēļām. 
Jālieto ķīmiski tīri (mazgāti ar skābi) un sterili stikla kultiv ēšanas trauki, un 
manipulācijas jāveic aseptiski. Pamatkult ūras kontamin ācijas gad ījumā, 
piemēram, ar a ļģēm vai sēnēm, jāveic pasākumi kontamin ējošo organismu likvi ­
dēšanā. Aļģes un vair ākus citus kontamin ējošos organismus iesp ējams likvid ēt, 
sterilizējot virsmu. Ņem kontamin ētā augu materi āla paraugu un nogriež sakn ītes. 
Materiālu enerģiski krata t īrā ūdenī, pēc tam iegremd ē 0,5 % (tilp. %) n ātrija 
hipohlorīta šķīdumā uz laiku no 30 sekund ēm līdz 5 min ūtēm. Augu materi ālu 
pēc tam skalo ar sterilu ūdeni un vair ākās porcijās pārvieto kultiv ēšanas traukos 
ar svaigu barotni. Daudzas pl ātnītes šīs apstrādes rezult ātā iet bojā, it īpaši, ja 
iedarbības periods ir ilg āks; izdzīvojušie eksempl āri parasti ir att īrīti no kontami ­
nācijas. Tos var izmantot p ārsēšanai jaun ā kultūrā. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1229
 
3. papildin ājums  
Barotnes  
L. minor  un L. gibba  kultivēšanai ieteicamas daž ādas barotnes.  L. minor  kulti­
vēšanai ieteicama modific ēta Zviedrijas standartos (SIS) min ētā barotne, bet  
L. gibba  ieteicama 20X AAP barotne. Abu barot ņu sastāvs norādīts turpmāk. 
Gatavojot š īs barotnes, j ālieto ķīmiski tīras vai anal ītiski tīras vielas un dejoniz ēts 
ūdens.  
Zviedrijas standarta (Swedish Standard, SIS) Lemna barotne  
— Pamatš ķīdumus I–V steriliz ē autoklāvā (120  ° C, 15 min) vai ar mebr ānfiltrā­
ciju (poru izm ērs aptuveni 0,2 μm). 
— Pamatš ķīdumu VI (vai VII) steriliz ē tikai ar mebr ānfiltrāciju; tos nedr īkst 
sterilizēt autoklāvā. 
— Sterilie pamatš ķīdumi jāuzglabā vēsā un tumš ā vietā. Pamatšķīdumi I–V 
derīgi sešus m ēnešus, bet pamatš ķīdumam VI (vai VII) der īguma termi ņš ir 
viens mēnesis.  
Pamatšķīdums 
Nr. Viela Koncentrācija 
pamatšķīdumā 
(g/l) Koncentrācija 
gatavajā šķīdu­
mā(mg/l) Gatavais š ķīdums 
Elements Koncentrācija 
(mg/l)  
I NaNO  3 
KH  2 PO 4 8,50 
1,34 85 
13,4 Na; N 
K; P 32; 14 
6,0; 2,4 
II MgSO  4 · 7H  2 O 15 75 Mg; S 7,4; 9,8 
III CaCl  2 · 2H  2 O 7,2 36 Ca; Cl 9,8; 17,5 
IV Na 2 CO 3 4,0 20 C 2,3 
V H 3 BO 3 
MnCl  2 · 4H  2 O 
Na 2 MoO  4 · 2H  2 O 
ZnSO  4 ·7H  2 O 
CuSO  4 ·5H  2 O 
Co(NO  3 ) 2 ·6H  2 O 1,0 
0,20 
0,010 0,050 0,0050 
0,010 1,00 
0,20 
0,010 0,050 0,0050 
0,010 B 
Mn 
Mo Zn Cu 
Co 0,17 
0,056 
0,0040 0,011 0,0013 
0,0020 
VI FeCl
 3 ·6H  2 O 
Na 2 -EDTA·2H  2 O 0,17 
0,28 0,84 
1,4 Fe 
— 0,17 
— 
VII MOPS (buferš ķīdums) 490 490 — —  
— Lai pagatavotu vienu litru SIS barotnes, 900 ml dejoniz ēta ūdens pievieno 
pamatšķīdumus:  
— 10 ml pamatš ķīduma I  
— 5 ml pamatš ķīduma II  
— 5 ml pamatš ķīduma III  
— 5 ml pamatš ķīduma IV  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1230
 
— 1 ml pamatš ķīduma V  
— 5 ml pamatš ķīduma VI  
— 1 ml pamatš ķīdumaVII (p ēc vajadzības)  
Piezīme: papildu pamatš ķīdums VII (MOPS buferš ķīdums) var b ūt vajadzīgs dažām 
testa vielām (sk. 1.4. ieda ļas pēdējo rindkopu).  
— Noregul ē pH 6,5 ± 0,2 ar 0,1 M vai 1 M HCl vai NaOH š ķīdumu, tilpumu 
uzpilda līdz vienam litram ar dejoniz ētu ūdeni.  
20X AAP barotne  
Pamatšķīdumus gatavo steril ā destilētā vai dejoniz ētā ūdenī. 
Sterilie pamatš ķīdumi jāglabā tumšā vēsā vietā. Šādos apstākļos glabājot, pamat ­ 
šķīdumu der īguma termi ņš ir vismaz 6–8 ned ēļas. 
20X – AAP barotnei gatavo piecus bar ības vielu pamatš ķīdumus (A1, A2, A3, B 
un C), izmantojot ķīmiski tīras vielas. Barotni pagatavo aptuveni 850 ml dejo ­
nizēta ūdens pievienojot 20 ml katra bar ības vielu pamatš ķīduma. Noregul ē 
pH 7,5 ± 0,1 ar 0,1 M vai 1 M HCl vai NaOH š ķīdumu, un tilpumu uzpilda 
līdz vienam litram ar dejoniz ētu ūdeni. Barotni filtr ē caur 0,2 μm (aptuveni) 
membrānfiltru steril ā traukā. 
Lai stabiliz ētos testēšanai izmantojam ās barotnes pH, to pagatavo 1–2 dienas 
pirms lietošanas. Barotnes pH pirms lietošanas j āpārbauda un, ja nepieciešams, 
noregulē ar 0,1 M vai 1 M HCl vai NaOH š ķīdumu, kā minēts iepriekš.  
Pamatšķīdums 
Nr. Viela Koncentrācija 
pamatšķīdumā 
(g/l) (  1 ) Koncentrācija 
gatavā barotnē 
(mg/l) (*) Gatavā barotne 
Elements Koncentrācija 
(mg/l) (*)  
A1 NaNO  3 
MgCl  2 ·6H  2 O 
CaCl  2 ·2H  2 O 26 
12 4,4 510 
240 90 Na; N 
Mg Ca 190; 84 
58,08 24,04 
A2 MgSO
 4 ·7H  2 O 15 290 S 38,22 
A3 K 2 HPO  4 ·3H  2 O 1,4 30 K; P 9,4; 3,7 
B H 3 BO 3 
MnCl  2 ·4H  2 O 
FeCl  3 ·6H  2 O 
Na 2 EDTA·2H  2 O 
ZnCl  2 
CoCl  2 ·6H  2 O 
Na 2 MoO  4 ·2H  2 O 
CuCl  2 ·2H  2 O 0,19 
0,42 0,16 
0,30 
3,3 mg·l
 –1 
1,4 mg·l  –1 
7,3 mg·l  –1 
0,012 mg·l  –1 3,7 
8,3 3,2 
6,0 
66 μg·l
 –1 
29 μg·l –1 
145 μg·l –1 
0,24 μg·l –1 B 
Mn Fe 
— 
Zn Co 
Mo 
Cu 0,65 
2,3 0,66 
— 
31 μg·l
 –1 
7,1 μg·l –1 
58 μg·l –1 
0,080 μg·l –1 
C NaHCO  3 15 300 Na; C 220; 43  
(*) Ja nav nor ādīts citādi. ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1231
 
Piezīme. Teorētiski atbilstoš ā bikarbon ātu galīgā koncentr ācija (kad iesp ējams iztikt bez v ērā 
ņemamas pH l īmeņa regulēšanas) ir 15 mg/l, nevis 300 mg/l. Tom ēr vēsturiski, taj ā 
skaitā starplaboratoriju sal īdzinošajā testēšanā, 20X – AAP barotn ē lietotā koncen­
trācija ir 300 mg/l (I. Sims, P. Whitehouse and R. Lacey. (1999) The OECD  Lemna  
Growth Inhibition Test. Development and Ring-testing of draft OECD Test Guide ­
line. R&D Technical Report EMA 003. WRc plc – Environment Agency).  
Steinberga barotne (ISO 20079)  
Koncentrācijas un pamatš ķīdumi  
— Modific ēto Steinberga barotni saska ņā ar ISO 20079 izmanto tikai  
Lemna minor  kultivēšanai (tā kā pēc šīs metodes at ļauta vien īgi Lemna 
minor ), taču testos g ūtā pieredze liecina, ka labi rezult āti sasniedzami ar ī ar 
Lemna gibba . 
— Gatavojot šo barotni, j ālieto ķīmiski tīras vai anal ītiski tīras vielas un dejo ­
nizēts ūdens.  
— Barotni gatavo no pamatš ķīdumiem vai no desmitk ārtīgas koncentr ācijas 
barotnes; t ā ir barotnes maksim ālā koncentr ācija, kas iesp ējama bez vielu 
izgulsnēšanās. 
1. tabula  
Steinberga barotne ar stabiliz ētu pH (modific ēta pēc Altenburgera)  
Viela Barotne  
Makroelementi  Molekulmasa mg/l mmol/l  
KNO  3 101,12 350,00 3,46 
Ca(NO  3 ) 2 · 4H  2 O 236,15 295,00 1,25 
KH  2 PO 4 136,09 90,00 0,66 
K 2 HPO  4 174,18 12,60 0,072 
MgSO  4 · 7H  2 O 246,37 100,00 0,41  
Mikroelementi  Molekulmasa μg/l μmol/l 
H 3 BO 3 61,83 120,00 1,94 
ZnSO  4 ·7H  2 O 287,43 180,00 0,63 
Na 2 MoO  4 ·2H  2 O 241,92 44,00 0,18 
MnCl  2 ·4H  2 O 197,84 180,00 0,91 
FeCl  3 ·6H  2 O 270,21 760,00 2,81 
EDTA-din ātrija dihidr āts 372,24 1 500,00 4,03  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1232
 
2. tabula  
Pamatšķīdumi (makroelementi)  
1. Makroelementi (×50 koncentr ēti) g/l  
1. pamatš ķīdums:  
KNO  3 17,50 
KH  2 PO 4 4,5 
K 2 HPO  4 0,63 
2. pamatš ķīdums:  
MgSO  4 · 7H  2 O 5,00  
3. pamatš ķīdums:  
Ca(NO  3 ) 2 ·4H  2 O 14,75  
3. tabula  
Pamatšķīdumi (mikroelementi)  
2. Mikroelementi (×1 000 koncentr ēti) mg/l  
4. pamatš ķīdums:  
H 3 BO 3 120,0  
5. pamatš ķīdums:  
ZnSO  4 ·7H  2 O 180,0  
6. pamatš ķīdums:  
Na 2 MoO  4 ·2H  2 O 44,0  
7. pamatš ķīdums:  
MnCl  2 ·4H  2 O 180,0  
8. pamatš ķīdums:  
FeCl  3 ·6H  2 O 760,00 
EDTA din ātrija dihidr āts 1 500,00  
— Vienā šķīdumā var apvienot 2. un 3. pamatš ķīdumu, un atseviš ķi 4. līdz 7. 
(ņemot vērā nepieciešam ās koncentr ācijas).  
— Ilgākai glabāšanai pamatš ķīdumus steriliz ē autoklāvā pie 121 °C, 20 min, vai 
kā alternatīvu izmanto sterilo filtr ēšanu (0,2 μm). Stingri j āievēro, ka 8. 
pamatšķīdumu steriliz ē ar filtrēšanu (0,2 μm). 
Modificētās Steinberga barotnes pagatavošana gal īgajā koncentr ācijā 
— Aptuveni 900 ml dejoniz ēta ūdens pievieno pa 20 ml 1., 2. un 3.pamatš ķī­
duma (sk. 2. tab.), lai nenotiktu izgulsn ēšanās. 
— Pievieno pa 1,0 ml 4., 5., 6. 7. un 8. pamatš ķīduma (sk. 3. tab.).  
— pH jābūt 5,5 ± 0,2 (noregul ē, pievienojot p ēc iespējas mazāku tilpumu NaOH 
šķīduma vai HCl).  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1233
 
— Uzpilda ar ūdeni līdz 1 000 ml.  
— Ja pamatš ķīdumus steriliz ē un tiek lietots piem ērots ūdens, gatav ā barotne nav 
jāsterilizē. Ja barotni steriliz ē tās galīgajā koncentr ācijā, 8. pamatš ķīdums 
jāpievieno p ēc autoklav ēšanas (121 °C, 20 min).  
Koncentr ētas (×10) modific ētās Steinberga barotnes pagatavošana pagaidu 
uzglabāšanai  
— Lai nenotiktu izgulsn ēšanās, pie aptuveni 30 ml dejoniz ēta ūdens pievieno pa 
20 ml 1., 2. un 3.pamatš ķīduma (sk.2. tab.).  
— Pievieno 1,0 ml 4., 5., 6. 7. un 8. pamatš ķīduma (sk. 3.tab.). Uzpilda ar ūdeni 
līdz 100 ml.  
— Ja pamatš ķīdumus steriliz ē un tiek lietots piem ērots ūdens, gatav ā barotne nav 
jāsterilizē. Ja barotni steriliz ē tās galīgajā koncentr ācijā, 8. pamatš ķīdums 
jāpievieno p ēc autoklav ēšanas (121 °C, 20 min).  
— Barotnes pH (gal īgajā koncentr ācijā) jābūt 5,5 ± 0,2.  ▼M1 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1234
 
C.27.  TOKSICIT ĀTES TESTS AR NOS ĒDUMU UN ŪDENS 
HIRONOM ĪDIEM, IZMANTOJOT PIES ĀTINĀTUS NOS ĒDUMUS  
IEVADS  
1. Šī testēšanas metode ir l īdzvērtīga ESAO Test ēšanas nor ādījumiem (turpm āk 
– TG) 218 (2004. gads). Š ī testēšanas metode ir izstr ādāta ietekmes nov ēr­
tēšanai, kuru izraisa ķīmisko vielu ilgstoša iedarb ība uz nos ēdumos dz īvo­
jošiem sald ūdens divsp ārņu kārtas kāpuriem  Chironomus  sp. Tās pamatā ir 
esošie toksicit ātes testēšanas protokoli attiec ībā uz Chironomus riparius  un 
Chironomus tentans , kas ir izstr ādāti Eiropā (1) (2) (3) un Zieme ļamerikā 
(4) (5) (6) (7) (8) un kam veikta sal īdzinošā izpēte (1) (6) (9). Var izmantot 
arī citas hironom īdu sugas, piem ēram, Chironomus yoshimatsui , par ko 
pieejami detaliz ēti apraksti (10) (11).  
2. Šajā testēšanas metod ē izmantotais ekspoz īcijas scen ārijs paredz nos ēdumu 
piesātināšanu ar test ējamo ķīmisko vielu. Atbilst īgā ekspozīcijas scen ārija 
izvēle ir atkar īga no paredz ētā testēšanas pielietojuma. Nos ēdumu pies ātinā­ 
šanas scen ārija mērķis ir imit ēt ķīmisko vielu akumul ācijas līmeņus nosē­
dumos. Š ī ekspozīcijas sist ēma paredz nos ēdumu un ūdens test ēšanas 
sistēmas nosēdumu pies ātināšanu.  
3. Vielas, kas j ātestē, lai noskaidrotu to iedarb ību uz nos ēdumos dz īvojošiem 
organismiem, parasti nos ēdumos past āv ilgstoši. Nos ēdumos dz īvojošie 
organismi var tikt pak ļauti iedarb ībai dažādos veidos. Katra ekspoz īcijas 
veida relat īvā nozīme un laiks, kas paiet, lai rastos visp ārēja toksiska iedar ­
bība, ir atkar īgs no attiec īgās ķīmiskās vielas fizik ālajām un ķīmiskajām 
īpašībām. Tādu vielu gad ījumā, kam ir sp ēcīga adsorb ēšanās spēja 
(piemēram, ar log K  ow > 5) vai kas izveido homopol āru saiti ar nos ēdu­
miem, būtisks ekspoz īcijas veids var b ūt piesārņotas barības uzņemšana. Lai 
nodrošinātu, ka izteikti lipof īlu vielu toksicit āte tiek nov ērtēta pietiekami 
precīzi, var apsv ērt nosēdumiem pievienot ās barības izmantošanu pirms 
testējamās ķīmiskās vielas pievienošanas. Lai ņemtu vērā visus iesp ējamos 
ekspozīcijas veidus, š ī testēšanas metode koncentr ējas uz ilgtermi ņa ekspo­
zīciju. Test ēšana ilgst 20–28 dienas  C. riparius  un C. yoshimatsui  sugām un 
28–65 dienas  C. tentans  sugai. Ja īpašiem nol ūkiem ir vajadz īgi īstermiņa 
dati, piem ēram, lai izp ētītu nestabilas ķīmiskās vielas ietekmi, p ēc 10 
dienām var pārtraukt papildu atk ārtojumus.  
4. Mērītie mērķparametri ir izš ķīlušos pieaugušo īpatņu kopējais skaits un 
izšķilšanās laiks. Ir ieteicams k āpuru izdz īvošanas un augšanas m ērījumus 
veikt tikai p ēc 10 dien ām, ja ir vajadz īgi papildu īstermiņa dati, pēc vaja­
dzības izmantojot papildu atk ārtojumus.  
5. Ieteicams izmantot izstr ādātus nosēdumus. Izstr ādātiem nos ēdumiem ir 
vairākas priekšroc ības salīdzinājumā ar dabīgiem nos ēdumiem:  
— tiek samazin āta eksperiment ālā mainība, jo šādi nosēdumi izveido atk ār­
tojamu “standartiz ētu matricu” un nav nepieciešams atrast nepies ārņotus 
un tīrus nosēdumu avotus,  
— testēšanu var s ākt jebkurā laikā, nesaskaroties ar sezon ālu mainību testē­ 
šanas nos ēdumos, un nav nepieciešams nos ēdumus iepriekš apstr ādāt, lai 
tos attīrītu no viet ējās faunas, turkl āt izstrādātu nosēdumu izmantošana 
samazina izmaksas, kas saist ītas ar pietiekamu nos ēdumu daudzumu 
savākšanu dab ā regulāras testēšanas vajadz ībām, 
— izstrādātu nosēdumu izmantošana ļauj salīdzināt toksicitāti un attiec īgi 
klasificēt vielas.  
6. Defin īcijas dotas 1. papildin ājumā. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1235
 
TESTĒŠANAS PRINCIPS  
7. Vispirms hironom īdu kāpurus jebkur ā attīstības stadij ā pakļauj testējamās 
ķīmiskās vielas koncentr āciju diapazona iedarb ībai nosēdumu un ūdens 
sistēmās. Nosēdumus pies ātina ar test ējamo ķīmisko vielu un p ēc tam 
pirmās attīstības stadijas k āpurus ievieto test ēšanas vārglāzēs, kurās nosta­
bilizējušās nosēdumu un ūdens koncentr ācijas. Hironom īdu izšķilšanos un 
attīstības ātrumu mēra testēšanas beig ās. Kāpuru izdz īvošanu un svaru var 
noteikt jau p ēc 10 dien ām, ja vajadz īgs (izmantojot papildu atk ārtojumus p ēc 
vajadzības). Šos datus analiz ē, vai nu izmantojot regresijas modeli, lai 
aplēstu koncentr āciju, kas izrais ītu × % samazin ājumu attiec ībā uz izšķil­ 
šanos vai k āpuru izdz īvošanu vai augšanu (piem ēram, EC  15 , EC  50 utt.), vai 
izmantojot statistisk ās hipotēzes testu, lai noteiktu koncentr ācijas līmeni, pie 
kura nav nov ērojama ietekme ( NOEC ) / koncentr ācijas līmeni, pie kura 
novērojama maz ākā ietekme ( LOEC ). Statistisk ās hipotēzes testam ir nepie ­
ciešams sal īdzināt ietekmes v ērtības ar kontroles v ērtībām, izmantojot statis ­
tiskus testus.  
INFORM ĀCIJA PAR TEST ĒJAMO VIELU  
8. Ir jābūt zināmai testējamās ķīmiskās vielas š ķīdībai ūdenī, tās tvaika spie ­
dienam, izm ērītajai vai apr ēķinātajai daļai nosēdumos un stabilit ātei ūdenī 
un nosēdumos. Jābūt pieejamai uzticamai anal ītiskajai metodei, ar ko b ūtu 
iespējams kvantific ēt testējamo ķīmisko vielu ūdens virs ējā slānī, porūdenī 
un nosēdumos ar zin āmu un apstiprin ātu precizit āti un noteikšanas ierobe ­ 
žojumu. Lietder īga inform ācija ietver test ējamās ķīmiskās vielas strukt ūrfor­
mulu un t īrību. Tāpat lietder īgi ir zināt testējamās vielas ķīmisko sadal īšanos 
(piemēram, izklied ēšanās, abiotisk ā un biotisk ā noārdīšanās utt.). Papildu 
norādījumi par t ādu vielu test ēšanu, kuras ir sarež ģīti testēt to fizik ālo un 
ķīmisko īpašību dēļ, pieejami atsauc ē (12).  
ĶĪMISKĀS STANDARTVIELAS  
9. Periodiski var test ēt ķīmiskās standartvielas, lai p ārliecinātos, ka test ēšanas 
protokols un apst ākļi ir uzticami. Toksisko standartvielu, kas sekm īgi izman­
totas salīdzinošajos testos un valid ēšanas pētījumos, piem ēri ietver lind ānu, 
trifluralīnu, pentahlorfenolu, kadmija hlor īdu un kālija hlorīdu (1) (2) (5) (6) 
(13).  
TESTA DER ĪGUMS  
10. Lai tests b ūtu derīgs, piemēro šādus nosac ījumus:  
— izšķilšanās apmēram kontroles traukos j ābūt vismaz 70 % test ēšanas 
beigās (1) (6),  
— C. riparius  un C. yoshimatsui  izšķilšanās līdz pieaugušiem īpatņiem no 
kontroles traukiem j ānotiek 12–23 dienu laik ā pēc to ievietošanas 
traukos;  C. tentans  ir vajadz īgas 20–65 dienas,  
— testēšanas beig ās katrā traukā jānosaka pH un izš ķīdušā skābekļa 
koncentrācija; skābekļa koncentr ācijai jābūt vismaz 60 % no gaisa pies ā­
tinājuma vērtības (turpm āk – ASV ) izmantotaj ā temperat ūrā, savukārt pH 
ūdens virsējā slānī jābūt 6–9 diapazon ā visos test ēšanas traukos,  
— ūdens temperat ūra nedrīkstētu atšķirties vair āk kā par ± 1,0 °C; ūdens 
temperatūru varētu kontrol ēt ar izotermisku telpu, un t ādā gadījumā 
temperatūra telpā ir jāapstiprina atbilst īgos laika interv ālos. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1236
 
METODES APRAKSTS  
Testēšanas trauki  
11. Pētījumu veic 600 ml stikla v ārglāzēs ar 8 cm diametru. Der ar ī citi trauki, 
bet tiem j ānodrošina piem ērots ūdens virs ējā slāņa un nos ēdumu dzi ļums. 
Nosēdumu virsmai j ābūt pietiekamai, lai nodrošin ātu 2–3 cm  2 telpu katram 
kāpuram. Nos ēdumu slāņa dziļuma attiec ībai pret ūdens virs ējā slāņa 
dziļumu jābūt 1:4. Test ēšanas traukiem un cit ām iekārtām, kas saskarsies 
ar testēšanas sist ēmu, jābūt pilnībā izgatavot ām no stikla vai cita ķīmiski 
inerta materi āla (piemēram, teflona).  
Sugu izv ēle 
12. Testēšanā vēlams izmantot sugu  Chironomus riparius . Arī Chironomus 
tentans  ir piemēroti, bet gr ūtāk apstrādājami, un tiem vajadz īgs ilgāks testē­ 
šanas periods. Var izmantot ar ī Chironomus yohimatsui . Sīka inform ācija 
par kultūru metodēm attiecībā uz Chironomus riparius  ir sniegta 2. papildi ­
nājumā. Informācija par kult ūras apstākļiem ir pieejama ar ī attiecībā uz 
citām sugām, t. i.,  Chironomus tentans  (4) un  Chironomus yoshimatsui  
(11). Sugu noteikšana ir j āapstiprina pirms test ēšanas, bet nav vajadz īga 
pirms katras test ēšanas reizes, ja organismi ir ieg ūti no laboratorij ā kultivētas 
kultūras. 
Nosēdumi  
13. Vēlams izmantot izstr ādātus nosēdumus (saukti ar ī par rekonstitu ētajiem, 
mākslīgajiem vai sint ētiskajiem nos ēdumiem). Tom ēr, ja izmanto dab īgos 
nosēdumus, tie ir j āraksturo (vismaz pH, organisk ā oglekļa sastāvs, ietei­
cama arī tādu citu parametru noteikšana k ā C/N attiec ība un granulometrija) 
un tajos nedr īkstētu būt nekāda piesārņojuma un citu organismu, kas var ētu 
konkurēt ar hironom īdiem vai baroties ar tiem. Ieteicams ar ī pirms izman ­
tošanas hironom īdu toksicit ātes testā dabīgos nosēdumus kondicion ēt septi­ 
ņasS dienas t ādos pašos apst ākļos, kādi pastāvēs testēšanas laik ā. Šajā testā 
(1) (15) (16) ir ieteicams izmantot š ādus izstrādātus nosēdumus, par pamatu 
izmantojot m ākslīgu augsni, ko izmanto C.8. test ēšanas metod ē (14):  
a) 4–5 % (saussvars) k ūdras – pēc iespējas pietuvin āta pH 5,5–6,0 apm ērā; 
ir svarīgi izmantot pulveriz ētu kūdru, kas smalki samalta (da ļiņu izmērs ≤ 
1 mm) un kas ir izž āvēta vienīgi ar gaisu;  
b) 20 % (saussvars) kaol īna mālu (kaolin īta saturam v ēlams būt virs 30 %);  
c) 75–76 % (saussvars) kvarca smilšu (p ārsvarā tām jāsastāv no smalk ām 
smiltīm, proti, vair āk nekā 50 % da ļiņu jābūt 50–200 μm izmērā); 
d) pievieno dejoniz ētu ūdeni, lai ieg ūtu galīgā maisījuma mitruma saturu 
30–50 % diapazon ā; 
e) pievieno ķīmiski tīras kvalit ātes kalcija karbon ātu (CaCO  3 ), lai kori ģētu 
galīgā nosēdumu mais ījuma pH 7,0 ± 0,5 apm ērā; galīgā maisījuma 
organiskā oglekļa saturam j ābūt 2 % (± 0,5), un tas j ākoriģē, izmantojot 
atbilstīgus daudzumus k ūdras un smilšu saska ņā ar a) un c) apakšpunktu.  
14. Jābūt zināmam kūdras, kaol īna mālu un smilšu avotam. Nos ēdumu sast āv­
daļas ir jāpārbauda, lai p ārliecinātos, ka taj ās nav ķīmiska pies ārņojuma 
(piemēram, smago met ālu, hlororganisko savienojumu, fosfororganisko 
savienojumu utt.). Izstr ādātu nosēdumu sagatavošanas piem ērs ir aprakst īts 
3. papildin ājumā. Ir pieņemami samais īt arī sausas sast āvdaļas, ja tiek pier ā­
dīts, ka pēc ūdens virsējā slāņa pievienošanas nenotiek nos ēdumu sast āvdaļu 
atdalīšanās (piemēram, kūdras daļiņu peldēšana pa ūdens virsmu) un ka 
kūdra vai nos ēdumi ir pietiekami kondicion ēti. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1237
 
Ūdens  
15. Jebkurš ūdens, kas atbilst 2. un 4. papildin ājumā noteiktajiem pie ņemama 
atšķaidīšanas ūdens ķīmiskajiem raksturlielumiem, ir piem ērots kā testēšanas 
ūdens. Jebk āds piemērots ūdens, proti, dab īgs ūdens (virszemes vai grunt ­
sūdens), rekonstitu ēts ūdens (sk. 2. papildin ājumu) vai kr āna ūdens, no kura 
attīrīts hlors, ir izmantojams k ā kultūras turēšanas un test ēšanas ūdens, ja 
hironomīdi tajā bez stresa paz īmēm izdzīvo kultivēšanas un test ēšanas laik ā. 
Testēšanas sākumā testēšanas ūdens pH j ābūt 6–9 diapazon ā, savukārt 
kopējā cietība nedrīkst pārsniegt 400 mg/l k ā CaCO  3 . Tomēr, ja tiek prog ­
nozēta mijiedarb ība starp ciet ības joniem un test ējamo vielu, j āizmanto 
zemākas cietības ūdens (tādēļ šādā situācijā nedrīkst izmantot  Elendt  barotni 
M4). Visa p ētījuma laik ā jāizmanto viena veida ūdens. Ūdens kvalit ātes 
raksturlielumi, kas uzskait īti 4. papildin ājumā, jānosaka vismaz divreiz 
gadā vai tad, kad ir aizdomas, ka šie raksturlielumi var ētu būt būtiski 
izmainījušies.  
Rezerves š ķīdumi – pies ātināti nosēdumi  
16. Izraudz ītās koncentr ācijas pies ātinātos nosēdumus parasti sagatavo, test ē­
jamās vielas š ķīdumu tieši pievienojot nos ēdumiem. Dejoniz ētā ūdenī izšķī­
dinātas testējamās vielas rezerves š ķīdumu samaisa ar izstr ādātajiem nos ē­
dumiem, izmantojot velm ēšanas dzirnavas, bar ības jaucēju vai manu ālu 
jaukšanu. Ja test ējamā viela ir ūdenī mazšķīstoša, to var izš ķīdināt pēc 
iespējas mazākā tilpumā piemērota organiska š ķīdinātāja (piem ēram, 
heksāna, acetona vai hloroforma). Šo š ķīdumu pēc tam samaisa ar 10 g 
smalku kvarca smilšu katram test ēšanas traukam. Š ķīdumam ļauj iztvaikot, 
un tam ir piln ībā jāpazūd no smilt īm. Pēc tam smiltis samaisa ar piem ērotu 
daudzumu nos ēdumu katr ā testēšanas vārglāzē. Testējamās vielas š ķīdinā­ 
šanai, disper ģēšanai vai emul ģēšanai drīkst izmantot tikai t ādus prepar ātus, 
kas viegli izgaist. J āpatur prātā, ka testējamās vielas nodrošin ātās smiltis un 
smilšu mais ījums ir jāņem vērā, sagatavojot nos ēdumus (t. i., t ādēļ nosēdumi 
ir jāsagatavo, izmantojot maz āk smilšu). J āuzmanās, lai nodrošin ātu, ka 
nosēdumiem pievienot ā testējamā viela ir nos ēdumos viscaur un vienm ērīgi 
izkliedēta. Ja vajadz īgs, var analiz ēt paraugus, lai noteiktu homogenit ātes 
pakāpi. 
TESTĒŠANAS PL ĀNS 
17. Testēšanas plāns attiecas uz test ēšanas koncentr āciju skaita un interv ālu 
izvēli, trauku skaitu katram koncentr ācijas līmenim un k āpuru skaitu trauk ā. 
Ir aprakst īti plāni ietekmes koncentr āciju (turpm āk – EC) punktu noteik ­ 
šanai,  NOEC  noteikšanai un pie ļaujamā daudzuma test ēšanas veikšanai.  
Regresijas anal īzes plāns 
18. Testēšanā izmantotaj ām koncentr ācijām ir jāaptver ietekmes koncentr ācija 
(piemēram, EC  15 , EC  50 ) un koncentr āciju diapazons, kur ā ir jānoskaidro 
testējamās vielas ietekme. Tas, ka ietekmes koncentr ācija ir test ēšanā izman­
toto koncentr āciju diapazon ā, parasti uzlabo ietekmes koncentr āciju ( EC x ) 
noteikšanas precizit āti un it seviš ķi derīgumu. Jāizvairās no ekstrapol ācijas 
krietni zem zem ākās pozitīvās koncentr ācijas vai virs augst ākās koncentr ā­
cijas. Ir lietder īgi veikt orient ējošu diapazona noteikšanas test ēšanu, lai izv ē­
lētos izmantojamo koncentr āciju diapazonu (sk. 27. punktu).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1238
 
19. Ja ir j ānosaka  EC  x , jātestē vismaz piecas koncentr ācijas un tr īs atkārtojumi 
katrai koncentr ācijai. Jebkur ā gadījumā ieteicams izmantot pietiekamu 
daudzumu test ēšanas koncentr āciju, lai nodrošin ātu modeli pamatot ām 
aplēsēm. Koeficients starp koncentr ācijām nedrīkstētu pārsniegt 2 (iz ņē­
mums var ētu būt gadījumi, kad devu un atbildes reakcijas l īknei ir sekls 
slīpums). Katras apstr ādes atkārtojumu skaitu var samazin āt, ja palielina 
testēšanas koncentr āciju skaitu ar daž ādām atbildes reakcij ām. Atkārtojumu 
skaita palielin āšana vai test ēšanas koncentr āciju interv ālu samazin āšana 
parasti noved pie šaur ākiem test ēšanas ticam ības interv āliem. Ir vajadz īgi 
papildu atk ārtojumi, ja k āpuru izdz īvošanu un augšanu nosaka jau p ēc 10 
dienām. 
NOEC /LOEC  noteikšanas pl āns 
20. Ja ir j ānosaka  LOEC  vai NOEC , jāizmanto [iecas test ēšanas koncentr ācijas 
ar vismaz četreim atk ārtojumiem un koeficients starp koncentr ācijām nedrīk­
stētu pārsniegt 2. Atk ārtojumu skaitam j ābūt pietiekamam, lai nodrošin ātu 
pietiekamu statistisko noz īmību un var ētu konstat ēt 20 % atš ķirību no 
kontroles traukiem pie 5 % noz īmības līmeņa (p = 0,05). Attiec ībā uz attīs­
tības ātrumu parasti ir piem ēroti veikt dispersijas anal īzi (turpm āk – 
ANOVA ), piemēram, Dunnett  testu vai  Williams  testu (17) (18) (19) (20). 
Attiecībā uz izšķilšanās koeficientu var izmantot  Cochran-Armitage , Fisher  
pieeju (ar  Bonferroni  korekciju) vai  Mantel-Haenszel  testu.  
Pieļaujamā daudzuma tests  
21. Pieļaujamā daudzuma testu (1 test ēšanas koncentr ācija un kontroles trauks) 
var veikt, ja orient ējošā diapazona noteikšanas test ā netika konstat ēta 
ietekme. Pie ļaujamā daudzuma testa m ērķis ir veikt test ēšanu ar pietiekami 
augstu koncentr āciju, lai l ēmumu pie ņēmēji varētu izslēgt testējamās vielas 
iespējamu toksisku ietekmi, un pie ļaujamo daudzumu nosaka t ādā koncen­
trācijā, kādas iestāšanos neprognoz ē nekādā gadījumā. Ieteicams 1 000 
mg/kg (saussvars). Parasti ir vajadz īgi vismaz seši atk ārtojumi gan apstr ādei, 
gan kontrolei. Ir j āpanāk pietiekama statistisk ā nozīmība, lai var ētu noteikt 
20 % atšķirību no kontroles trauka pie 5 % noz īmības līmeņa (p = 0,05). Ar 
metrisku atbildes reakciju (att īstības ātrums un svars) t-tests parasti ir piem ē­
rota statistisk ā metode, ja dati atbilst š ā testa pras ībām (normalit āte, homo­
gēnas dispersijas). Var izmantot nevienl īdzīgas dispersijas t-testu vai ar 
parametriem nesaist ītu testu, piem ēram, Wilcoxon-Mann-Whithey  testu, ja 
nav atbilst ības iepriekš nor ādītajām prasībām. Attiec ībā uz izšķilšanās koefi­
cientu ir piem ērota Fisher  pieeja.  
PROCED ŪRA 
Ekspozīcijas apst ākļi 
Piesātinātās nosēdumu un ūdens sistēmas sagatavošana  
22. Testējamās vielas pievienošanai ir ieteicams izmantot test ēšanas C.8. metod ē 
“Toksicitātes noteikšana sliek ām” aprakst īto piesātināšanas proced ūru (14). 
Piesātinātos nosēdumus ievieto traukos un pievieno ūdens virsējo slāni, lai 
izveidotu nos ēdumu un ūdens tilpuma attiec ību 1:4 (sk. 11. un 15. punktu). 
Nosēdumu slāņa dziļumam jābūt 1,5–3 cm. Lai izvair ītos no nos ēdumu 
sastāvdaļu atdalīšanās un smalku da ļiņu atkārtotas suspensijas ūdens stab ā 
testēšanas ūdens pievienošanas laik ā, nosēdumus var p ārklāt ar plastmasas 
ripu ūdens uzliešanas laik ā, bet pēc tam ripu nekav ējoties noņem. Šim 
nolūkam der ar ī citas ierīces. 
23. Testēšanas trauki ir j āapsedz (piem ēram, ar stikla pl āksnēm). Ja vajadz īgs, 
pētījuma laik ā ūdens līmeņus papildina l īdz sākotnējam tilpumam, lai 
kompensētu ūdens iztvaikošanu. Tam j āizmanto destil ēts vai dejoniz ēts 
ūdens, lai nov ērstu sāļu uzkrāšanos.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1239
 
Stabilizācija 
24. Tiklīdz ir sagatavoti pies ātinātie nosēdumi ar ūdens virsējo slāni, ir vēlams 
ļaut testējamai vielai nodal īties no ūdens fāzes un nogulsn ēties uz nos ēdu­
miem (3) (4) (6) (13). To v ēlams īstenot tādos pašos temperat ūras un aer ā­
cijas apst ākļos, kādus izmanto test ēšanā. Atbilstīgais līdzsvara iest āšanās 
laiks ir atkar īgs no konkr ētajiem nos ēdumiem un ķīmiskās vielas un var 
būt stundas vai dienas un retos gad ījumos ilgt l īdz pat vair ākām nedēļām 
(4–5 ned ēļas). Tā kā šajā laikā varētu noārdīties daudzas ķīmiskās vielas, 
līdzsvara iest āšanās netiek gaid īta, bet līdzsvarošanai ir ieteicams dot 48 
stundas. Š ā turpmākas līdzsvarošan ās perioda beig ās ir jānosaka test ējamās 
vielas koncentr ācija ūdens virs ējā slānī, porūdenī un nosēdumos, proti, 
vismaz augst ākā un zemākā koncentr ācija (sk. 38. punktu). Šie test ējamās 
vielas anal ītiskie mērījumi ļauj aprēķināt masas bilanci un noteikt rezult ātus, 
pamatojoties uz izm ērītajām koncentr ācijām. 
Testēšanas organismu pievienošana  
25. Četras līdz piecas dienas pirms testa organismu pievienošanas test ēšanas 
traukos no kult ūrām jāizņem oliņas un tās jāievieto nelielos traukos ar 
audzēšanas barotni. Var izmantot notur ētu barotni no rezerves kult ūras vai 
svaigi sagatavotu barotni. Ja izmanto svaigi sagatavotu barotni, kult ūras 
barotnei j āpievieno neliels daudzums bar ības, piem ēram, zaļaļģes un/vai 
daži pilieni filtr āta no smalki samaltas zivju bar ības pārslu suspensijas (sk. 
2. papildin ājumu). Jāizmanto tikai svaigi izd ētas oliņas. Parasti k āpuri sāk 
šķilties dažas dienas p ēc oliņu izdēšanas (2–3 dienas  Chironomus riparius  
20 °C un 1–4 dienas  Chironomus tentans  23 °C un  Chironomus yoshimatui  
25 °C), un k āpuru augšana notiek četrās attīstības stadij ās, no kur ām katra 
ilgst 4–8 dienas. Test ēšanā jāizmanto pirm ās attīstības stadijas k āpuri (2–3 
vai 1–4 dienas p ēc izšķilšanās). Knišļu attīstības stadiju var p ārbaudīt, 
izmantojot galvas kapsulas platumu (6).  
26. Katr ā testēšanas trauk ā ar piesātinātiem nosēdumiem un ūdeni pēc nejau­ 
šības principa ievieto 20 pirm ās attīstības stadijas k āpurus, izmantojot neasu 
pipeti. Kāpuru ievietošanas laik ā testēšanas traukos ir j āpārtrauc ūdens aerā­
cija, un šis p ārtraukums j āturpina vēl 24 stundas p ēc kāpuru ielaišanas (sk. 
25. un 32. punktu). Saska ņā ar izmantoto test ēšanas plānu (sk. 19. un 20. 
punktu) izmantoto k āpuru skaits uz katru koncentr āciju ir vismaz 60, lai 
noteiktu  EC punktus, un 80, lai noteiktu  NOEC . 
Testēšanas koncentr ācijas  
27. Diapazona noteikšanas tests var ētu būt lietderīgs, lai noteiktu koncentr āciju 
diapazonu gal īgajam testam. Šim nol ūkam izmanto virkni atš ķirīgu testē­
jamās vielas koncentr āciju. Lai hironom īdiem nodrošin ātu tādu pašu virsmas 
blīvumu, kādu izmantos gal īgajā testēšanā, hironom īdus pakļauj katras test ē­
jamās vielas koncentr ācijas iedarb ībai uz tādu laiku, kas ļauj aplēst aptu­
venās testēšanas koncentr ācijas. Atk ārtojumi nav vajadz īgi. 
28. Lēmumu par test ēšanas koncentr ācijām galīgajam testam pie ņem, pamatojo ­
ties uz diapazona noteikšanas testa rezult ātiem. Jāizmanto un saska ņā ar 
18.–20. punktu j āizvēlas vismaz piecas koncentr ācijas. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1240
 
Kontroles trauki  
29. Testā ir jāietver kontroles trauki, kuros nav test ējamās vielas, bet ir nos ē­
dumi un kuriem nodrošina atbilst īgu skaitu atk ārtojumu (sk. 19. un 20. 
punktu). Ja test ējamās vielas pievienošanai ir izmantots š ķīdums (sk. 16. 
punktu), j āizmanto ar ī nosēdumu šķīduma kontroles trauks.  
Testēšanas sist ēma 
30. Izmanto statiskas sist ēmas. Izņēmuma gad ījumos, piem ēram, ja ūdens kvali ­
tātes specifik ācijas nav piem ērotas testa organismam vai ietekm ē ķīmisko 
līdzsvaru (piem ēram, izšķīdušā skābekļa līmeņi pārmērīgi pazemin ās, izvad­
produktu koncentr ācija pārmēru paaugstin ās vai no nos ēdumiem ekstrah ējas 
minerāli un ietekm ē pH un/vai ūdens cietību), var izmantot da ļēji statiskas 
vai caurpl ūdes sistēmas ar ūdens virs ējā slāņa periodisku vai nep ārtrauktu 
atjaunošanu. Tom ēr parasti der ēs un ir ieteicamas citas ūdens virs ējā slāņa 
kvalitātes uzlabošanas metodes, piem ēram, aerācija. 
Barība 
31. Kāpuri ir jābaro, vēlams, katru dienu vai vismaz tr īs reizes ned ēļā. Katram 
jaunam k āpuram pirm ās 10 dienas pietiek ar zivju bar ību (suspensija ūdenī 
vai smalki samalta bar ība, piemēram, TetraMin  vai TetraPhyll , sk. 2. papil ­
dinājumu) 0,25–0,5 mg apm ērā (0,35–0,5 mg  C. yoshimatui ). Nedaudz 
vairāk barības varētu vajadz ēt vecākiem kāpuriem, proti, 0,5–1 mg uz 
kāpuru dien ā, ar ko vajadz ētu pietikt l īdz testēšanas beig ām. Ja tiek nov ērota 
sēnīšu augšana vai ja kontroles traukos ir nov ērota mirst ība, barības porcija 
ir jāsamazina visos apstr ādes traukos un kontroles traukos. Ja s ēnīšu vairo­ 
šanos neizdodas aptur ēt, tests ir j āatkārto. Ja tiek test ētas vielas, kam ir 
spēcīga adsorb ēšanās spēja (piemēram, ar log K  ow > 5) vai kas izveido 
homopolāru saiti ar nos ēdumiem, bar ības daudzumu, kurš vajadz īgs orga­
nismu izdz īvošanas un dab īgas augšanas nodrošin āšanai, var pievienot 
izstrādātajiem nos ēdumiem pirms stabiliz ācijas perioda. Š ādam nolūkam 
jāizmanto augu materi āls, nevis zivju bar ība, proti, var pievienot 0,5 % 
(saussvars) smalki samaltas lapas, piem ēram, nātres ( Urtica dioica ), zīdkoka 
(Morus alba ), baltā āboliņa (Trifolium repens ) vai spin ātu (Spinacia 
oleracea ) lapas, vai citu augu materi ālu (Cerophyl  vai alfa-celulozi).  
Inkubācijas apst ākļi 
32. Kad ir pag ājušas, vēlams, 24 stundas p ēc kāpuru ielaišanas, test ēšanas 
traukos ūdens virs ējam slānim nodrošina l ēnu aerāciju, ko turpina vis ā 
testēšanas laik ā (jāuzmanās, lai izš ķīdušā skābekļa koncentr ācija nepaze ­
minās zem 60 % no  ASV ). Aerāciju nodrošina caur stikla Past ēra pipeti, 
kas piestiprin āta 2–3 cm virs nos ēdumu slāņa (t. i., vienu vai dažus burbu ļus 
sekundē). Testējot gaistošas ķīmiskās vielas, var apsv ērt iespēju nosēdumu 
un ūdens sistēmai aerāciju nenodrošin āt. 
33. Testēšanu veic nemain īgā 20 °C (± 2 °C) temperat ūrā. C. tentans  un C. 
yoshimatui  ieteicam ā temperat ūra ir attiec īgi 23 °C un 25 °C (± 2 °C). 
Piemēro 16 stundu apgaismojuma ilgumu, un gaismas intensit ātei jābūt 
500–1 000 luksiem.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1241
 
Ekspozīcijas ilgums  
34. Ekspoz īcija sākas brīdī, kad kāpuri tiek ielaisti pies ātinātajos un kontroles 
traukos. Maksim ālais ekspoz īcijas ilgums ir 28 dienas  C. riparius  un C. 
yoshimatsui  un 65 dienas  C. tentans . Ja knišļi izšķiļas ātrāk, testēšanu var 
pārtraukt ne maz āk kā pēc piecām dienām pēc pēdējā pieauguš ā īpatņa 
izšķilšanās kontroles trauk ā. 
Novērojumi  
Izšķilšanās 
35. Nosaka piln ībā izšķīlušos kniš ļu tēviņu un mātīšu attīstības laiku un kop ējo 
skaitu. Tēviņus ir viegli atš ķirt pēc to spalvain ās antenas.  
36. Testēšanas trauki ir j ānovēro vismaz tr īs reizes ned ēļā, lai vizuāli novērtētu 
jebkādas anom ālijas (piem ēram, nosēdumu pamešana, neparasta peld ēšana) 
salīdzinājumā ar kontroles traukiem. Paredzam ās izšķilšanās periodā katru 
dienu jāskaita izšķīlušies kniš ļi. Katru dienu re ģistrē pilnībā izšķīlušos kniš ļu 
dzimumu un skaitu. P ēc identific ēšanas kniš ļus izņem no traukiem. Oli ņas, 
kas izdētas pirms test ēšanas pabeigšanas, ir j āreģistrē un jāizņem, lai 
novērstu kāpuru atjaunošanos nos ēdumos. J āreģistrē arī redzamo k ūniņu 
skaits, kuras nav izš ķīlušās. Norādījumi par izš ķilšanās mērīšanu ir sniegti 
5. papildin ājumā. 
Augšana un izdz īvošana  
37. Ja ir j āsniedz dati par k āpuru izdz īvošanu un augšanu p ēc 10 dien ām, 
sākumā jāietver papildu test ēšanas trauki, lai tos var ētu izmantot šim 
nolūkam. Šo papildu trauku nos ēdumus izk āš, izmantojot 250 μm sietu, 
lai saglab ātu kāpurus. Nāves kritēriji ir nekust īgums vai atbildes reakcijas 
trūkums uz meh ānisku kairin ājumu. Neatg ūtie kāpuri arī jāuzskata par miru ­ 
šiem (kāpurus, kas nomiruši test ēšanas sākumā, iespējams, ir no ārdījuši 
mikrobi). Nosaka izdz īvojušo kāpuru saussvaru (bez pelniem) katr ā testē­ 
šanas trauk ā un aprēķina vidējo atseviš ķo saussvaru katr ā traukā. Ir lietder īgi 
noteikt, kurai att īstības stadijai pieder izdz īvojušais k āpurs. Šim nol ūkam var 
izmantot katra īpatņa galvas kapsulas platuma m ērījumu.  
Analītiskie mērījumi  
Testējamās vielas koncentr ācija 
38. Pirms test ēšanas sākšanas (t. i., pirms k āpuru ielaišanas) vismaz no viena 
katras koncentr ācijas trauka pa ņem nosēdumu kop ējos paraugus, lai anal ī­
tiski noteiktu test ējamās vielas koncentr āciju nosēdumos. Ir ieteicams test ē­ 
šanas sākumā (sk. 24. punktu) un beig ās analizēt vismaz ūdens virsējā slāņa, 
porūdens un nos ēdumu paraugus no augst ākās un zem ākās koncentr ācijas. 
Šāda testējamās vielas koncentr ācijas noteikšana sniedz inform āciju par 
testējamās vielas att īstību/sadalīšanos ūdens un nos ēdumu sist ēmā. 
39. Ja veic starpposma m ērījumus (piem ēram, sept ītajā dienā) un ja anal īzei ir 
vajadzīgi lieli paraugi, ko nevar pa ņemt no test ēšanas traukiem, neietekm ējot 
testēšanas sist ēmu, jāveic analītiska noteikšana no paraugiem, kuri ņemti no 
papildu test ēšanas traukiem, kas sa ņēmuši tādu pašu apstr ādi (ietverot testa 
organismus), bet netiek izmantoti biolo ģiskajiem nov ērojumiem.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1242
 
40. Lai izol ētu starpūdeni, ieteicama centrifug ēšana, piem ēram, 10 000 g 4 °C 
temperatūrā 30 minūtes. Tomēr, ja tiek pier ādīts, ka test ējamā viela nead ­
sorbējas uz filtriem, var b ūt pieņemami izmantot ar ī filtrēšanu. Dažos gad ī­
jumos var b ūt neiespējami analiz ēt koncentr ācijas por ūdenī, jo parauga 
izmērs ir pārāk mazs.  
Fizikālie un ķīmiskie parametri  
41. Atbilst īgi ir jānosaka test ēšanas trauku pH un temperat ūra (sk. 10. punktu). 
Testēšanas sākumā un beig ās jānosaka ar ī cietība un amonjaks kontroles 
traukos un vien ā testēšanas trauk ā ar augstāko koncentr āciju. 
DATI UN P ĀRSKATU SAGATAVOŠANA  
Rezultātu apstrāde 
42. Šā testa mērķis ir noteikt test ējamās vielas ietekmi uz att īstības ātrumu un 
pilnībā izšķīlušos kniš ļu tēviņu un mātīšu kopējo skaitu vai – 10 dienu testa 
gadījumā – ietekmi uz k āpuru izdz īvošanu un svaru. Ja nav nek ādu norāžu 
par statistiski atš ķirīgu jutību atkarībā no dzimuma, t ēviņu un mātīšu rezul­
tātus var apvienot, lai veiktu statistisko anal īzi. Jutības atšķirības starp 
dzimumiem var statistiski nov ērtēt, piemēram, ar χ 2 – r × 2 testu. Ja vaja ­
dzīgs, pēc 10 dien ām ir jānosaka kāpuru izdz īvošana un vid ējais atseviš ķais 
saussvars katr ā traukā. 
43. Ietekmes koncentr ācijas, kas izteiktas saussvar ā un pamatotas uz to, v ēlams 
aprēķināt, pamatojoties uz izm ērītajām koncentr ācijām nosēdumos test ēšanas 
sākumā (sk. 38. punktu).  
44. Lai apr ēķinātu punktu apl ēsi EC  50 vai jebkurai citai  EC  x , kā patiesus 
atkārtojumus var izmantot statistiku par situ āciju pirms ievietošanas traukos. 
Aprēķinot ticam ības interv ālu jebkurai  EC  x , jāņem vērā mainība starp trau ­
kiem vai ir j āpierāda, ka šī mainība ir tik maza, ka to var ne ņemt vērā. Ja 
modeli apr īko saskaņā ar mazāko kvadr ātu metodi, statistika par situ āciju 
pirms ievietošanas traukos ir j ākoriģē, lai uzlabotu main ības homogenit āti. 
Tomēr EC  x vērtības ir jāaprēķina pēc tam, kad atbildes reakcija ir atkori ģēta 
atpakaļ uz sākotnējo vērtību. 
45. Ja statistisk ās analīzes mērķis ir noteikt  NOEC /LOEC  ar hipot ēzes testu, 
jāņem vērā mainība starp traukiem, piem ēram, ar ieligzdotu  ANOVA . Var 
arī izmantot stabil ākus testus (21) situ ācijās, kad ir p ārkāpti parastie  ANOVA  
pieņēmumi.  
Izšķilšanās koeficients  
46. Izšķilšanās koeficienti ir kvantitat īvi dati, ko var analiz ēt ar Cochran-Armi ­
tage testu, kuru īsteno pak āpeniski, ja ir paredzama monotona devas un 
atbildes reakcijas attiec ība un ja šie dati atbilst š ādai prognozei. Ja min ētais 
tests anal īzei neder, var izmantot  Fisher  pieeju vai  Mantel-Haenszel  testu ar  
Bonferroni-Holm  koriģētajām p-vērtībām. Ja past āv liecības par liel āku 
mainību starp atk ārtojumiem ar vienu un to pašu koncentr āciju, nekā to 
norādītu binomin āls sadalījums (nereti uz to atsaucas k ā uz “papildu bino ­
minālu” main ību), tad j āizmanto stabils  Cochran-Armitage  vai  Fisher  
pieejas tests, k ā ierosināts atsaucē (21).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1243
 
Nosaka katr ā traukā izšķīlušos kniš ļu summu (n  e ), ko dala ar ielaisto k āpuru 
skaitu (n  a ): 
ER ¼ n e 
n a 
kur: 
ER = izšķilšanās koeficients;  
n e = katrā traukā izšķīlušos kniš ļu skaits;  
n a = katrā traukā ielaisto k āpuru skaits.  
47. Lieliem paraugu apjomiem piem ērota alternat īva, ja past āv papildu binomi ­
nāla mainība, ir iesp ēja izšķilšanās koeficientu uzskat īt par nep ārtrauktu 
atbildes reakciju un izmantot t ādas proced ūras kā William  tests, ja ir pare ­
dzama monotona devas un atbildes reakcijas attiec ība un ja tas atbilst šiem 
izšķilšanās koeficienta datiem.  Dunnett  tests būtu piemērots, ja monotonuma 
nav. Šajā kontekst ā liels parauga apjoms tiek defin ēts kā gadījums, kad gan 
izšķīlušos īpatņu skaits, gan neizš ķīlušos īpatņu skaits p ārsniedz piecus katr ā 
atkārtojumā (traukā). 
48. Lai piem ērotu ANOVA  metodes, izš ķilšanās koeficienta v ērtības ir vispirms 
jāpārvērš ar  arcsin  kvadrātsaknes transform āciju vai ar  Freeman-Tukey  
transform āciju, lai ieg ūtu aptuveno norm ālo sadalījumu un izl īdzinātu 
mainības. Izmantojot absol ūto periodiskumu, var piem ērot Cochran-Armi ­
tage, Fisher  pieejas ( Bonferroni ) vai  Mantel-Haenszel  testus.  Arcsin  
kvadrātsaknes transform āciju piem ēro, ņemot izš ķilšanās koeficienta 
kvadrātsaknes inverso sinusu (sin  –1 ). 
49. Izšķilšanās koeficientiem  EC  x vērtības aprēķina, izmantojot regresijas 
analīzi (vai, piem ēram, probit  (22),  logit , Weibull , atbilstīgu tirdzniec ībā 
pieejamu programmat ūru utt.). Ja regresijas anal īze ir nesekm īga (piemēram, 
tiek iegūtas mazāk nekā divas da ļējas atbildes reakcijas), izmanto citas ar 
parametriem nesaist ītas metodes, t ādas kā slīdošā vidējā vai vienk āršā inter­
polācija. 
Attīstības ātrums  
50. Vidējais attīstības laiks ir vid ējais laikposms starp k āpuru ielaišanu (testa 0. 
diena) un testa kniš ļu izšķilšanos. (Lai apr ēķinātu patieso att īstības laiku, 
jāapsver kāpuru vecums ielaišanas br īdī.) Attīstības ātrums ir att īstības laika 
apgrieztā vērtība (vienība: 1/diena) un ir k āpuru vienas dienas att īstības daļa. 
Attīstības ātrums ir ieteicam āks, lai nov ērtētu šos nos ēdumu toksicit ātes 
pētījumus, jo t ā mainība ir maz āka un tas ir homog ēnāks un tuv āks 
normālam sadal ījumam sal īdzinājumā ar attīstības laiku. T ādējādi efektīvas 
parametru test ēšanas proced ūras var izmantot dr īzāk ar attīstības ātrumu, 
nevis ar att īstības laiku. Attiec ībā uz attīstības ātrumu kā nepārtrauktu 
atbildes reakciju  EC  x vērtības var apl ēst, izmantojot regresijas anal īzi 
(piemēram, (23) (24)).  
51. Turpm ākajiem statistiskajiem testiem pie ņem, ka p ārbaudes dien ā × novē­
roto knišļu skaits ir izš ķīlies vidējā laika interv ālā starp dienu × un dienu x – 
l (l = pārbaudes interv āla ilgums, parasti viena diena). Katr ā traukā vidējo 
attīstības ātrumu ( x) aprēķina šādi: 
x ¼ X  m 
i¼1 ƒ i x i 
n e ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1244
 
kur: 
x: vidējais attīstības ātrums katr ā traukā; 
i: pārbaudes interv āla indekss;  
m: pārbaudes interv ālu maksim ālais skaits;  
ƒ i : pārbaudes interv ālā i izšķīlušos kniš ļu skaits;  
n e : kopējais knišļu skaits, kas izš ķīlušies eksperimenta beig ās; (=  ƒ i ) 
x i : intervālā i izšķīlušos kniš ļu attīstības ātrums.  
x i ¼ 1 Í 
day  i Ä 1 i 
2 Î 
kur: 
day  i : pārbaudes diena (dienas kopš ielaišanas);  
l i : pārbaudes interv āla i ilgums (dienas, parasti viena diena).  
Testēšanas pārskats  
52. Testēšanas pārskatā jāietver vismaz š āda inform ācija: 
Testējamā viela:  
— fizikālās īpašības un attiec īgā gadījumā fizikāli ķīmiskās īpašības 
(šķīdība ūdenī, tvaika spiediens, sadal īšanās koeficients augsn ē (vai 
nosēdumos, ja pieejams), stabilit āte ūdenī utt.),  
— ķīmiskās identifik ācijas dati (visp ārpieņemtais nosaukums, ķīmiskais 
nosaukums, strukt ūrformula,  CAS  numurs utt.), ietverot t īrību un anal ī­
tisko metodi, ar ko ir iesp ējams kvantific ēt testējamo vielu.  
Testēšanas sugas:  
— izmantotie testa dz īvnieki: suga, zin ātniskais nosaukums, organismu 
avots un pavairošanas apst ākļi, 
— inform ācija par oli ņu un kāpuru apstr ādi, 
— testa dz īvnieku vecums ielaišanas br īdī testēšanas traukos.  
Testēšanas apst ākļi: 
— izmantotie nos ēdumi, t. i., dab īgi vai izstr ādāti nosēdumi,  
— dabīgajiem nos ēdumiem – nos ēdumu paraugu ņemšanas vietas atrašan ās 
vieta un apraksts, ietverot, ja iesp ējams, pies ārņojuma vēsturi; raksturlie ­
lumi – pH, organisk ā oglekļa saturs, C/N attiec ība un granulometrija (ja 
vajadzīgs), 
— izstrādāto nosēdumu sagatavošana: sast āvdaļas un raksturlielumi (orga ­
niskā oglekļa saturs, pH, mitrums utt. test ēšanas sākumā), 
— testēšanas ūdens sagatavošana (ja izmanto rekonstitu ētu ūdeni) un 
raksturlielumi (sk ābekļa koncentr ācija, pH, vad ītspēja, cietība utt. test ē­ 
šanas sākumā), 
— nosēdumu un ūdens virsējā slāņa dziļums,  
— ūdens virsējā slāņa un porūdens tilpums; mitru nos ēdumu svars ar por ū­
deni un bez t ā; ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1245
 
— testēšanas trauki (materi āls un izm ērs), 
— nosēdumu pies ātināšanas metode: izmantot ās testēšanas koncentr ācijas, 
atkārtojumu skaits un š ķīdums, ja tas izmantots,  
— piesātinātās nosēdumu un ūdens sistēmas stabiliz ēšanās līdzsvara f āze: 
ilgums un apst ākļi, 
— inkub ācijas apst ākļi: temperat ūra, apgaismojuma cikls un intensit āte, 
aerācija (regularit āte un intensit āte), 
— sīka inform ācija par barošanu, ar ī par bar ības veidu, sagatavošanu, 
daudzumu un barošanas rež īmu. 
Rezultāti: 
— testēšanas nomin ālās koncentr ācijas, izm ērītās testēšanas koncentr ācijas 
un visu anal īžu rezult āti, lai noteiktu test ējamās vielas koncentr āciju 
testēšanas trauk ā, 
— ūdens kvalit āte testēšanas traukos, t. i., pH, temperat ūra, izšķīdušais 
skābeklis, ciet ība un amonjaks,  
— iztvaikojuš ā testēšanas ūdens aizvietošana, ja t ā veikta,  
— izšķīlušos kniš ļu tēviņu un mātīšu skaits katr ā traukā un katru dienu,  
— to kāpuru skaits katr ā traukā, kas neizš ķīlās par kniš ļiem, 
— kāpuru vidējais atseviš ķais saussvars katr ā traukā un katr ā attīstības 
stadijā, ja vajadz īgs, 
— izšķilšanās īpatsvars katr ā atkārtojumā un test ēšanas koncentr ācijā 
(knišļu tēviņu un mātīšu datus apvieno),  
— pilnībā izšķīlušos kniš ļu vidējais attīstības ātrums katr ā atkārtojumā un 
apstrādes līmenī (knišļu tēviņu un mātīšu datus apvieno),  
— toksisko m ērķparametru apl ēses, piem ēram, EC  x (un saistītie ticamības 
intervāli), NOEC  un/vai  LOEC , kā arī to noteikšanai izmantot ās statisti­
skās metodes,  
— rezult ātu apspriešana, ar ī ietekme uz test ēšanas rezult ātiem, kuru rada 
atkāpes no šīs testēšanas metodes.  
LITERAT ŪRA 
(1) BBA (1995). Long-term toxicity test with Chironomus riparius: Develop ­
ment and validation of a new test system. Edited by M. Streloke and H.Köpp. Berlin 1995.
 
(2) Fleming R  et al.  (1994). Sediment Toxicity Tests for Poorly Water-Soluble 
Substances. Final Report to them European Commission. Report No: EC 
3738. August 1994. WRc, UK.  
(3) SETAC (1993). Guidance Document on Sediment toxicity Tests and Bioas ­
says for Freshwater and Marine Environments. From the WOSTA Workshop held in the Netherlands.
 
(4) ASTM International/E1706-00 (2002). Test Method for Measuring the 
Toxicity of Sediment-Associated Contaminants with Freshwater Inverte ­
brates. pp 1125-1241. In ASTM International 2002 Annual Book of Stan ­
dards. Volume 11.05. Biological Effects and Environmental Fate;Biotech ­
nology; Pesticides. ASTM. International, West Conshohocken, PA.  
(5) Environment Canada (1997). Test for Growth and Survival in Sediment 
using Larvae of Freshwater Midges ( Chironomus tentans  or Chironomus 
riparius ). Biological Test Method. Report SPE 1/RM/32. December 1997.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1246
 
(6) US-EPA (2000). Methods for Measuring the Toxicity and Bioaccumulation 
of Sediment-associated Contaminants with Freshwater Invertebrates. 
Second edition. EPA 600/R-99/064. March 2000. Revision to the first edition dated June 1994.
 
(7) US-EPA/OPPTS 850.1735. (1996): Whole Sediment Acute Toxicity Inver ­
tebrates.  
(8) US-EPA/OPPTS 850.1790. (1996): Chironomid Sediment toxicity Test.  
(9) Milani D, Day KE, McLeay DJ, and Kirby RS (1996). Recent intra- and 
inter-laboratory studies related to the development and standardisation of Environment Canada’s biological test methods for measuring sediment toxicity using freshwater amphipods  (Hyalella azteca)  and midge larvae  
(Chironomus riparius).  Technical Report. Environment Canada. National 
Water Research Institute. Burlington, Ontario, Canada.
 
(10) Sugaya Y (1997). Intra-specific variations of the susceptibility of insecti ­
cides  in Chironomus yoshimatsui . Jp. J. Sanit. Zool. 48 (4): 345-350.  
(11) Kawai K (1986). Fundamental studies on Chironomid allergy. I. Culture 
methods of some Japanese Chironomids (Chironomidae, Diptera). Jp. J. 
Sanit. Zool. 37(1): 47-57.  
(12) OECD (2000). Guidance Document on Aquatic Toxicity Testing of Diffi ­
cult Substances and Mixtures. OECD Environment, Health and Safety Publications, Series on Testing and Assessment No. 23.
 
(13) Environment Canada (1995). Guidance Document on Measurement of 
Toxicity Test Precision Using Control Sediments Spiked with a Reference 
Toxicant. Report EPS 1/RM/30. September 1995.  
(14) Šā pielikuma C.8. noda ļa “Toksicit ātes noteikšana sliek ām”. 
(15) Suedel BC and JH Rodgers (1994). Development of formulated reference 
sediments for freshwater and estuarine sediment testing. Environ. Toxicol. 
Chem. 13: 1163-1175.  
(16) Naylor C and C Rodrigues (1995). Development of a test method for 
Chironomus riparius using a formulated sediment. Chemosphere 31: 3291-3303.
 
(17) Dunnett CW (1964). A multiple comparisons procedure for comparing 
several treatments with a control. J. Amer. Statis. Assoc., 50: 1096-1121.  
(18) Dunnett CW (1964). New tables for multiple comparisons with a control. 
Biometrics, 20: 482-491.  
(19) Williams DA (1971). A test for differences between treatment means when 
several dose levels are compared with a zero dose control. Biometrics, 27: 
103-117.  
(20) Williams DA (1972). The comparison of several dose levels with a zero 
dose control. Biometrics, 28: 510-531.  
(21) Rao JNK and Scott AJ (1992). A simple method for the analysis of 
clustered binary data. Biometrics 48: 577-585.  
(22) Christensen ER (1984). Dose-response functions in aquatic toxicity testing 
and the Weibull model. Water Research 18: 213-221.  
(23) Bruce and Versteeg (1992). A statistical procedure for modelling conti ­
nuous toxicity data. Environmental Toxicology and Chemistry 11: 1485- 1494.
 
(24) Slob W (2002). Dose-response modelling of continuous endpoints. Toxicol. 
Sci. 66: 298-312.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1247
 
1. papildin ājums  
DEFINĪCIJAS  
Šajā testēšanas metod ē ir izmantoti š ādi termini:  
Izstrādāti nosēdumi  jeb rekonstitu ēti, mākslīgi vai sint ētiski nosēdumi ir t ādu 
materiālu maisījums, ko izmanto, lai imit ētu dabīgu nosēdumu fizik ālās sastāv­
daļas. 
Ūdens virs ējais slānis ir ūdens, ar ko nosegti nos ēdumi test ēšanas trauk ā. 
Starpūdens  jeb por ūdens ir ūdens, kas aiz ņem telpu starp nos ēdumiem un 
augsnes da ļiņām. 
Piesātināti nosēdumi  ir nosēdumi, kam pievienota test ējamā viela.  
Testējamā ķīmiskā viela  ir jebkāda viela vai mais ījums, ko test ē, izmantojot šo 
testēšanas metodi.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1248
 
2. papildin ājums  
Ieteikumi attiec ībā uz Chironomus riparius  kultūru 
1. Chironomus  kāpurus var audz ēt kristaliz ācijas traukos vai liel ākās tvertnēs. 
Smalkas kvarca smiltis izkl āj plānā, aptuveni 5–10 mm sl ānī tvertnes 
apakšā. Ir pierādīts arī, ka var k ā piemērotu substr ātu izmantot  Kieselguhr  
(piemēram, Merck , 8117. pants) (pietiek ar pl ānāku slāni tikai dažu mm 
augstumā). Pēc tam pievieno piem ērotu ūdeni, lai dzi ļums būtu vairāki 
centimetri. Ūdens līmenis ir j āpaaugstina p ēc vajadzības, lai aizvietotu 
iztvaikoto daudzumu un nov ērstu izžūšanu. Ūdeni var apmain īt, ja vaja ­
dzīgs. Jānodrošina l ēna aerācija. Kāpuru audz ēšanas trauki j ātur piemērotā 
būrī, kas nepie ļaus izšķīlušos pieaugušo īpatņu izbēgšanu. B ūrim jābūt 
pietiekami lielam, lai b ūtu iespējama izšķīlušos pieaugušo īpatņu spieto­ 
šana, pret ējā gadījumā nenotiks kopul ācija (ne maz āks kā apm. 30 × 30 × 
30 cm).  
2. Būri jātur istabas temperat ūrā vai nemain īgas vides telp ā 20 ± 2 °C ar 16 
stundu apgaismojuma periodu (intensit āte apm. 1 000 luksi) un 8 stundu 
tumsas periodu. Ir nor ādīts, ka gaisa mitrums zem 60 % RH var kav ēt 
reprodukciju.  
Ūdens atšķaidīšanai  
3. Var izmantot jebkuru piem ērotu dabīgu vai sint ētisku ūdeni. Bieži izmanto 
akas ūdeni, krāna ūdeni, no kura att īrīts hlors, un m ākslīgas barotnes 
(piemēram, Elendt  M4 vai M7 barotni, sk. turpm āk). Ūdenim pirms izman ­
tošanas j ānodrošina aer ācija. Ja vajadz īgs, kultūras ūdeni var atjaunot, 
izmantoto ūdeni no kultiv ēšanas traukiem uzman īgi nolejot vai sifon ējot, 
nesadragājot kāpuru kūniņas. 
Kāpuru barošana  
4. Chironomus  kāpuri ir jābaro ar zivju bar ības pārslām (TetraMin ®, TetraP­
hyll® vai citu l īdzīga zīmola patent ētu zivju bar ību), katrā traukā dienā 
ievietojot aptuveni 250 mg. Bar ību var dot k ā sausu samaltu pulveri vai 
kā suspensiju ūdenī, proti, 1,0 g bar ības pārslu pievieno 20 ml destil ēta 
ūdens un samaisa, l īdz iegūst homog ēnu maisījumu. Šo sagatavi var izbarot 
aptuveni 5 ml apm ērā katrā traukā katru dienu (pirms lietošanas sakrat īt). 
Vecāki kāpuri var sa ņemt vairāk barības. 
5. Barošanu piel āgo atbilst īgi ūdens kvalit ātei. Ja kultiv ēšanas barotne k ļūst 
duļķaina, barošana ir j āsamazina. Bar ības papildin ājumi ir rūpīgi jāuzrauga. 
Pārāk maz bar ības izrais īs kāpuru emigr āciju vertik ālā ūdens slāņa virzienā, 
savukārt pārāk daudz bar ības izrais īs mikrobu aktivit ātes pieaugumu un 
samazinās skābekļa koncentr ācijas. Abas situ ācijas var novest pie maz ā­
kiem augšanas ātrumiem.  
6. Izveidojot jaunus kultiv ēšanas traukus, var pievienot dažas za ļaļģu 
(piemēram, Scenedesmus subspicatus , Chlorella vulgaris ) šūnas. 
Izšķīlušos pieaugušo īpatņu barošana  
7. Dažos testos ir ieg ūtas liecības, ka kokvilnas spilventi ņš, kas pies ūcināts ar 
piesātinātu saharozes š ķīdumu, var nodrošin āt barību izšķīlušiem pieaugu ­ 
šiem īpatņiem. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1249
 
Izšķilšanās 
8. Divdesmit gr ādu ± 2 °C temperat ūrā pieaugušie īpatņi sāks šķilties no 
kāpuru audz ēšanas traukiem aptuveni p ēc 13–15 dien ām. Tēviņus ir viegli 
atšķirt pēc to spalvain ās antenas.  
Oliņas 
9. Tikl īdz vairošanas b ūrī ir pieaugušie īpatņi, visi kāpuru audz ēšanas trauki ir 
jāpārbauda trīs reizes ned ēļā, lai konstat ētu izdētās želatīnveidīgās oliņas. Ja 
tās tiek atkl ātas, oliņas ir uzman īgi jāizņem. Tās ir jāievieto neliel ā šķīvī, 
kurā ir vairošan ās ūdens paraugs. Oli ņas izmanto, lai izveidotu jaunus 
kultivēšanas traukus (piem ēram, 2–4 oli ņu kopas katr ā traukā), vai tās 
izmanto toksicit ātes testēšanā. 
10. Pirm ās attīstības stadijas k āpuriem ir j āizšķiļas pēc 2–3 dien ām. 
Jaunu kultiv ēšanas trauku izveide  
11. Pēc tam, kad ir izveidotas kult ūras, katru ned ēļu vai ret āk var izveidot 
jaunu kāpuru kultiv ēšanas trauku atkar ībā no test ēšanas pras ībām un 
vecos traukus iz ņem no b ūriem pēc pieaugušo īpatņu izšķilšanās. Ar 
šādu sistēmu var nodrošin āt regulāru pieaugušo īpatņu piegādi ar minim ā­
liem pārvaldības pasākumiem.  
Testēšanas šķīdumu M4 un M7 sagatavošana  
12. Elendt  (1990. gads) ir aprakst ījis M4 barotni. M7 barotni sagatavo t āpat kā 
M4 barotni, iz ņemot 1. tabul ā norādītās vielas, kur ām koncentr ācijas M7 
barotnē ir četras reizes maz ākas nekā M4 barotn ē. Pašlaik tiek gatavota 
publikācija par M7 barotni ( Elendt , individu āls paziņojums). Test ēšanas 
šķīdumu nevajadz ētu sagatavot saska ņā ar Elendt  un Bias  (1990. gads), 
jo NaSiO  3 5 H  2 O, NaNO  3 , KH  2 PO 4 un K  2 HPO  4 koncentrācijas, kas nor ā­
dītas rezerves š ķīdumu sagatavošanai, ir nepiem ērotas.  
M7 barotnes sagatavošana  
13. Katru rezerves š ķīdumu (I) sagatavo atseviš ķi un apvienoto rezerves 
šķīdumu (II) pagatavo no šiem rezerves š ķīdumiem (I) (sk. 1. tabulu). 
Piecdesmit mililitrus apvienot ā rezerves š ķīduma (II) un 2. tabul ā norādītos 
daudzumus no katra makrobar ības rezerves š ķīduma iemaisa 1 litr ā dejo­
nizēta ūdens, lai sagatavotu M7 barotni. Vitam īnu rezerves š ķīdumu saga ­
tavo, pievienojot 3 vitam īnus dejoniz ētam ūdenim, kā norādīts 3. tabul ā, un 
neilgi pirms izmantošanas gal īgajai M7 barotnei pievieno 0,1 ml apvienot ā 
vitamīnu rezerves š ķīduma. (Vitam īnu rezerves š ķīdumu glab ā sasaldētu 
mazos alikvotos.) Barotnei nodrošina aer āciju un to stabiliz ē. 
LITERAT ŪRA 
BBA (1995). Long-term toxicity test with  Chironomus riparius : Development 
and validation of a new test system. Edited by M. Streloke and H.Köpp. Berlin 
1995.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1250
 
1. tabula  
Barotnes M4 un M7 mikroelementu rezerves š ķīdumi  
Rezerves š ķīdumi (I) Daudzums (mg), 
ko pievieno 1 
litram dejoniz ēta 
ūdens Lai sagatavotu apvienoto rezerves 
šķīdumu (II), samaisa turpm āk norā­
dītos rezerves š ķīdumu (I) tilpumus 
(ml) un pievieno 1 litram dejoniz ēta 
ūdens Galīgās koncentr ācijas testa 
šķīdumos (mg/l) 
M4 M7 M4 M7  
H 3 BO 3 ( 1 ) 57 190 1,0 0,25 2,86 0,715 
MnCl  2 · 4 H  2 O (  1 ) 7 210 1,0 0,25 0,361 0,090 
LiCl (  1 ) 6 120 1,0 0,25 0,306 0,077 
RbCl (  1 ) 1 420 1,0 0,25 0,071 0,018 
SrCl  2 · 6 H  2 O (  1 ) 3 040 1,0 0,25 0,152 0,038 
NaBr (  1 ) 320 1,0 0,25 0,016 0,004 
Na 2 MoO  4 · 2 H  2 O (  1 ) 1 260 1,0 0,25 0,063 0,016 
CuCl  2 · 2 H  2 O (  1 ) 335 1,0 0,25 0,017 0,004 
ZnCl  2 260 1,0 1,0 0,013 0,013 
CaCl  2 · 6 H  2 O 200 1,0 1,0 0,010 0,010 
KI 65 1,0 1,0 0,0033 0,0033 
Na 2 SeO  3 43,8 1,0 1,0 0,0022 0,0022 
NH  4 VO  3 11,5 1,0 1,0 0,00058 0,00058 
Na 2 EDTA · 2 H  2 O (  1 ) ( 2 ) 5 000 20,0 5,0 2,5 0,625 
FeSO  4 · 7 H  2 O (  1 ) ( 2 ) 1 991 20,0 5,0 1,0 0,249  
( 1 ) Šīs vielas atš ķiras M4 barotn ē un M7 barotn ē, kā norādīts iepriekš. 
( 2 ) Šos šķīdumus sagatavo atseviš ķi un pēc tam salej kop ā un nekav ējoties liek autokl āvā. 
2. tabula  
Makrobar ības rezerves š ķīdumi barotnei M4 un M7  
Daudzums, ko 
pievieno 1 litram 
dejonizēta ūdens 
(mg) Makrobar ības rezerves 
šķīdumu tilpums, ko 
pievieno, lai sagatavotu 
barotni M4 un M7 
(ml/l) Galīgās koncentr ācijas 
testa šķīdumos M4 un 
M7 
(mg/l)  
CaCl  2 · 2 H  2 O 293 800 1,0 293,8 
MgSO  4 · 7 H  2 O 246 600 0,5 123,3 
KCl 58 000 0,1 5,8 NaHCO
 3 64 800 1,0 64,8 
NaSiO  3 · 9 H  2 O 50 000 0,2 10,0 
NaNO  3 2 740 0,1 0,274 
KH  2 PO 4 1 430 0,1 0,143 
K 2 HPO  4 1 840 0,1 0,184  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1251
 
3. tabula  
Vitamīnu rezerves š ķīdums barotnei M4 un M7. Visus tr īs vitamīnu šķīdumus apvieno, lai 
sagatavotu vienu vitam īnu rezerves š ķīdumu  
Daudzums, ko pievieno 
1 litram dejoniz ēta 
ūdens 
(mg) Vitamīnu rezerves š ķīduma 
tilpums, ko pievieno, lai 
sagatavotu barotni M4 un M7 
(ml/l) Galīgās koncentr ācijas 
testa šķīdumos M4 un 
M7 
(mg/l)  
Tiamīna hidrohlor īds 750 0,1 0,075 
Ciānkobalam īns (B12) 10 0,1 0,0010 
Biotīns 7,5 0,1 0,00075  
LITERAT ŪRA 
Elendt, B.P. (1990). Selenium Deficiency in Crustacean.  Protoplasma  154: 
25-33.  
Elendt, B.P. & W.-R. Bias (1990). Trace Nutrient Deficiency in  Daphnia magna  
Cultured in Standard Medium for Toxicity Testing. Effects on the Optimization of Culture Conditions on Life History Parameters of  D. magna . Water Research  
24 (9): 1157-1167.
 ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1252
 
3. papildin ājums  
IZSTRĀDĀTU NOSĒDUMU SAGATAVOŠANA  
Nosēdumu sast āvs 
Izstrādāto nosēdumu sast āvam jābūt šādam:  
Sastāvdaļa Raksturlielumi % no nos ēdumu 
saussvara  
Kūdra Sfagnu s ūnu kūdra, kuras pH 
ir pēc iespējas tuvāk 5,5–6,0 
vērtībai, bez redzam ām augu 
atliekām, smalki samalta 
(daļiņu izmērs: ≤ 1 mm) un 
izžāvēta ar gaisu 4–5 
Kvarca smiltis Smilšu graudu izm ērs: > 
50 % da ļiņu jābūt 
50–200 μm diapazon ā 75–76 
Kaolīna māli Kaolin īta saturs: ≥ 30 % 20 
Organiskais ogleklis Kori ģē, pievienojot k ūdru un 
smiltis 2 (± 0,5) 
Kalcija karbon āts CaCO  3 , pulveriz ēts, ķīmiski 
tīrs 0,05–0,1 
Ūdens Vad ītspēja: ≤ 10 μS/cm 30–50  
Sagatavošana  
Kūdru izžāvē gaisā un samaļ smalkā pulverī. Vajadzīgā daudzuma k ūdras pulvera 
suspensiju dejoniz ētā ūdenī sagatavo, izmantojot efekt īvu homogeniz ēšanas ierīci. 
Šīs suspensijas pH kori ģē ar CaCO  3 līdz 5,5 ± 0,5 v ērtībai. Suspensiju kondi ­
cionē vismaz divas dienas, viegli maisot 20 ± 2 °C temperat ūrā, lai stabiliz ētu pH 
un izveidotu stabilu mikrobu sast āvdaļu. Vēlreiz mēra pH, kam j ābūt 6,0 ± 0,5. 
Pēc tam kūdras suspensiju samaisa ar cit ām sastāvdaļām (smiltīm un kaol īna 
māliem) un dejoniz ētu ūdeni, lai ieg ūtu homog ēnus nosēdumus ar ūdens saturu 
30–50 % diapazon ā no nosēdumu saus ā svara. Vēlreiz mēra galīgā maisījuma pH 
un to kori ģē 6,5–7,5 v ērtībā ar CaCO  3 , ja vajadz īgs. Ņem nosēdumu paraugus, 
lai noteiktu saussvaru un organisk ā oglekļa saturu. P ēc tam, pirms izstr ādātos 
nosēdumus izmanto hironom īdu toksicit ātes testēšanā, ir ieteicams tos kondi ­
cionēt septiņas dienas t ādos pašos apst ākļos, kādi būs testā. 
Glabāšana  
Mākslīgo nosēdumu saus ās sastāvdaļas var ar ī uzglabāt sausā un vēsā vietā 
istabas temperat ūrā. Izstrādātos (mitros) nos ēdumus nedr īkstētu uzglab āt pirms 
to izmantošanas test ā. Tie ir j āizmanto t ūlīt pēc septiņu dienu kondicion ēšanas 
perioda, kas pabeidz to sagatavošanu.  
LITERAT ŪRA 
Šā pielikuma C.8. noda ļa “Toksicit ātes noteikšana sliek ām”. 
Meller M, Egeler P, Rombke J, Schallnass H, Nagel R, Streit B (1998). 
Short-term Toxicity of Lindane, Hexachlorobenzene and Copper Sulfate on Tubi ­
ficid Sludgeworms (Oligochaeta) in Artificial Media. Ecotox. and Environ. Safety 
39: 10-20.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1253
 
4. papildin ājums  
Atšķaidīšanai piem ērota ūdens ķīmiskie raksturlielumi  
Viela Koncentr ācijas 
Daļiņas < 20 mg/l 
Kopējais organiskais ogleklis < 2 mg/l 
Nejonizēts amonjaks < 1 μg/l 
Cietība kā CaCO  3 < 400 mg/l (*) 
Atlikumu hlors < 10 μg/l 
Kopējie fosfororganiskie pestic īdi < 50 ng/l 
Hlororganisko pestic īdu un polihlorbifen īlu kopējais 
saturs < 50 ng/l 
Kopējais organiskais hlors < 25 ng/l  
(*) Tomēr jānorāda, ka, ja tiek prognoz ēta mijiedarb ība starp ciet ības joniem un test ējamo 
vielu, jāizmanto zem ākas cietības ūdens (tādēļ šādā situācijā nedrīkst izmantot  Elendt  
barotni M4).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1254
 
5. papildin ājums  
Norādījumi par hironom īdu kāpuru šķilšanās uzraudz ību 
Uz testēšanas vārglāzēm izvieto izš ķilšanās slazdus. Šie slazdi ir nepieciešami, 
sākot no 20. dienas l īdz testēšanas beig ām. Turpm āk ir attēlots izmantot ā slazda 
paraugs.
  
A. Neilona aizsegs  
B. Apgāzts plastmasas trauks  
C. Bezl ūpu ekspoz īcijas vārglāze D. Ūdens apmai ņas aizsega l ūkas 
E. Ūdens 
F. Nosēdumi ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1255
 
C.28.  TOKSICIT ĀTES TESTS AR NOS ĒDUMU UN ŪDENS 
HIRONOM ĪDIEM, IZMANTOJOT PIES ĀTINĀTU ŪDENI  
IEVADS  
1. Šī testēšanas metode ir l īdzvērtīga ESAO Test ēšanas nor ādījumiem (turpm āk 
– TG) 219 (2004. gads). Š ī testēšanas metode ir izstr ādāta ietekmes nov ēr­
tēšanai, kuru izraisa ķīmisko vielu ilgstoša iedarb ība uz nos ēdumos dz īvo­
jošiem sald ūdens divsp ārņu kārtas kāpuriem  Chironomus  sp. Tās pamatā 
galvenokārt ir BBA  norādījumi par nos ēdumu un ūdens testēšanas sist ēmas 
izmantošanu ar m ākslīgu augsni un ūdens staba ekspoz īcijas scen ārijs (1). 
Tāpat ir ņemti vērā esošie toksicit ātes testēšanas protokoli attiec ībā uz 
Chironomus riparius  un Chironomus tentans , kas ir izstr ādāti Eiropā un 
Ziemeļamerikā (2) (3) (4) (5) (6) (7) (8) un kam veikta sal īdzinošā izpēte 
(1) (6) (9). Var izmantot ar ī citas hironom īdu sugas, piem ēram, Chironomus 
yoshimatsui , par ko pieejami detaliz ēti apraksti (10) (11).  
2. Šajā testēšanas metod ē izmantotais ekspoz īcijas scen ārijs paredz ūdens 
piesātināšanu. Atbilst īgā ekspozīcijas scen ārija izvēle ir atkar īga no pare ­
dzētā testēšanas lietojuma. Ūdens ekspoz īcijas scen ārija, kas ietver ūdens 
staba pies ātināšanu, mērķis ir imitēt pesticīdu aerosolu p ārvietošanās gadī­
jumus, un šis scen ārijs ietver s ākuma maksim ālās koncentr ācijas porūdenī. 
Šis scenārijs var noder ēt arī citiem ekspoz īcijas veidiem (tostarp ķīmisko 
vielu nopl ūdēm), izņemot akumul ācijas procesus, kas ilgst ilg āk nekā testē­ 
šanas periods.  
3. Vielas, kas j ātestē, lai noskaidrotu to iedarb ību uz nos ēdumos dz īvojošiem 
organismiem, parasti nos ēdumos past āv ilgstoši. Nos ēdumos dz īvojošie 
organismi var tikt pak ļauti iedarb ībai dažādos veidos. Katra ekspoz īcijas 
veida relat īvā nozīme un laiks, kas paiet, lai rastos visp ārēja toksiska iedar ­
bība, ir atkar īgs no attiec īgās ķīmiskās vielas fizik ālajām un ķīmiskajām 
īpašībām. Tādu vielu gad ījumā, kam ir sp ēcīga adsorb ēšanās spēja 
(piemēram, ar log K  ow > 5) vai kas izveido homopol āru saiti ar nos ēdu­
miem, būtisks ekspoz īcijas veids var b ūt piesārņotas barības uzņemšana. Lai 
nodrošinātu, ka izteikti lipof īlu vielu toksicit āte tiek nov ērtēta pietiekami 
precīzi, var apsv ērt nosēdumiem pievienot ās barības izmantošanu pirms 
testējamās ķīmiskās vielas pievienošanas. Lai ņemtu vērā visus iesp ējamos 
ekspozīcijas veidus, š ī testēšanas metode koncentr ējas uz ilgtermi ņa ekspo­
zīciju. Tests ilgst 20–28 dienas  C. riparius  un C. yoshimatsui  sugām un 
28–65 dienas  C. tentans  sugai. Ja īpašiem nol ūkiem ir vajadz īgi īstermiņa 
dati, piem ēram, lai izp ētītu nestabilu ķīmisko vielu ietekmi, p ēc 10 dien ām 
var pārtraukt papildu atk ārtojumus.  
4. Mērītie mērķparametri ir izš ķīlušos pieaugušo īpatņu kopējais skaits un 
izšķilšanās laiks. Ir ieteicams k āpuru izdz īvošanas un augšanas m ērījumus 
veikt tikai p ēc 10 dien ām, ja ir vajadz īgi papildu īstermiņa dati, pēc vaja­
dzības izmantojot papildu atk ārtojumus.  
5. Ieteicams izmantot izstr ādātus nosēdumus. Izstr ādātiem nos ēdumiem ir 
vairākas priekšroc ības salīdzinājumā ar dabīgiem nos ēdumiem:  
— tiek samazin āta eksperiment ālā mainība, jo šādi nosēdumi izveido atk ār­
tojamu “standartiz ētu matricu” un nav nepieciešams atrast nepies ārņotus 
un tīrus nosēdumu avotus,  
— testēšanu var s ākt jebkurā laikā, nesaskaroties ar sezon ālu mainību testē­ 
šanas nos ēdumos, un nav nepieciešams nos ēdumus iepriekš apstr ādāt, lai 
tos attīrītu no viet ējās faunas, turkl āt izstrādātu nosēdumu izmantošana 
samazina izmaksas, kas saist ītas ar pietiekamu nos ēdumu daudzumu 
savākšanu dab ā regulāras testēšanas vajadz ībām, ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1256
 
— izstrādātu nosēdumu izmantošana ļauj salīdzināt toksicitāti un attiec īgi 
klasificēt vielas; toksicit ātes dati, ko ieguva test ēšanā ar dabīgiem un 
mākslīgiem nos ēdumiem, bija sal īdzināmi vairākām ķīmiskajām 
vielām (2).  
6. Defin īcijas dotas 1. papildin ājumā. 
TESTĒŠANAS PRINCIPS  
7. Vispirms hironom īdu kāpurus jebkur ā attīstības stadij ā pakļauj testējamās 
vielas koncentr āciju diapazona iedarb ībai nosēdumu un ūdens sist ēmās. 
Testēšanas sākumā pirmās attīstības stadijas k āpurus ievieto test ēšanas 
vārglāzēs, kurās ir nosēdumu un ūdens sistēma, un pēc tam ūdeni piesātina 
ar testējamo vielu. Hironom īdu izšķilšanos un att īstības ātrumu mēra testē­ 
šanas beig ās. Kāpuru izdz īvošanu un svaru var noteikt jau p ēc 10 dien ām, ja 
vajadzīgs (izmantojot papildu atk ārtojumus p ēc vajadz ības). Šos datus 
analizē, vai nu izmantojot regresijas modeli, lai apl ēstu koncentr āciju, kas 
izraisītu × % samazin ājumu attiec ībā uz izšķilšanos, k āpuru izdz īvošanu vai 
augšanu (piem ēram, EC  15 , EC  50 utt.), vai izmantojot statistisk ās hipotēzes 
testēšanu, lai noteiktu  NOEC /LOEC . Statistisk ās hipotēzes testēšanā ir 
nepieciešams sal īdzināt ietekmes v ērtības ar kontroles v ērtībām, izmantojot 
statistiskus testus.  
INFORM ĀCIJA PAR TEST ĒJAMO VIELU  
8. Ir jābūt zināmai testējamās ķīmiskās vielas š ķīdībai ūdenī, tās tvaika spie ­
dienam, izm ērītajai vai apr ēķinātajai daļai nosēdumos un stabilit ātei ūdenī 
un nosēdumos. Jābūt pieejamai uzticamai anal ītiskajai metodei, ar ko b ūtu 
iespējams kvantific ēt testējamo ķīmisko vielu ūdens virs ējā slānī, porūdenī 
un nosēdumos ar zin āmu un apstiprin ātu precizit āti un noteikšanas ierobe ­ 
žojumu. Lietder īga inform ācija ietver test ējamās ķīmiskās vielas strukt ūrfor­
mulu un t īrību. Tāpat lietder īgi ir zināt testējamās vielas ķīmisko sadal īšanos 
(piemēram, izklied ēšanās, abiotisk ā un biotisk ā noārdīšanās utt.). Papildu 
norādījumi par t ādu vielu test ēšanu, kuras ir sarež ģīti testēt to fizik ālo un 
ķīmisko īpašību dēļ, pieejami atsauc ē (12).  
ĶĪMISKĀS STANDARTVIELAS  
9. Periodiski var test ēt ķīmiskās standartvielas, lai p ārliecinātos, ka test ēšanas 
protokols un apst ākļi ir uzticami. Toksisko standartvielu, kas sekm īgi izman­
totas sal īdzinošajā testēšanā un valid ēšanas pētījumos, piem ēri ietver 
lindānu, triflural īnu, pentahlorfenolu, kadmija hlor īdu un kālija hlorīdu (1) 
(2) (5) (6) (13).  
TESTA DER ĪGUMS  
10. Lai tests b ūtu derīgs, piemēro šādus nosac ījumus:  
— izšķilšanās apmēram kontroles traukos j ābūt vismaz 70 % test ēšanas 
beigās (1) (6),  
— C. riparius  un C. yoshimatsui  izšķilšanās līdz pieaugušiem īpatņiem no 
kontroles traukiem j ānotiek 12–23 dienu laik ā pēc to ievietošanas 
traukos;  C. tentans  ir vajadz īgas 20–65 dienas,  
— testēšanas beig ās katrā traukā jānosaka pH un izš ķīdušā skābekļa 
koncentrācija; skābekļa koncentr ācijai jābūt vismaz 60 % no gaisa pies ā­
tinājuma vērtības (turpm āk – ASV ) izmantotaj ā temperat ūrā, savukārt pH 
ūdens virsējā slānī jābūt 6–9 diapazon ā visos test ēšanas traukos,  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1257
 
— ūdens temperat ūra nedrīkstētu atšķirties vair āk kā par ± 1,0 °C; ūdens 
temperatūru varētu kontrol ēt ar izotermisku telpu, un t ādā gadījumā 
temperatūra telpā ir jāapstiprina atbilst īgos laika interv ālos. 
METODES APRAKSTS  
Testēšanas trauki  
11. Pētījumu veic 600 ml stikla v ārglāzēs ar 8 cm diametru. Der ar ī citi trauki, 
bet tiem j ānodrošina piem ērots ūdens virs ējā slāņa un nos ēdumu dzi ļums. 
Nosēdumu virsmai j ābūt pietiekamai, lai nodrošin ātu 2–3 cm  2 telpu katram 
kāpuram. Nos ēdumu slāņa dziļuma attiec ībai pret ūdens virs ējā slāņa 
dziļumu jābūt 1:4. Test ēšanas traukiem un cit ām iekārtām, kas saskarsies 
ar testēšanas sist ēmu, jābūt pilnībā izgatavot ām no stikla vai cita ķīmiski 
inerta materi āla (piemēram, teflona).  
Sugu izv ēle 
12. Testēšanā vēlams izmantot  Chironomus riparius  sugas. Ar ī Chironomus 
tentans  ir piemēroti, bet gr ūtāk apstrādājami, un tiem vajadz īgs ilgāks testē­ 
šanas periods. Var izmantot ar ī Chironomus yohimatsui . Sīka inform ācija 
par kultūru metodēm attiecībā uz Chironomus riparius  ir sniegta 2. papildi ­
nājumā. Informācija par kult ūras apstākļiem ir pieejama ar ī attiecībā uz 
citām sugām, t. i.,  Chironomus tentans  (4) un  Chironomus yoshimatsui  
(11). Sugu noteikšana ir j āapstiprina pirms test ēšanas, bet nav vajadz īga 
pirms katras test ēšanas reizes, ja organismi ir ieg ūti no laboratorij ā kultivētas 
kultūras. 
Nosēdumi  
13. Vēlams izmantot izstr ādātus nosēdumus (saukti ar ī par rekonstitu ētajiem, 
mākslīgajiem vai sint ētiskajiem nos ēdumiem). Tom ēr, ja izmanto dab īgos 
nosēdumus, tie ir j āraksturo (vismaz pH, organisk ā oglekļa sastāvs, ietei­
cama arī tādu citu parametru noteikšana k ā C/N attiec ība un granulometrija) 
un tajos nedr īkstētu būt nekāds piesārņojums un citi organismi, kas var ētu 
konkurēt ar hironom īdiem vai baroties ar tiem. Ieteicams ar ī pirms izman ­
tošanas hironom īdu toksicit ātes testēšanā dabīgos nosēdumus kondicion ēt 
septiņas dienas t ādos pašos apst ākļos, kādi pastāvēs testēšanā. Šajā testā 
(1) (15) (16) ir ieteicams izmantot š ādus izstrādātus nosēdumus, par pamatu 
izmantojot m ākslīgu augsni, ko izmanto C.8. test ēšanas metod ē (14):  
a) 4–5 % (saussvars) k ūdras – pēc iespējas pietuvin āta pH 5,5–6,0 apm ērā; 
ir svarīgi izmantot pulveriz ētu kūdru, kas smalki samalta (da ļiņu izmērs ≤ 
1 mm) un kas ir izž āvēta vienīgi ar gaisu;  
b) 20 % (saussvars) kaol īna mālu (kaolin īta saturam v ēlams būt virs 30 %);  
c) 75–76 % (saussvars) kvarca smilšu (p ārsvarā tām jāsastāv no smalk ām 
smiltīm, proti, vair āk nekā 50 % da ļiņu jābūt 50–200 μm izmērā); 
d) pievieno dejoniz ētu ūdeni, lai ieg ūtu galīgā maisījuma mitrumu 30–50 % 
diapazonā; 
e) pievieno ķīmiski tīras kvalit ātes kalcija karbon ātu (CaCO  3 ), lai kori ģētu 
galīgā nosēdumu mais ījuma pH 7,0 ± 0,5 apm ērā; 
f) galīgā maisījuma organisk ā oglekļa saturam j ābūt 2 % (± 0,5), un tas 
jākoriģē, izmantojot atbilst īgus daudzumus k ūdras un smilšu saska ņā ar 
a) un c) apakšpunktu.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1258
 
14. Jābūt zināmam kūdras, kaol īna mālu un smilšu avotam. Nos ēdumu sast āv­
daļas ir jāpārbauda, lai p ārliecinātos, ka taj ās nav ķīmiska pies ārņojuma 
(piemēram, smago met ālu, hlororganisko savienojumu, fosfororganisko 
savienojumu utt.). Izstr ādātu nosēdumu sagatavošanas piem ērs ir aprakst īts 
3. papildin ājumā. Ir pieņemami samais īt arī sausas sast āvdaļas, ja tiek pier ā­
dīts, ka pēc ūdens virsējā slāņa pievienošanas nenotiek nos ēdumu sast āvdaļu 
atdalīšanās (piemēram, kūdras daļiņu peldēšana pa ūdens virsmu) un ka 
kūdra vai nos ēdumi ir pietiekami kondicion ēti. 
Ūdens  
15. Jebkurš ūdens, kas atbilst 2. un 4. papildin ājumā noteiktajiem pie ņemama 
atšķaidīšanas ūdens ķīmiskajiem raksturlielumiem, ir piem ērots kā testēšanas 
ūdens. Jebk āds piemērots ūdens, proti, dab īgs ūdens (virszemes vai grunt ­
sūdens), rekonstitu ēts ūdens (sk. 2. papildin ājumu) vai kr āna ūdens, no kura 
attīrīts hlors, ir izmantojams k ā kultūras turēšanas un test ēšanas ūdens, ja 
hironomīdi tajā bez stresa paz īmēm izdzīvo kultivēšanas un test ēšanas laik ā. 
Testēšanas sākumā testēšanas ūdens pH j ābūt 6–9 diapazon ā, savukārt 
kopējā cietība nedrīkst pārsniegt 400 mg/l k ā CaCO  3 . Tomēr, ja tiek prog ­
nozēta mijiedarb ība starp ciet ības joniem un test ējamo vielu, j āizmanto 
zemākas cietības ūdens (tādēļ šādā situācijā nedrīkst izmantot  Elendt  barotni 
M4). Visa p ētījuma laik ā jāizmanto viena veida ūdens. Ūdens kvalit ātes 
raksturlielumi, kas uzskait īti 4. papildin ājumā, jānosaka vismaz divreiz 
gadā vai tad, kad ir aizdomas, ka šie raksturlielumi var ētu būt būtiski 
izmainījušies.  
Rezerves š ķīdumi – pies ātināts ūdens  
16. Testēšanas koncentr ācijas aprēķina, pamatojoties uz koncentr ācijām ūdens 
stabā, t. i., ūdens virs ējā slānī virs nos ēdumiem. Izraudz īto koncentr āciju 
testēšanas šķīdumus parasti gatavo, atš ķaidot rezerves š ķīdumu. Rezerves 
šķīdumus vēlams pagatavot, izš ķīdinot test ējamo vielu test ēšanas barotn ē. 
Lai iegūtu piemērotas koncentr ācijas rezerves š ķīdumu, dažos gad ījumos var 
nākties izmantot š ķīdinātājus vai dispersantus. Piem ērotu šķīdinātāju piemēri 
ir acetons, etilspirts, metilspirts, etil ēnglikola monoetil ēteris, etil ēnglikola 
dimetilēteris, dimetilformam īds un trietil ēnglikols. Dispersanti, ko var 
izmantot, ir  Cremophor  RH40,  Tween  80, metilceluloze 0,01 % un 
HCO-40. Š ķīdinātājas vielas koncentr ācijai galīgajā testēšanas barotn ē 
jābūt minimālai (t. i., ≤ 0,1 ml/l) un vien ādai visās apstrādēs. Ja tiek izman ­
tota šķīdinātāja viela, tai nedr īkst būt ievērojama ietekme uz izdz īvošanu vai 
redzama negat īva ietekme uz hironom īdu kāpuriem, ko var atkl āt, pateicoties 
kontroles traukiem, kuri sa ņem tikai š ķīdumu. Jebkur ā gadījumā ir jācenšas 
izvairīties no šādu materi ālu izmantošanas.  
TESTĒŠANAS PL ĀNS 
17. Testēšanas plāns attiecas uz test ēšanas koncentr āciju skaita un interv ālu 
izvēli, trauku skaitu katram koncentr ācijas līmenim un k āpuru skaitu trauk ā. 
Ir aprakst īti plāni ietekmes koncentr āciju (turpm āk – EC) punktu noteik ­ 
šanai,  NOEC  noteikšanai un pie ļaujamā daudzuma testa veikšanai. Regre ­
sijas anal īze ir ieteicam āka nekā hipotēzes testēšanas pieeja.  
Regresijas anal īzes plāns 
18. Testēšanā izmantotaj ām koncentr ācijām ir jāaptver ietekmes koncentr ācija 
(piemēram, EC  15 , EC  50 ) un koncentr āciju diapazons, kur ā ir jānoskaidro 
testējamās vielas ietekme. Tas, ka ietekmes koncentr ācija ir test ēšanā izman­
toto koncentr āciju diapazon ā, parasti uzlabo ietekmes koncentr āciju ( EC x ) 
noteikšanas precizit āti un it seviš ķi derīgumu. Jāizvairās no ekstrapol ācijas ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1259
 
krietni zem zem ākās pozitīvās koncentr ācijas vai virs augst ākās koncentr ā­
cijas. Ir lietder īgi veikt orient ējošu diapazona noteikšanas test ēšanu, lai izv ē­
lētos izmantojamo koncentr āciju diapazonu (sk. 27. punktu).  
19. Ja ir j ānosaka  EC  x , jātestē vismaz piecas koncentr ācijas un tr īs atkārtojumi 
katrai koncentr ācijai. Jebkur ā gadījumā ieteicams izmantot pietiekamu 
daudzumu test ēšanas koncentr āciju, lai nodrošin ātu modeli pamatot ām 
aplēsēm. Koeficients starp koncentr ācijām nedrīkstētu pārsniegt 2 (iz ņē­
mums var ētu būt gadījumi, kad devu un atbildes reakcijas l īknei ir sekls 
slīpums). Katras apstr ādes atkārtojumu skaitu var samazin āt, ja palielina 
testēšanas koncentr āciju skaitu ar daž ādām atbildes reakcij ām. Atkārtojumu 
skaita palielin āšana vai test ēšanas koncentr āciju interv ālu samazin āšana 
parasti noved pie šaur ākiem test ēšanas ticam ības interv āliem. Ir vajadz īgi 
papildu atk ārtojumi, ja k āpuru izdz īvošanu un augšanu nosaka jau p ēc 10 
dienām. 
NOEC/LOEC noteikšanas pl āns 
20. Ja ir j ānosaka  LOEC/NOEC , jāizmanto piecas test ēšanas koncentr ācijas ar 
vismaz četriem atk ārtojumiem un koeficients starp koncentr ācijām nedrīk­
stētu pārsniegt 2. Atk ārtojumu skaitam j ābūt pietiekamam, lai nodrošin ātu 
pietiekamu statistisko noz īmību un var ētu konstat ēt 20 % atš ķirību no 
kontroles traukiem pie 5 % noz īmības līmeņa (p = 0,05). Attiec ībā uz attīs­
tības ātrumu parasti ir piem ēroti veikt dispersijas anal īzi (turpm āk – 
ANOVA ), piemēram, Dunnett  testu vai  Williams  testu (17) (18) (19) (20). 
Attiecībā uz izšķilšanās koeficientu var izmantot  Cochran-Armitage , Fisher  
pieeju (ar  Bonferroni  korekciju) vai  Mantel- Haenszel  testu.  
Pieļaujamā daudzuma test ēšana  
21. Pieļaujamā daudzuma test ēšanu (viena test ēšanas koncentr ācija un kontroles 
trauks) var veikt, ja orient ējošā diapazona noteikšanas test ā netika konstat ēta 
ietekme. Pie ļaujamā daudzuma test ēšanas mērķis ir norādīt, ka test ējamās 
vielas toksisk ā vērtība ir lielāka par test ēto robežkoncentr āciju. Šajā testē­ 
šanas metod ē nav iesp ējams ierosin āt ieteikto koncentr āciju, lēmums par to 
ir jāpieņem regulatoriem. Parasti ir vajadz īgi vismaz seši atk ārtojumi gan 
apstrādei, gan kontrolei. Ir j āpanāk pietiekama statistisk ā nozīmība, lai 
varētu noteikt 20 % atš ķirību no kontroles trauka pie 5 % noz īmības līmeņa 
(p = 0,05). Ar metrisku atbildes reakciju (att īstības ātrums un svars) 
t-testēšana parasti ir piem ērota statistisk ā metode, ja dati atbilst š ā testa 
prasībām (normalit āte, homog ēnas dispersijas). Var izmantot nevienl īdzīgas 
dispersijas t-test ēšanu vai ar parametriem nesaist ītu testu, piem ēram, 
Wilcoxon-Mann-Whithey  testu, ja nav atbilst ības iepriekš nor ādītajām 
prasībām. Attiec ībā uz izšķilšanās koeficientu ir piem ērota Fisher  pieeja.  
PROCED ŪRA 
Ekspozīcijas apst ākļi 
Piesātinātās ūdens un nos ēdumu sist ēmas sagatavošana  
22. Atbilst īgus daudzumus izstr ādātu nosēdumu (sk. 3. papildin ājuma 13. un 14. 
punktu) pievieno test ēšanas trauk ā, lai izveidotu vismaz 1,5 cm dzi ļu slāni. 
Ūdeni pielej 6 cm biez ā slānī (sk. 15. punktu). Nos ēdumu slāņa dziļuma 
attiecība pret ūdens slāņa dziļumu nedr īkstētu pārsniegt 1:4, un nos ēdumu 
slānis nedrīkstētu būt dziļāks par 3 cm. Nos ēdumu un ūdens sistēmai jāno­
drošina lēna aerācija septiņas dienas, pirms tiek ielaisti test ēšanas organismi 
(sk. 14. punktu un 3. papildin ājumu). Lai izvair ītos no nos ēdumu sast āvdaļu 
atdalīšanās un mazu da ļiņu atkārtotas suspensijas ūdens stab ā testēšanas 
ūdens pievienošanas laik ā, nosēdumus var p ārklāt ar plastmasas ripu 
ūdens uzliešanas laik ā, bet pēc tam ripu nekav ējoties noņem. Šim nol ūkam 
der arī citas ierīces. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1260
 
23. Testēšanas trauki ir j āapsedz (piem ēram, ar stikla pl āksnēm). Ja vajadz īgs, 
pētījuma laik ā ūdens līmeņus papildina l īdz sākotnējam tilpumam, lai 
kompensētu ūdens iztvaikošanu. Tam j āizmanto destil ēts vai dejoniz ēts 
ūdens, lai nov ērstu sāļu uzkrāšanos.  
Testēšanas organismu pievienošana  
24. Četras līdz piecas dienas pirms test ēšanas organismu pievienošanas test ē­ 
šanas traukos no kult ūrām jāizņem oliņas un tās jāievieto nelielos traukos ar 
audzēšanas barotni. Var izmantot notur ētu barotni no rezerves kult ūras vai 
svaigi sagatavotu barotni. Ja izmanto svaigi sagatavotu barotni, kult ūras 
barotnei j āpievieno neliels daudzums bar ības, piem ēram, zaļaļģes un/vai 
daži pilieni filtr āta no smalki samaltas zivju bar ības pārslu suspensijas (sk. 
2. papildin ājumu). Jāizmanto tikai svaigi izd ētas oliņas. Parasti k āpuri sāk 
šķilties dažas dienas p ēc oliņu izdēšanas (2–3 dienas  Chironomus riparius  
20 °C un 3–4 dienas  Chironomus tentans  23 °C un  Chironomus yoshimatui  
25 °C), un k āpuru augšana notiek četrās attīstības stadij ās, no kur ām katra 
ilgst 4–8 dienas. Test ēšanā jāizmanto pirm ās attīstības stadijas k āpuri (2–3 
vai 1–4 dienas p ēc izšķilšanās). Knišļu attīstības stadiju var p ārbaudīt, 
izmantojot galvas kapsulas platumu (6).  
25. Katr ā testēšanas trauk ā ar piesātinātiem nosēdumiem un ūdeni pēc nejau­ 
šības principa ievieto 20 pirm ās attīstības stadijas k āpurus, izmantojot neasu 
pipeti. Kāpuru ievietošanas laik ā testēšanas traukos ir j āpārtrauc ūdens aerā­
cija, un šis p ārtraukums j āturpina vēl 24 stundas p ēc kāpuru ielaišanas (sk. 
24. un 32. punktu). Saska ņā ar izmantoto test ēšanas plānu (sk. 19. un 20. 
punktu) izmantoto k āpuru skaits uz katru koncentr āciju ir vismaz 60, lai 
noteiktu  EC punktus, un 80, lai noteiktu  NOEC . 
26. Kad ir pag ājušas 24 stundas kopš k āpuru ielaišanas, ūdens virs ējo slāni 
piesātina ar test ējamo vielu un ats āk lēnu aerāciju. Nelielus test ējamās vielas 
šķīdumu tilpumus pievieno zem ūdens virsmas, izmantojot pipeti. P ēc tam 
ūdens virsējais slānis ir uzman īgi jāsamaisa, neizkustinot nos ēdumus.  
Testēšanas koncentr ācijas  
27. Diapazona noteikšanas tests var ētu būt lietderīgs, lai noteiktu koncentr āciju 
diapazonu gal īgajam testam. Šim nol ūkam izmanto virkni atš ķirīgu testē­
jamās vielas koncentr āciju. Lai hironom īdiem nodrošin ātu tādu pašu virsmas 
blīvumu, kādu izmantos gal īgajā testēšanā, hironom īdus pakļauj katras test ē­
jamās vielas koncentr ācijas iedarb ībai uz tādu laiku, kas ļauj aplēst aptu­
venās testēšanas koncentr ācijas. Atk ārtojumi nav vajadz īgi. 
28. Lēmumu par test ēšanas koncentr ācijām galīgajam testam pie ņem, pamatojo ­
ties uz diapazona noteikšanas testa rezult ātiem. Jāizmanto un saska ņā ar 
18.–20. punktu j āizvēlas vismaz piecas koncentr ācijas.  
Kontroles trauki  
29. Testēšanā ir jāietver kontroles trauki, kuros nav test ējamās vielas, bet ir 
nosēdumi un kuriem nodrošina atbilst īgu skaitu atk ārtojumu (sk. 19. un 
20. punktu). Ja test ējamās vielas pievienošanai ir izmantots š ķīdums (sk. 
16. punktu), j āizmanto ar ī nosēdumu šķīduma kontroles trauks.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1261
 
Testēšanas sist ēma 
30. Izmanto statiskas sist ēmas. Izņēmuma gad ījumos, piem ēram, ja ūdens kvali ­
tātes specifik ācijas nav piem ērotas test ēšanas organismam vai ietekm ē 
ķīmisko līdzsvaru (piem ēram, izšķīdušā skābekļa līmeņi pārmērīgi paze­
minās, izvadproduktu koncentr ācija pārmēru paaugstin ās vai no nos ēdumiem 
ekstrahējas minerāli un ietekm ē pH un/vai ūdens cietību), var izmantot da ļēji 
statiskas vai caurpl ūdes sistēmas ar ūdens virsējā slāņa periodisku vai nep ār­
trauktu atjaunošanu. Tom ēr parasti der ēs un ir ieteicamas citas ūdens virsējā 
slāņa kvalitātes uzlabošanas metodes, piem ēram, aerācija. 
Barība 
31. Kāpuri ir jābaro, vēlams, katru dienu vai vismaz tr īs reizes ned ēļā. Katram 
jaunam k āpuram pirm ās 10 dienas pietiek ar zivju bar ību (suspensija ūdenī 
vai smalki samalta bar ība, piemēram, TetraMin  vai TetraPhyll , sk. 2. papil ­
dinājumu) 0,25–0,5 mg apm ērā (0,35–0,5 mg  C. yoshimatui ). Nedaudz 
vairāk barības varētu vajadz ēt vecākiem kāpuriem, proti, 0,5–1 mg uz 
kāpuru dien ā, ar ko vajadz ētu pietikt l īdz testēšanas beig ām. Ja tiek nov ērota 
sēnīšu augšana vai ja kontroles traukos ir nov ērota mirst ība, barības porcija 
ir jāsamazina visos traukos un j ākontrolē. Ja sēnīšu attīstību neizdodas 
apturēt, testēšana ir jāatkārto. Ja tiek test ētas vielas, kam ir sp ēcīga adsor­
bēšanās spēja (piemēram, ar log K  ow > 5) vai kas izveido homopol āru saiti 
ar nosēdumiem, bar ības daudzumu, kurš vajadz īgs organismu izdz īvošanas 
un dabīgas augšanas nodrošin āšanai, var pievienot izstr ādātajiem nos ēdu­
miem pirms stabiliz ācijas perioda. Š ādam nolūkam jāizmanto augu mater ­
iāls, nevis zivju bar ība, proti, var pievienot 0,5 % (saussvars) smalki 
samaltas lapas, piem ēram, nātres ( Urtica dioica ), zīdkoka ( Morus alba ), 
baltā āboliņa (Trifolium repens ) vai spin ātu (Spinacia oleracea ) lapas, vai 
citu augu materi ālu (Cerophyl  vai alfa-celulozi).  
Inkubācijas apst ākļi 
32. Kad ir pag ājušas, vēlams, 24 stundas p ēc kāpuru ielaišanas, test ēšanas 
traukos ūdens virs ējam slānim nodrošina l ēnu aerāciju, ko turpina visa 
testēšanas laik ā (jāuzmanās, lai izš ķīdušā skābekļa koncentr ācija nepaze ­
minās zem 60 % no  ASV ). Aerāciju nodrošina caur stikla Past ēra pipeti, 
kas piestiprin āta 2–3 cm virs nos ēdumu slāņa (t. i., vienu vai dažus burbu ļus 
sekundē). Testējot gaistošas ķīmiskās vielas, var apsv ērt iespēju nosēdumu 
un ūdens sistēmai aerāciju nenodrošin āt. 
33. Testēšanu veic nemain īgā 20 °C (± 2 °C) temperat ūrā. C. tentans  un C. 
yoshimatui  ieteicam ā temperat ūra ir attiec īgi 23 °C un 25 °C (± 2 °C). 
Piemēro 16 stundu apgaismojuma ilgumu, un gaismas intensit ātei jābūt 
500–1 000 luksiem.  
Ekspozīcijas ilgums  
34. Ekspoz īcija sākas brīdī, kad kāpuri tiek ielaisti pies ātinātajos un kontroles 
traukos. Maksim ālais ekspoz īcijas ilgums ir 28 dienas  C. riparius  un C. 
yoshimatsui  un 65 dienas  C. tentans . Ja knišļi izšķiļas ātrāk, testēšanu var 
pārtraukt ne maz āk kā pēc piecām dienām pēc pēdējā pieauguš ā īpatņa 
izšķilšanās kontroles trauk ā. 
NOVĒROJUMI  
Izšķilšanās 
35. Nosaka piln ībā izšķīlušos kniš ļu tēviņu un mātīšu attīstības laiku un kop ējo 
skaitu. Tēviņus ir viegli atš ķirt pēc to spalvain ās antenas.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1262
 
36. Testēšanas trauki ir j ānovēro vismaz tr īs reizes ned ēļā, lai vizuāli novērtētu 
jebkādas anom ālijas (piem ēram, nosēdumu pamešana, neparasta peld ēšana) 
salīdzinājumā ar kontroles traukiem. Paredzam ās izšķilšanās periodā katru 
dienu jāskaita izšķīlušies kniš ļi. Katru dienu re ģistrē pilnībā izšķīlušos kniš ļu 
dzimumu un skaitu. P ēc identific ēšanas kniš ļus izņem no traukiem. Oli ņas, 
kas izdētas pirms testa pabeigšanas, ir j āreģistrē un jāizņem, lai nov ērstu 
kāpuru atjaunošanos nos ēdumos. Jāreģistrē arī redzamo k ūniņu skaits, kuras 
nav izšķīlušās. Norādījumi par izš ķilšanās mērīšanu ir sniegti 5. papildin ā­
jumā. 
Augšana un izdz īvošana  
37. Ja ir j āsniedz dati par k āpuru izdz īvošanu un augšanu p ēc 10 dien ām, 
sākumā jāietver papildu test ēšanas trauki, lai tos var ētu izmantot šim 
nolūkam. Šo papildu trauku nos ēdumus izk āš, izmantojot 250 μm sietu, 
lai saglab ātu kāpurus. Nāves kritēriji ir nekust īgums vai atbildes reakcijas 
trūkums uz meh ānisku kairin ājumu. Neatg ūtie kāpuri arī jāuzskata par miru ­ 
šiem (kāpurus, kas nomiruši test ēšanas sākumā, iespējams, ir no ārdījuši 
mikrobi). Nosaka izdz īvojušo kāpuru sauso svaru (bez pelniem) katr ā testē­ 
šanas trauk ā un aprēķina vidējo atseviš ķo saussvaru katr ā traukā. Ir lietder īgi 
noteikt, kurai att īstības stadijai pieder izdz īvojušais k āpurs. Šim nol ūkam var 
izmantot katra īpatņa galvas kapsulas platuma m ērījumu.  
Analītiskie mērījumi  
Testējamās vielas koncentr ācija 
38. Testēšanas sākumā (vēlamāk tad, kad ir pag ājusi viena stunda p ēc testējamās 
vielas pievienošanas) un beig ās analizē vismaz ūdens virsējā slāņa, porūdens 
un nosēdumu paraugus no augst ākās un zem ākās koncentr ācijas. Šāda testē­
jamās vielas koncentr ācijas noteikšana sniedz inform āciju par test ējamās 
vielas attīstību/sadalīšanos ūdens un nos ēdumu sist ēmā. Nosēdumu paraugu 
ņemšana test ēšanas sākumā var ietekm ēt testēšanas sist ēmu (piem ēram, var 
tikt izņemti test ēšanas kāpuri), tādējādi analītisku mērījumu vajadz ībām 
testēšanas sākumā un laikā jāizmanto papildu test ēšanas trauki, ja tas ir 
atbilstīgi (sk. 39. punktu). M ērījumi nosēdumos var neb ūt nepieciešami, ja 
testējamās vielas sadal īšanās starp ūdeni un nos ēdumiem ir skaidri noteikta 
ūdens/nosēdumu pētījumā salīdzināmos apstākļos (piemēram, nosēdumu un 
ūdens attiec ība, pievienošanas veids, organisk ā oglekļa saturs nos ēdumos).  
39. Ja veic starpposma m ērījumus (piem ēram, sept ītajā dienā) un ja anal īzei ir 
vajadzīgi lieli paraugi, ko nevar pa ņemt no test ēšanas traukiem, neietekm ējot 
testēšanas sist ēmu, jāveic analītiska noteikšana no paraugiem, kuri ņemti no 
papildu test ēšanas traukiem, kas sa ņēmuši tādu pašu apstr ādi (ietverot test ē­ 
šanas organismus), bet netiek izmantoti biolo ģiskajiem nov ērojumiem.  
40. Lai izol ētu starpūdeni, ieteicama centrifug ēšana, piem ēram, 10 000 g 4 °C 
temperatūrā 30 minūtes. Tomēr, ja tiek pier ādīts, ka test ējamā viela nead ­
sorbējas uz filtriem, var b ūt pieņemami izmantot ar ī filtrēšanu. Dažos gad ī­
jumos var b ūt neiespējami analiz ēt koncentr ācijas por ūdenī, jo parauga 
izmērs ir pārāk mazs.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1263
 
Fizikālie un ķīmiskie parametri  
41. Atbilst īgi ir jānosaka test ēšanas ūdens pH un izš ķīdušais sk ābeklis un test ē­ 
šanas trauku temperat ūra (sk. 10. punktu). Test ēšanas sākumā un beig ās 
jānosaka ar ī cietība un amonjaks kontroles traukos un vien ā testēšanas 
traukā ar augstāko koncentr āciju. 
DATI UN P ĀRSKATU SAGATAVOŠANA  
Rezultātu apstrāde 
42. Šā testa mērķis ir noteikt test ējamās vielas ietekmi uz att īstības ātrumu un 
pilnībā izšķīlušos kniš ļu tēviņu un mātīšu kopējo skaitu vai – 10 dienu 
testēšanas gad ījumā – ietekmi uz k āpuru izdz īvošanu un svaru. Ja nav 
nekādu norāžu par statistiski atš ķirīgu jutību atkarībā no dzimuma, t ēviņu 
un mātīšu rezultātus var apvienot, lai veiktu statistisko anal īzi. Jutības atšķi­
rības starp dzimumiem var statistiski nov ērtēt, piemēram, ar χ 2 – r × 2 testu. 
Ja vajadz īgs, pēc 10 dien ām ir jānosaka k āpuru izdz īvošana un vid ējais 
atsevišķais saussvars katr ā traukā. 
43. Ietekmes koncentr ācijas, kas izteiktas k ā koncentr ācijas ūdens virsējā slānī, 
vēlams apr ēķināt, pamatojoties uz izm ērītajām koncentr ācijām testēšanas 
sākumā (sk. 38. punktu).  
44. Lai apr ēķinātu punktu apl ēsi EC  50 vai jebkurai citai  EC  x , kā patiesus 
atkārtojumus var izmantot statistiku par situ āciju pirms ievietošanas traukos. 
Aprēķinot ticam ības interv ālu jebkurai  EC  x , jāņem vērā mainība starp trau ­
kiem vai ir j āpierāda, ka šī mainība ir tik maza, ka to var ne ņemt vērā. Ja 
modeli apr īko saskaņā ar mazāko kvadr ātu metodi, statistika par situ āciju 
pirms ievietošanas traukos ir j ākoriģē, lai uzlabotu main ības homogenit āti. 
Tomēr EC  x vērtības ir jāaprēķina pēc tam, kad atbildes reakcija ir atkori ģēta 
atpakaļ uz sākotnējo vērtību. 
45. Ja statistisk ās analīzes mērķis ir noteikt  NOEC /LOEC  ar hipotēzes testēšanu, 
jāņem vērā mainība starp traukiem, piem ēram, ar ieligzdotu  ANOVA . Var arī 
izmantot stabil ākus testus (21) situ ācijās, kad ir p ārkāpti parastie  ANOVA  
pieņēmumi.  
Izšķilšanās koeficients  
46. Izšķilšanās koeficienti ir kvantitat īvi dati, ko var analiz ēt ar Cochran-Armi ­
tage testu, kuru īsteno pak āpeniski, ja ir paredzama monotona devas un 
atbildes reakcijas attiec ība un ja šie dati atbilst š ādai prognozei. Ja min ētais 
tests analīzei neder, var izmantot  Fisher  pieeju vai  Mantel- Haenszel  testu ar  
Bonferroni-Holm  koriģētajām p-vērtībām. Ja past āv liecības par liel āku 
mainību starp atk ārtojumiem ar vienu un to pašu koncentr āciju, nekā to 
norādītu binomin āls sadalījums (nereti uz to atsaucas k ā uz “papildu bino ­
minālu” main ību), tad j āizmanto stabils  Cochran-Armitage  vai  Fisher  
pieejas tests, k ā ierosināts atsaucē (21).  
47. Nosaka katr ā traukā izšķīlušos kniš ļu summu (n  e ), ko dala ar ielaisto k āpuru 
skaitu (n  a ): 
ER ¼ n e 
n a ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1264
 
kur: 
ER = izšķilšanās koeficients;  
n e = katrā traukā izšķīlušos kniš ļu skaits;  
n a = katrā traukā ielaisto k āpuru skaits.  
48. Lieliem paraugu apjomiem piem ērota alternat īva, ja past āv papildu binomi ­
nāla mainība, ir iesp ēja izšķilšanās koeficientu uzskat īt par nep ārtrauktu 
atbildes reakciju un izmantot t ādas proced ūras kā William  tests, ja ir pare ­
dzama monotona devas un atbildes reakcijas attiec ība un ja tas atbilst šiem 
izšķilšanās koeficienta datiem.  Dunnett  tests būtu piemērots, ja monotonuma 
nav. Šajā kontekst ā liels parauga apjoms tiek defin ēts kā gadījums, kad gan 
izšķīlušos īpatņu skaits, gan neizš ķīlušos īpatņu skaits p ārsniedz piecus katr ā 
atkārtojumā (traukā). 
49. Lai piem ērotu ANOVA  metodes, izš ķilšanās koeficienta v ērtības ir vispirms 
jāpārvērš ar  arcsin  kvadrātsaknes transform āciju vai ar  Tukey-Freeman  
transform āciju, lai ieg ūtu aptuveno norm ālo sadalījumu un izl īdzinātu 
mainības. Izmantojot absol ūto periodiskumu, var piem ērot Cochran-Armi ­
tage, Fisher  pieejas ( Bonferroni ) vai Mantel- Haenszel  testu.  Arcsin  kvadrāt­
saknes transform āciju piem ēro, ņemot izšķilšanās koeficienta kvadr ātsaknes 
inverso sinusu (sin  –1 ). 
50. Izšķilšanās koeficientiem  EC  x vērtības aprēķina, izmantojot regresijas 
analīzi (vai, piem ēram, probit  (22),  logit , Weibull , atbilstīgu tirdzniec ībā 
pieejamu programmat ūru utt.). Ja regresijas anal īze ir nesekm īga (piemēram, 
tiek iegūtas mazāk nekā divas da ļējas atbildes reakcijas), izmanto citas ar 
parametriem nesaist ītas metodes, t ādas kā slīdošā vidējā vai vienk āršā inter­
polācija. 
Attīstības ātrums  
51. Vidējais attīstības laiks ir vid ējais laikposms starp k āpuru ielaišanu (testa 0. 
diena) un test ēšanas kniš ļu izšķilšanos. (Lai apr ēķinātu patieso att īstības 
laiku, jāapsver kāpuru vecums ielaišanas br īdī.) Attīstības ātrums ir att īstības 
laika apgriezt ā vērtība (vienība: 1/diena) un ir k āpuru vienas dienas att īstības 
daļa. Attīstības ātrums ir ieteicam āks, lai nov ērtētu šos nos ēdumu toksici ­
tātes pētījumus, jo t ā mainība ir maz āka un tas ir homog ēnāks un tuv āks 
normālam sadal ījumam sal īdzinājumā ar attīstības laiku. T ādējādi efektīvas 
parametru test ēšanas proced ūras var izmantot dr īzāk ar attīstības ātrumu, 
nevis ar att īstības laiku. Attiec ībā uz attīstības ātrumu kā nepārtrauktu 
atbildes reakciju  EC  x vērtības var apl ēst, izmantojot regresijas anal īzi 
(piemēram, (23) (24)).  
52. Turpm ākajiem statistiskajiem testiem pie ņem, ka pārbaudes dien ā x novēroto 
knišļu skaits ir izš ķīlies vidējā laika interv ālā starp dienu x un dienu x – l (l 
= pārbaudes interv āla ilgums, parasti 1 diena). Katra trauka vid ējo attīstības 
ātrumu ( x) aprēķina šādi: 
x ¼ X  m 
i¼1 ƒ i x i 
n e 
kur: 
x: vidējais attīstības ātrums katr ā traukā; 
i: pārbaudes interv āla indekss;  
m: pārbaudes interv ālu maksim ālais skaits;  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1265
 
ƒ i : pārbaudes interv ālā i izšķīlušos kniš ļu skaits;  
n e : kopējais knišļu skaits, kas izš ķīlušies eksperimenta beig ās (= ƒ i ) 
x i : intervālā i izšķīlušos kniš ļu attīstības ātrums.  
x i ¼ 1= Í 
day  i Ä l i 
2 Î 
kur: 
day  i : pārbaudes diena (dienas kopš ielaišanas);  
l i : pārbaudes interv āla i ilgums (dienas, parasti viena diena).  
Testēšanas pārskats  
53. Testēšanas pārskatā jāietver vismaz š āda inform ācija: 
Testējamā viela:  
— fizikālās īpašības un attiec īgā gadījumā fizikālās un ķīmiskās īpašības 
(šķīdība ūdenī, tvaika spiediens, sadal īšanās koeficients augsn ē (vai 
nosēdumos, ja pieejams), stabilit āte ūdenī utt.),  
— ķīmiskās identifik ācijas dati (visp ārpieņemtais nosaukums, ķīmiskais 
nosaukums, strukt ūrformula,  CAS  numurs utt.), ietverot t īrību un anal ī­
tisko metodi, ar ko ir iesp ējams kvantific ēt testējamo vielu.  
Testēšanas sugas:  
— izmantotie test ēšanas dz īvnieki: suga, zin ātniskais nosaukums, orga ­
nismu avots un pavairošanas apst ākļi, 
— inform ācija par oli ņu un kāpuru apstr ādi, 
— testēšanas dzīvnieku vecums ielaišanas br īdī testēšanas traukos.  
Testēšanas apst ākļi: 
— izmantotie nos ēdumi, t. i., dab īgi vai izstr ādāti nosēdumi,  
— dabīgajiem nos ēdumiem – nos ēdumu paraugu ņemšanas vietas atrašan ās 
vieta un apraksts, ietverot, ja iesp ējams, pies ārņojuma vēsturi; raksturlie ­
lumi – pH, organisk ā oglekļa saturs, C/N attiec ība un granulometrija (ja 
vajadzīgs), 
— izstrādāto nosēdumu sagatavošana: sast āvdaļas un raksturlielumi (orga ­
niskā oglekļa saturs, pH, mitrums utt. test ēšanas sākumā), 
— testēšanas ūdens sagatavošana (ja izmanto rekonstitu ētu ūdeni) un 
raksturlielumi (sk ābekļa koncentr ācija, pH, vad ītspēja, cietība utt. test ē­ 
šanas sākumā), 
— nosēdumu un ūdens virsējā slāņa dziļums,  
— ūdens virsējā slāņa un porūdens tilpums; mitru nos ēdumu svars ar por ū­
deni un bez t ā, 
— testēšanas trauki (materi āls un izm ērs), 
— rezerves š ķīdumu un test ēšanas koncentr āciju sagatavošanas metode,  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1266
 
— testējamās vielas pievienošana: izmantot ās testēšanas koncentr ācijas, 
atkārtojumu skaits un š ķīdums, ja tas izmantots,  
— inkub ācijas apst ākļi: temperat ūra, apgaismojuma cikls un intensit āte, 
aerācija (regularit āte un intensit āte), 
— sīka inform ācija par barošanu, ar ī par bar ības veidu, sagatavošanu, 
daudzumu un barošanas rež īmu. 
Rezultāti: 
— testēšanas nomin ālās koncentr ācijas, izm ērītās testēšanas koncentr ācijas 
un visu anal īžu rezult āti, lai noteiktu test ējamās vielas koncentr āciju 
testēšanas trauk ā, 
— ūdens kvalit āte testēšanas traukos, t. i., pH, temperat ūra, izšķīdušais 
skābeklis, ciet ība un amonjaks,  
— iztvaikojuš ā testēšanas ūdens aizvietošana, ja t ā veikta,  
— izšķīlušos kniš ļu tēviņu un mātīšu skaits katr ā traukā un katru dienu,  
— to kāpuru skaits katr ā traukā, kas neizš ķīlās par kniš ļiem, 
— kāpuru vidējais atseviš ķais saussvars katr ā traukā un katr ā attīstības 
stadijā, ja vajadz īgs, 
— izšķilšanās īpatsvars katr ā atkārtojumā un test ēšanas koncentr ācijā 
(knišļu tēviņu un mātīšu datus apvieno),  
— pilnībā izšķīlušos kniš ļu vidējais attīstības ātrums katr ā atkārtojumā un 
apstrādes līmenī (knišļu tēviņu un mātīšu datus apvieno),  
— toksisko m ērķparametru apl ēses, piem ēram, EC  x (un saistītie ticamības 
intervāli), NOEC  un/vai  LOEC , kā arī to noteikšanai izmantot ās statisti­
skās metodes,  
— rezult ātu apspriešana, ar ī ietekme uz test ēšanas rezult ātiem, kuru rada 
atkāpes no šīs testēšanas metodes.  
LITERAT ŪRA 
(1) BBA (1995). Long-term toxicity test with  Chironomus riparius : Develop ­
ment and validation of a new test system. Edited by M. Streloke and H. Köpp. Berlin 1995.
 
(2) Fleming R  et al.  (1994). Sediment Toxicity Tests for Poorly Water-Soluble 
Substances. Final Report to them European Commission. Report No: EC 
3738. August 1994. WRc, UK.  
(3) SETAC (1993). Guidance Document on Sediment toxicity Tests and Bioas ­
says for Freshwater and Marine Environments. From the WOSTA 
Workshop held in the Netherlands.  
(4) ASTM International/E1706-00 (2002). Test Method for Measuring the 
Toxicity of Sediment-Associated Contaminants with Freshwater Inverte ­
brates. pp 1125-1241. In ASTM International 2002 Annual Book of Stan ­
dards. Volume 11.05. Biological Effects and Environmental Fate; Biotech ­
nology; Pesticides. ASTM International, West Conshohocken, PA.  
(5) Environment Canada (1997). Test for Growth and Survival in Sediment 
using Larvae of Freshwater Midges ( Chironomus tentans  or Chironomus 
riparius ). Biological Test Method. Report SPE 1/RM/32. December 1997.  
(6) US-EPA (2000). Methods for Measuring the Toxicity and Bioaccumulation 
of Sediment-associated Contaminants with Freshwater Invertebrates. 
Second edition. EPA 600/R-99/064. March 2000. Revision to the first 
edition dated June 1994.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1267
 
(7) US-EPA/OPPTS 850.1735. (1996): Whole Sediment Acute Toxicity Inver ­
tebrates.  
(8) US-EPA/OPPTS 850.1790. (1996): Chironomid Sediment toxicity Test.  
(9) Milani D, Day KE, McLeay DJ, Kirby RS (1996). Recent intra- and 
inter-laboratory studies related to the development and standardisation of Environment Canada’s biological test methods for measuring sediment toxicity using freshwater amphipods  (Hyalella azteca)  and midge larvae  
(Chironomus riparius).  Technical Report. Environment Canada. National 
Water Research Institute. Burlington, Ontario, Canada.
 
(10) Sugaya Y (1997). Intra-specific variations of the susceptibility of insecti ­
cides  in Chironomus yoshimatsui . Jp. J. Sanit. Zool. 48 (4): 345-350.  
(11) Kawai K (1986). Fundamental studies on Chironomid allergy. I. Culture 
methods of some Japanese Chironomids (Chironomidae, Diptera). Jp. J. 
Sanit. Zool. 37(1): 47-57.  
(12) OECD (2000). Guidance Document on Aquatic Toxicity Testing of Diffi ­
cult Substances and Mixtures. OECD Environment, Health and Safety 
Publications, Series on Testing and Assessment No. 23.  
(13) Environment Canada (1995). Guidance Document on Measurement of 
Toxicity Test Precision Using Control Sediments Spiked with a Reference Toxicant. Report EPS 1/RM/30. September 1995.
 
(14) Šā pielikuma C.8. noda ļa “Toksicit ātes noteikšana sliek ām”. 
(15) Suedel BC and Rodgers JH (1994). Development of formulated reference 
sediments for freshwater and estuarine sediment testing. Environ. Toxicol. 
Chem. 13: 1163-1175.  
(16) Naylor C and Rodrigues C (1995). Development of a test method for 
Chironomus riparius using a formulated sediment. Chemosphere 31: 3291-3303.
 
(17) Dunnett CW (1964). A multiple comparisons procedure for comparing 
several treatments with a control. J. Amer. Statis. Assoc. 50: 1096-1121.  
(18) Dunnett CW (1964). New tables for multiple comparisons with a control. 
Biometrics 20: 482-491.  
(19) Williams DA (1971). A test for differences between treatment means when 
several dose levels are compared with a zero dose control. Biometrics 27: 
103-117.  
(20) Williams DA (1972). The comparison of several dose levels with a zero 
dose control. Biometrics 28: 510-531.  
(21) Rao JNK and Scott AJ (1992). A simple method for the analysis of 
clustered binary data. Biometrics 48:577-585.  
(22) Christensen ER (1984). Dose-response functions in aquatic toxicity testing 
and the Weibull model. Water Research 18: 213-221.  
(23) Bruce and Versteeg (1992). A statistical procedure for modelling conti ­
nuous toxicity data. Environmental Toxicology and Chemistry 11:1485- 1494.
 
(24) Slob W (2002). Dose-response modelling of continuous endpoints. Toxicol. 
Sci. 66: 298-312.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1268
 
1. papildin ājums  
DEFINĪCIJAS  
Šajā metodē ir izmantoti š ādi termini:  
Izstrādāti nosēdumi  jeb rekonstitu ēti, mākslīgi vai sint ētiski nosēdumi ir t ādu 
materiālu maisījums, ko izmanto, lai imit ētu dabīgu nosēdumu fizik ālās sastāv­
daļas. 
Ūdens virs ējais slānis ir ūdens, ar ko nosegti nos ēdumi test ēšanas trauk ā. 
Starpūdens  jeb por ūdens ir ūdens, kas aiz ņem telpu starp nos ēdumiem un 
augsnes da ļiņām. 
Piesātināts ūdens  ir testēšanas ūdens, kam pievienota test ējamā viela.  
Testējamā ķīmiskā viela  ir jebkāda viela vai mais ījums, ko test ē, izmantojot šo 
testēšanas metodi.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1269
 
2. papildin ājums  
Ieteikumi attiec ībā uz Chironomus riparius  kultūru 
1. Chironomus  kāpurus var audz ēt kristaliz ācijas traukos vai liel ākās tvertnēs. 
Smalkas kvarca smiltis izkl āj plānā, aptuveni 5–10 mm sl ānī tvertnes 
apakšā. Ir pierādīts arī, ka kā piemērotu substr ātu var izmantot  Kieselguhr  
(piemēram, Merck , 8117. pants) (pietiek ar pl ānāku slāni tikai dažu mm 
augstumā). Pēc tam pievieno piem ērotu ūdeni, lai dzi ļums būtu vairāki cm. 
Ūdens līmenis ir j āpaaugstina p ēc vajadzības, lai aizvietotu iztvaikoto 
daudzumu un nov ērstu izžūšanu. Ūdeni var apmain īt, ja vajadz īgs. Jāno­
drošina lēna aerācija. Kāpuru audz ēšanas trauki j ātur piemērotā būrī, kas 
nepieļaus izšķīlušo pieaugušo īpatņu izbēgšanu. B ūrim jābūt pietiekami 
lielam, lai b ūtu iespējama izšķīlušo pieaugušo īpatņu spietošana, pret ējā 
gadījumā nenotiks kopul ācija (ne maz āks kā apm. 30 × 30 × 30 cm).  
2. Būri jātur istabas temperat ūrā vai nemain īgas vides telp ā 20 ± 2 °C ar 16 
stundu apgaismojuma periodu (intensit āte apm. 1 000 luksi) un asto ņu 
stundu tumsas periodu. Ir nor ādīts, ka gaisa mitrums zem 60 % RH var 
kavēt reprodukciju.  
Ūdens atšķaidīšanai  
3. Var izmantot jebkuru piem ērotu dabīgu vai sint ētisku ūdeni. Bieži izmanto 
akas ūdeni, krāna ūdeni, no kura att īrīts hlors, un m ākslīgu līdzekli 
(piemēram, Elendt  M4 vai M7 barotni, sk. turpm āk). Ūdenim pirms izman ­
tošanas j ānodrošina aer ācija. Ja vajadz īgs, kultūras ūdeni var atjaunot, 
izmantoto ūdeni no kultiv ēšanas traukiem uzman īgi nolejot vai sifon ējot, 
nesadragājot kāpuru kūniņas. 
Kāpuru barošana  
4. Chironomus  kāpuri ir jābaro ar zivju bar ības pārslām (TetraMin ®, TetraP­
hyll® vai citu l īdzīga zīmola patent ētu zivju bar ību), katrā traukā dienā 
ievietojot aptuveni 250 mg. Bar ību var dot k ā sausu samaltu pulveri vai 
kā suspensiju ūdenī, proti, 1,0 g bar ības pārslu pievieno 20 ml destil ēta 
ūdens un samaisa, l īdz iegūst homog ēnu maisījumu. Šo sagatavi var izbarot 
aptuveni 5 ml apm ērā katrā traukā katru dienu (pirms lietošanas sakrat īt). 
Vecāki kāpuri var sa ņemt vairāk barības. 
5. Barošanu piel āgo atbilst īgi ūdens kvalit ātei. Ja kultiv ēšanas barotne k ļūst 
duļķaina, barošana ir j āsamazina. Bar ības papildin ājumi ir rūpīgi jāuzrauga. 
Pārāk maz bar ības izrais īs kāpuru emigr āciju vertik ālā ūdens slāņa virzienā, 
savukārt pārāk daudz bar ības izrais īs mikrobu aktivit ātes pieaugumu un 
samazinās skābekļa koncentr ācijas. Abas situ ācijas var novest pie maz ā­
kiem augšanas ātrumiem.  
6. Izveidojot jaunus kultiv ēšanas traukus, var pievienot dažas za ļaļģu 
(piemēram, Scenedesmus subspicatus , Chlorella vulgaris ) šūnas. 
Izšķīlušos pieaugušo īpatņu barošana  
7. Dažos testos ir ieg ūtas liecības, ka kokvilnas spilventi ņš, kas pies ūcināts ar 
piesātinātu saharozes š ķīdumu, var nodrošin āt barību izšķīlušiem pieaugu ­ 
šiem īpatņiem. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1270
 
Izšķilšanās 
8. Divdesmit gr ādu ± 2 °C temperat ūrā pieaugušie īpatņi sāks šķilties no 
kāpuru audz ēšanas traukiem aptuveni p ēc 13–15 dien ām. Tēviņus ir viegli 
atšķirt pēc to spalvain ās antenas.  
Oliņas 
9. Tikl īdz vairošanas b ūrī ir pieaugušie īpatņi, visi kāpuru audz ēšanas trauki ir 
jāpārbauda trīs reizes ned ēļā, lai konstat ētu izdētās želatīnveidīgās oliņas. Ja 
tās tiek atkl ātas, oliņas ir uzman īgi jāizņem. Tās ir jāievieto neliel ā šķīvī, 
kurā ir vairošan ās ūdens paraugs. Oli ņas izmanto, lai izveidotu jaunus 
kultivēšanas traukus (piem ēram, 2–4 oli ņu kopas katr ā traukā), vai tās 
izmanto toksicit ātes testēšanā. 
10. Pirm ās attīstības stadijas k āpuriem ir j āizšķiļas pēc 2–3 dien ām. 
Jaunu kultiv ēšanas trauku izveide  
11. Pēc tam, kad ir izveidotas kult ūras, katru ned ēļu vai ret āk var izveidot 
jaunu kāpuru kultiv ēšanas trauku atkar ībā no test ēšanas pras ībām un 
vecos traukus iz ņem no b ūriem pēc pieaugušo īpatņu izšķilšanās. Ar 
šādu sistēmu var nodrošin āt regulāru pieaugušo īpatņu piegādi ar minim ā­
liem pārvaldības pasākumiem.  
Testēšanas šķīdumu M4 un M7 sagatavošana  
12. Elendt  (1990. gads) ir aprakst ījis M4 barotni. M7 barotni sagatavo t āpat kā 
M4 barotni, iz ņemot 1. tabul ā norādītās vielas, kur ām koncentr ācijas M7 
barotnē ir četras reizes maz ākas nekā M4 barotn ē. Pašlaik tiek gatavota 
publikācija par M7 barotni ( Elendt , individu āls paziņojums). Test ēšanas 
šķīdumu nevajadz ētu sagatavot saska ņā ar Elendt  un Bias  (1990. gads), 
jo NaSiO  3 5 H  2 O, NaNO  3 , KH  2 PO 4 un K  2 HPO  4 koncentrācijas, kas nor ā­
dītas rezerves š ķīdumu sagatavošanai, ir nepiem ērotas.  
M7 barotnes sagatavošana  
13. Katru rezerves š ķīdumu (I) sagatavo atseviš ķi un apvienoto rezerves 
šķīdumu (II) pagatavo no šiem rezerves š ķīdumiem (I) (sk. 1. tabulu). 50 
mililitrus apvienot ā rezerves š ķīduma (II) un 2. tabul ā norādītos daudzumus 
no katra makrobar ības rezerves š ķīduma iemaisa vien ā litrā dejonizēta 
ūdens, lai sagatavotu M7 barotni. Vitam īnu rezerves š ķīdumu sagatavo, 
pievienojot tr īs vitamīnus dejoniz ētam ūdenim, k ā norādīts 3. tabul ā, un 
neilgi pirms izmantošanas gal īgajai M7 barotnei pievieno 0,1 ml apvienot ā 
vitamīnu rezerves š ķīduma. (Vitam īnu rezerves š ķīdumu glab ā sasaldētu 
mazos alikvotos.) Barotnei nodrošina aer āciju un to stabiliz ē. 
1. tabula  
Barotnes M4 un M7 mikroelementu rezerves š ķīdumi  
Rezerves š ķīdumi (I) Daudzums (mg), 
ko pievieno 1 
litram dejoniz ēta 
ūdens Lai sagatavotu apvienoto rezerves 
šķīdumu (II), samaisa turpm āk norā­
dītos rezerves š ķīdumu (I) tilpumus 
(ml) un pievieno 1 litram dejoniz ēta 
ūdens Galīgās koncentr ācijas testēšanas 
šķīdumos (mg/l) 
M4 M7 M4 M7  
H 3 BO 3 ( 1 ) 57 190 1,0 0,25 2,86 0,715 
MnCl  2 • 4 H  2 O (  1 ) 7 210 1,0 0,25 0,361 0,090 
LiCl (  1 ) 6 120 1,0 0,25 0,306 0,077  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1271
 
Rezerves š ķīdumi (I) Daudzums (mg), 
ko pievieno 1 
litram dejoniz ēta 
ūdens Lai sagatavotu apvienoto rezerves 
šķīdumu (II), samaisa turpm āk norā­
dītos rezerves š ķīdumu (I) tilpumus 
(ml) un pievieno 1 litram dejoniz ēta 
ūdens Galīgās koncentr ācijas testēšanas 
šķīdumos (mg/l) 
M4 M7 M4 M7  
RbCl (  1 ) 1 420 1,0 0,25 0,071 0,018 
SrCl  2 • 6 H  2 O (  1 ) 3 040 1,0 0,25 0,152 0,038 
NaBr (  1 ) 320 1,0 0,25 0,016 0,004 
Na 2 MoO  4 • 2 H  2 O (  1 ) 1 260 1,0 0,25 0,063 0,016 
CuCl  2 • 2 H  2 O (  1 ) 335 1,0 0,25 0,017 0,004 
ZnCl  2 260 1,0 1,0 0,013 0,013 
CaCl  2 • 6 H  2 O 200 1,0 1,0 0,010 0,010 
KI 65 1,0 1,0 0,0033 0,0033 
Na 2 SeO  3 43,8 1,0 1,0 0,0022 0,0022 
NH  4 VO  3 11,5 1,0 1,0 0,00058 0,00058 
Na2EDTA • 2 H  2 O (  1 ) ( 2 ) 5 000 20,0 5,0 2,5 0,625 
FeSO4 • 7 H  2 O (  1 ) ( 2 ) 1 991 20,0 5,0 1,0 0,249  
( 1 ) Šīs vielas atš ķiras M4 barotn ē un M7 barotn ē, kā norādīts iepriekš. 
( 2 ) Šos šķīdumus sagatavo atseviš ķi un pēc tam salej kop ā, un nekav ējoties liek autokl āvā. 
2. tabula  
Makrobar ības rezerves š ķīdumi barotnei M4 un M7  
Daudzums, ko 
pievieno 1 litram 
dejonizēta ūdens 
(mg) Makrobar ības rezerves 
šķīdumu tilpums, ko 
pievieno, lai sagatavotu 
barotni M4 un M7 
(ml/l) Galīgās koncentr ācijas 
testēšanas šķīdumos 
M4 un M7 
(mg/l)  
CaCl  2 • 2 H  2 O 293 800 1,0 293,8 
MgSO  4 • 7 H  2 O 246 600 0,5 123,3 
KCl 58 000 0,1 5,8 NaHCO
 3 64 800 1,0 64,8 
NaSiO  3 • 9 H  2 O 50 000 0,2 10,0 
NaNO  3 2 740 0,1 0,274 
KH  2 PO 4 1 430 0,1 0,143 
K 2 HPO  4 1 840 0,1 0,184  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1272
 
3. tabula  
Vitamīnu rezerves š ķīdums barotnei M4 un M7  
Visus trīs vitamīnu šķīdumus apvieno, lai sagatavotu vienu vitam īnu rezerves š ķīdumu.  
Daudzums, ko pievieno 
1 litram dejoniz ēta 
ūdens 
(mg) Vitamīnu rezerves š ķīduma 
tilpums, ko pievieno, lai 
sagatavotu barotni M4 un M7 
(ml/l) Galīgās koncentr ācijas 
testēšanas šķīdumos M4 
un M7 
(mg/l)  
Tiamīna hidrohlor īds 750 0,1 0,075 
Ciānkobalam īns (B12) 10 0,1 0,0010 
Biotīns 7,5 0,1 0,00075  
LITERAT ŪRA 
BBA (1995). Long-term toxicity test with Chironomus riparius: Development and 
validation of a new test system. Edited by M. Streloke and H.Köpp. Berlin 1995.  
Elendt BP (1990). Selenium Deficiency in Crustacean.  Protoplasma  154: 25-33.  
Elendt BP and Bias W-R (1990). Trace Nutrient Deficiency in  Daphnia magna  
Cultured in Standard Medium for Toxicity Testing. Effects on the Optimization 
of Culture Conditions on Life History Parameters of  D. magna . Water Research  
24 (9): 1157-1167.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1273
 
3. papildin ājums  
IZSTRĀDĀTU NOSĒDUMU SAGATAVOŠANA  
Nosēdumu sast āvs 
Izstrādāto nosēdumu sast āvam jābūt šādam:  
Sastāvdaļa Raksturlielumi % no nos ēdumu 
saussvara  
Kūdra Sfagnu s ūnu kūdra, kuras pH 
ir pēc iespējas tuvāk 5,5–6,0 
vērtībai, bez redzam ām augu 
atliekām, smalki samalta 
(daļiņu izmērs: ≤ 1 mm) un 
izžāvēta ar gaisu 4–5 
Kvarca smiltis Smilšu graudu izm ērs: > 
50 % da ļiņu jābūt 
50–200 μm diapazon ā 75–76 
Kaolīna māli Kaolin īta saturs: ≥ 30 % 20 
Organiskais ogleklis Kori ģē, pievienojot k ūdru un 
smiltis 2 (± 0,5) 
Kalcija karbon āts CaCO  3 , pulveriz ēts, ķīmiski 
tīrs 0,05-0,1 
Ūdens Vad ītspēja: ≤ 10 μS/cm 30-50  
Sagatavošana  
Kūdru izžāvē gaisā un samaļ smalkā pulverī. Vajadzīgā daudzuma k ūdras pulvera 
suspensiju dejoniz ētā ūdenī sagatavo, izmantojot efekt īvu homogeniz ēšanas ierīci. 
Šīs suspensijas pH kori ģē ar CaCO  3 līdz 5,5 ± 0,5 v ērtībai. Suspensiju kondi ­
cionē vismaz divas dienas, viegli maisot 20 ± 2 °C temperat ūrā, lai stabiliz ētu pH 
un izveidotu stabilu mikrobu sast āvdaļu. Vēlreiz mēra pH, kam j ābūt 6,0 ± 0,5. 
Pēc tam kūdras suspensiju samaisa ar cit ām sastāvdaļām (smiltīm un kaol īna 
māliem) un dejoniz ētu ūdeni, lai ieg ūtu homog ēnus nosēdumus ar ūdens saturu 
30–50 % diapazon ā no nosēdumu saus ā svara. Vēlreiz mēra galīgā maisījuma pH 
un to kori ģē 6,5–7,5 v ērtībā ar CaCO  3 , ja vajadz īgs. Ņem nosēdumu paraugus, 
lai noteiktu saussvaru un organisk ā oglekļa saturu. P ēc tam, pirms izstr ādātos 
nosēdumus izmanto hironom īdu toksicit ātes testēšanā, ir ieteicams tos kondi ­
cionēt septiņas dienas t ādos pašos apst ākļos, kādi būs testā. 
Glabāšana  
Mākslīgo nosēdumu saus ās sastāvdaļas var ar ī uzglabāt sausā un vēsā vietā 
istabas temperat ūrā. Izstrādātos (mitros) nos ēdumus nedr īkstētu uzglab āt pirms 
to izmantošanas test ā. Tie ir j āizmanto t ūlīt pēc septiņu dienu kondicion ēšanas 
perioda, kas pabeidz to sagatavošanu.  
LITERAT ŪRA: 
Šā pielikuma C.8. noda ļa “Toksicit ātes noteikšana sliek ām”. 
Meller M, Egeler P, Rombke J, Schallnass H, Nagel R, Streit B (1998). 
Short-term Toxicity of Lindane, Hexachlorobenzene and Copper Sulfate on Tubi ­
ficid Sludgeworms (Oligochaeta) in Artificial Media. Ecotox. and Environ. Safety 
39: 10-20.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1274
 
4. papildin ājums  
Atšķaidīšanai piem ērota ūdens ķīmiskie raksturlielumi  
Viela Koncentr ācijas 
Daļiņas < 20 mg/l 
Kopējais organiskais ogleklis < 2 mg/l 
Nejonizēts amonjaks < 1 μg/l 
Cietība kā CaCO  3 < 400 mg/l (*) 
Atlikumu hlors < 10 μg/l 
Kopējie fosfororganiskie pestic īdi < 50 ng/l 
Hlororganisko pestic īdu un polihlorbifen īlu kopējais 
saturs < 50 ng/l 
Kopējais organiskais hlors < 25 ng/l  
(*) Tomēr jānorāda, ka, ja tiek prognoz ēta mijiedarb ība starp ciet ības joniem un test ējamo 
vielu, jāizmanto zem ākas cietības ūdens (tādēļ šādā situācijā nedrīkst izmantot  Elendt  
barotni M4).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1275
 
5. papildin ājums  
Norādījumi par hironom īdu kāpuru šķilšanās uzraudz ību 
Uz testēšanas vārglāzēm izvieto izš ķilšanās slazdus. Šie slazdi ir nepieciešami, 
sākot no 20. dienas l īdz testēšanas beig ām. Turpm āk ir attēlots izmantot ā slazda 
paraugs.
  
A.: Neilona aizsegs  
B.: Apgāzts plastmasas trauks  
C.: Bezl ūpu ekspoz īcijas vārglāze D.: Ūdens apmai ņas aizsega l ūkas 
E.: Ūdens 
F.: Nosēdumi ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1276
 
C.29.  VIEGLAS BIONO ĀRDĪŠANĀS SPĒJA – CO  2 HERMĒTISKI 
NOSLĒGTOS TRAUKOS (BR ĪVĀ TILPUMA TESTS)  
IEVADS  
1. Šī testēšanas metode ir l īdzvērtīga ESAO Test ēšanas nor ādījumiem (turpm āk 
– TG) 310 (2006. gads). Š ī testēšanas metode ir skr īninga metode, ko 
izmanto, lai nov ērtētu ķīmisko vielu biono ārdīšanās spēju, un kas nodrošina 
līdzīgu inform āciju, kādu var ieg ūt sešās testēšanas metod ēs, kuras aprak ­
stītas šā pielikuma C.4.-A–C.4.-F noda ļā. Tāpēc ķīmisku vielu, kas uzr āda 
pozitīvus rezult ātus saskaņā ar šo test ēšanas metodi, var uzskat īt par viegli 
bionoārdāmu un tātad ātri noārdāmu vidē. 
2. Parasti mazš ķīstošu un sp ēcīgi adsorb ējošu ķīmisko vielu test ēšanai kā 
pirmo izv ēlas iedibin āto oglekļa dioksīda (CO  2 ) metodi (1), kuras pamat ā 
ir Sturm  sākotnējais tests (2), ar ko nov ērtē organisku ķīmisko vielu biono ār­
dīšanos, mērot oglekļa dioksīdu, kuru rada mikrobu darb ība. To izv ēlas arī 
šķīstošām (bet ne gaistoš ām) ķīmiskajām vielām, jo tiek plaši uzskat īts, ka 
oglekļa dioksīda veidošan ās ir vienīgais neapšaub āmais mikrobu darb ības 
pierādījums. Izš ķīdušā organisk ā oglekļa piesaisti var veicin āt fizikālie un 
ķīmiskie procesi, proti, adsorbcija, izgaišana, nogulsn ēšanās, hidrolīze, kā arī 
mikrobu darb ība, un daudzas nebiolo ģiskas reakcijas pat ērē skābekli. CO  2 
no organisk ām ķīmiskajām vielām reti kad veidojas abiotiski. S ākotnējā un 
modificētajā Sturm  testā (1) (2) CO  2 tiek piesaist īts šķidrajā fāzē un pārvie­
tots uz absorb ējošajiem traukiem ar smidzin āšanu (t. i., gaisa burbu ļiem, kas 
apstrādāti tā, lai tie š ķidrumā piesaistītu CO  2 ), savukārt saskaņā ar Larson  
pieeju (3) (4) CO  2 tiek pārvietots no reakcijas trauka uz absorb ētājiem, cauri 
brīvajam tilpumam laižot gaisu bez CO  2 un papildus nep ārtraukti kratot 
testēšanas trauku. Reakcijas trauku krata tikai saska ņā ar Larson  modificēto 
pieeju. Mais īšana ir noteikta vien īgi nešķīstošām vielām ISO 9439 (5) un 
sākotnējā ASV redakcij ā (6), un abos min ētajos dokumentos ir nor ādīta 
smidzināšana, nevis br īvā tilpuma aizvietošana. Saska ņā ar citu ofici ālu 
ASV  EPA  metodi (7), kuras pamat ā ir Gledhill  metode (8), krat īto reakcijas 
trauku nosl ēdz, nepie ļaujot gaisa piek ļuvi, un radušos CO  2 savāc iekšējā 
alkalīna uztvērējā tieši no g āzes fāzes tāpat kā klasiskaj ās Warburg/Barcroft  
respirometra kolb ās. 
3. Savuk ārt attiecībā uz neorganisku oglekli ir pier ādīts, ka vair āku ķīmisko 
vielu gad ījumā tas akumul ējas barotn ē, piemērojot standarta modific ēto 
Sturm  testu (9). No ārdoties 20 mg C/l anil īna, tika konstat ēta neorganisk ā 
oglekļa koncentr ācija līdz 8 mg/l apm ērā. Tādējādi CO  2 savākšana alkal īna 
uztvērējos nenodrošin āja patiesu atspogu ļojumu par kop ējo CO  2 daudzumu, 
kas radies mikrobiolo ģiski visā noārdīšanās laikā. Rezultātā nosacījums, ka 
“10 dienu laikposm ā” (10 dienas t ūlīt pēc tam, kad ir sasniegta biono ārdī­ 
šanās 10 % apm ērā) ir jāsavāc > 60 % no teor ētiski radītā maksimālā CO  2 
(turpmāk – ThCO  2 ), lai test ējamo ķīmisko vielu var ētu klasific ēt kā viegli 
bionoārdāmu vielu, netiks izpild īts attiecībā uz dažām ķīmiskajām vielām, 
kuras būtu klasific ētas kā viegli biono ārdāmas, ja izmantotu izš ķīdušā orga­
niskā oglekļa (turpmāk – DOC ) noārdīšanos.  
4. Ja no ārdīšanās īpatsvars ir maz āks, nekā prognozēts, iespējams, ka neorga ­
niskais ogleklis akumul ējas testēšanas šķīdumā. Tādā gadījumā noārdīšanos 
var novērtēt ar citiem vieglas biono ārdīšanās testiem.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1277
 
5. Citu  Sturm  metodikas tr ūkumu (sarež ģīta, ilgstoša proced ūra, kurā pastāv 
lielāka eksperiment ālu kļūdu iespēja un kura nav izmantojama gaistoš ām 
ķīmiskajām vielām) dēļ tika piem ēroti centieni, lai papildus  Gledhill  sāktu 
izmantot citus herm ētiski noslēgtu trauku pa ņēmienus, nevis g āzes caurpl ūdi 
(10) (11).  Boatman et al.  (12) pārskatīja iepriekš ējās metodes un pie ņēma 
noslēgta brīvā tilpuma sist ēmu, kurā inkubācijas beig ās CO  2 izlaiž brīvajā 
tilpumā, izmantojot barotnes pask ābināšanu. CO  2 mērīja ar gāzu hromato ­
grāfijas/neorganisk ā oglekļa analīzi automātiski paņemtos paraugos no br īvā 
tilpuma, bet netika ņemts vērā izšķīdušais neorganiskais ogleklis (turpm āk – 
DIC) šķidrajā fāzē. Turklāt izmantotie trauki bija ļoti mazi (20 ml) un 
saturēja tikai 10 ml barotnes, kas rad īja problēmas, piem ēram, kad bija 
obligāti jāpievieno ļoti mazi daudzumi neš ķīstošu test ējamo ķīmisko vielu, 
un/vai barotn ē ar sējmateriālu varēja trūkt vai visp ār nebūt mikroorganismu, 
kuri spētu noārdīt testējamās ķīmiskās vielas.  
6. Minētās problēmas ir pārvarētas neatkar īgos Struijs  un Stoltenkamp  (13) un  
Birch  un Fletcher  (14) pētījumos.  Birch  un Fletcher  pētījumu pamat ā bija šo 
autoru pieredze ar iek ārtu, ko izmanto anaerob ās bionoārdīšanās testā (15). 
Pirmajā minētajā metodē (13) CO  2 mēra brīvajā tilpumā pēc paskābināšanas 
un līdzsvara iest āšanās, savukārt otrajā (14) mēra DIC  gan gāzes fāzē, gan 
šķidrajā fāzē, neveicot apstr ādi. Šķidrajā fāzē konstatēja vairāk nekā 90 % 
radušās neorganisk ā oglekļa. Abas metodes nodrošin āja priekšroc ības salī­
dzinājumā ar Sturm  testu, jo to test ēšanas sist ēma bija kompakt āka un 
vieglāk pārvaldāma, ar tām var test ēt gaistošas ķīmiskās vielas un var 
novērst radušās CO  2 mērīšanas kav ēšanos.  
7. Abas pieejas apvienoja  ISO  Brīvā tilpuma CO  2 standartā (16), kam veica 
salīdzinošo izp ēti (17), un tieši šis standarts ir š īs testēšanas metodes pamat ā. 
Līdzīgā veidā šīs abas pieejas ir izmantotas ASV  EPA  metodē (18). Saska ņā 
ar ieteikumiem ir izmantojamas divas CO  2 mērīšanas metodes, proti, m ēra 
CO 2 brīvajā tilpumā pēc paskābināšanas (13) un neorganisko oglekli 
šķidrajā fāzē pēc pārsātināšanas ar s ārmu. Otro min ēto metodi ieviesa  
Peterson  šīs brīvā tilpuma metodes, kura bija piel āgota potenci ālās bionoār­
dīšanās noteikšanai,  CONCAWE  salīdzinošās izpētes laikā (19). Izmai ņas, 
kas ieviestas š ā pielikuma C.4. noda ļas vieglās bionoārdīšanās noteikšanas 
metožu 1992. gada (20) p ārskatīšanas laik ā, ir ieviestas ar ī šajā testēšanas 
metodē, lai apst ākļi (barotne, ilgums utt.) b ūtu tādi paši k ā pārskatītajā 
Sturm  testā (20).  Birch  un Fletcher  (14) ir par ādījuši, ka ar šo br īvā tilpuma 
testu iegūst ļoti līdzīgus rezult ātus tiem, ko ar t ām pašām ķīmiskajām vielām 
ieguva ESAO veiktaj ā pārskatīto testēšanas metožu sal īdzinošajā izpētē (21).  
TESTĒŠANAS PRINCIPS  
8. Testējamo ķīmisko vielu, parasti 20 mg C/l, k ā vienīgo oglekļa un ener ģijas 
avotu inkub ē minerālsāļu buferšķīdumā, kas ir aps ēts ar jauktu mikroorga ­
nismu popul āciju. Test ēšanu veic herm ētiski nosl ēgtās pudelēs ar brīvo 
tilpumu, kur ā atrodas gaiss, kas nodrošina sk ābekļa rezervu āru aerobas 
bionoārdīšanās vajadzībām. CO  2 veidošanos, ko izraisa test ējamās ķīmiskās 
vielas gal īgā aerobā bionoārdīšanās, nosaka, izm ērot, cik liel ā mērā neorga­
niskā oglekļa daudzums testa pudel ēs pārsniedz neorganisk ā oglekļa 
daudzumu tukšajos traukos, kas satur tikai barotni ar s ējmateriālu. Biono ār­
dīšanās pakāpi izsaka k ā īpatsvaru no teor ētiski radītā maksimālā neorga­
niskā oglekļa (turpmāk – ThIC ), pamatojoties uz s ākotnēji pievienoto test ē­
jamās ķīmiskās vielas daudzumu (k ā organisko oglekli).  
9. Var noteikt ar ī DOC  piesaisti un/vai test ējamās ķīmiskās vielas prim ārās 
bionoārdīšanās pakāpi (20).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1278
 
INFORM ĀCIJA PAR TEST ĒJAMO ĶĪMISKO VIELU  
10. Lai noteiktu no ārdīšanās pakāpi, jāzina testējamās ķīmiskās vielas organisk ā 
oglekļa saturs (masas %), kuru nosaka vai nu p ēc ķīmiskās struktūras, vai 
izmērot. Lai noteiktu piem ērotu brīvā tilpuma un š ķidruma tilpuma attiec ību 
gaistošām testējamām ķīmiskajām vielām, noder izm ērīta vai apr ēķināta 
Henrija likuma konstante. Inform ācija par test ējamās ķīmiskās vielas toksi ­
citāti attiecībā uz mikroorganismiem ir lietder īga, lai izraudz ītos atbilst īgu 
testēšanas koncentr āciju un lai interpret ētu vājas bionoārdīšanās spējas rezul­
tātus, proti, ir ieteicams ietvert inhib ēšanas pārbaudi, ja vien nav zin āms, ka 
testējamā ķīmiskā viela nav inhib ējoša attiec ībā uz mikrobu darb ību (sk. 24. 
punktu).  
METODES PIEM ĒROTĪBA 
11. Tests ir piem ērojams ūdenī šķīstošām un arī nešķīstošām testējamām ķīmi­
skajām vielām, bet ir j ānodrošina laba test ējamās ķīmiskās vielas dispersija. 
Izmantojot ieteikto br īvā tilpuma un š ķidruma tilpuma attiec ību 1:2, var 
testēt gaistošas ķīmiskās vielas, kuru Henrija likuma konstante nep ārsniedz 
50 Pa.m  3 .mol  –1 , jo testējamās ķīmiskās vielas da ļa brīvajā tilpumā nepārs­
niegs 1 % (13). Var izmantot maz āku brīvo tilpumu, ja test ē ķīmiskās vielas, 
kuru gaistam ība ir lielāka, bet kuru biolo ģiskā pieejamība var būt ierobežota, 
it sevišķi, ja tās ir ūdenī mazšķīstošas. Tom ēr lietotājiem ir jānodrošina, ka 
brīvā tilpuma un š ķidruma tilpuma attiec ība un test ējamās ķīmiskās vielas 
koncentrācija ir tāda, ka ir pieejams pietiekams sk ābekļa daudzums, kas 
pieļautu piln īgu aerobu biono ārdīšanos (piem ēram, nav ieteicama augsta 
substrāta koncentr ācija un mazs br īvais tilpums). Nor ādījumi par šo jaut ā­
jumu ir pieejami atsauc ē (13) un (23).  
ĶĪMISKĀS STANDARTVIELAS  
12. Lai p ārbaudītu testēšanas proced ūru, paralēli ir jātestē ķīmiskā standartviela 
ar zināmu biono ārdīšanās spēju. Šim nol ūkam var izmantot anil īnu, nātrija 
benzoātu vai etil ēnglikolu, ja test ē ūdenī šķīstošas test ējamās ķīmiskās 
vielas, un 1-oktanolu, ja test ē mazšķīstošas test ējamās ķīmiskās vielas 
(13). Šo ķīmisko vielu  ThIC  bionoārdīšanās pakāpei 14 dienu laik ā jāsas­
niedz > 60 %.  
ATKĀRTOJAM ĪBA 
13. ISO  veiktajā metodes sal īdzinošajā izpētē (17), kur ā nodrošin āja ieteiktos 
apstākļus, tostarp test ējamās ķīmiskās vielas koncentr āciju 20 mg C/l, tika 
iegūti turpmāk norādītie rezultāti. 
Testējamā ķīmiskā 
viela Vidējais biono ārdī­ 
šanās īpatsvars 
(28 dienās) Mainības koefi ­
cients 
(%) Laboratoriju skaits  
Anilīns 90 16 17 
1-oktanols 85 12 14  
Izmantojot anil īnu, mainība (atkārtojamība) viena testa ietvaros bija zema, 
mainības koeficientiem nep ārsniedzot 5 % gandr īz visās testēšanas sērijās. 
Divos gad ījumos, kuros atk ārtojamība bija zem āka, lielāka mainība, iespē­
jams, tika nov ērota augsta rad ītā neorganisk ā oglekļa līmeņa dēļ tukšajos 
traukos. Testos ar 1-oktanolu atk ārtojamība bija slikt āka, bet joproj ām zem 
desmit procentiem 79 % test ēšanas sēriju. Šī paaugstin ātā mainība viena 
testa ietvaros var ētu būt attiecināma uz doz ēšanas kļūdām, jo herm ētiski 
noslēgtajās testēšanas pudel ēs bija jāinjicē neliels daudzums (3–4 μl) 1- 
oktanola. Augst ākus main ības koeficientus ieg ūtu pie test ējamās ķīmiskās 
vielas maz ākām koncentr ācijām, it seviš ķi pie koncentr ācijām zem 10 mg 
C/l. To da ļēji varētu novērst, samazinot kop ējā neorganisk ā oglekļa 
(turpmāk – TIC ) koncentr āciju sējmateriālā. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1279
 
14. ES sal īdzinošajā izpētē (24) par piec ām virsmakt īvajām vielām, ko pievieno 
koncentrācijā 10 mg C/l, ieguva turpm āk norādītos rezult ātus. 
Testējamā ķīmiskā viela Vidējais biono ārdī­ 
šanās īpatsvars 
(28 dienās) Mainības koefi ­
cients 
(%) Laboratoriju 
skaits  
Tetrapropil ēnben- 
zolsulfonāts 17 45 10 
Diizooktilsulfosuk- 
cināts 
(anjonu) 72 22 9 
Heksadeciltrimetil- (*) 
amonija hlor īds 
(katjonu) 75 13 10 
Izononilfenol(etok- 
silāts) 9 
(nejonu) 41 32 10 
Kokamīdpropildi- 
metilhidroksisulfo- betaīns 
(amfotērs) 60 23 11
 
(*) Tika pievienots SiO  2 , lai neitraliz ētu toksicit āti. 
Rezultāti parāda, ka kopum ā mainība bija augst āka attiecībā uz virsmakt ī­
vajām vielām ar vājāku labas no ārdīšanās spēju. Mainība viena testa ietvaros 
bija zem 15 % vair āk nekā 90 % gad ījumu, augst ākajam līmenim sasniedzot 
30–40 %.  
PIEZĪME. Liel ākā daļa virsmakt īvo vielu nav vienk āršas molekul āras 
vielas, bet gan ir izom ēru, homologu utt. mais ījumi, kam ir 
raksturīgi atšķirīgi noārdīšanās kavējuma periodi un atš ķirīgi 
kinētiskie koeficienti, un t ā rezultātā veidojas neskaidras, v āji 
izteiktas l īknes, tāpēc vajadzīgā 60 % apstiprin āšanas vērtība 
“10 dienu laikposm ā” var palikt nesasniegta, pat ja katra atse ­
višķā molekulārā struktūra sasniegtu > 60 % 10 dienu laik ā, ja to 
testētu atseviš ķi. To var nov ērot arī citos sarež ģītos maisījumos.  
METODES APRAKSTS  
Iekārta 
15. Parast ās laboratorijas iek ārtas un:  
a) stikla seruma pudeles, kas herm ētiski nosl ēgtas ar butilgumijas aizb āž­ 
ņiem un gofr ētiem alum īnija vāciņiem; ieteicamais izm ērs ir 125 ml, kura 
kopējais tilpums ir aptuveni 160 ml (t ādā gadījumā katras pudeles 
tilpumam j ābūt 160 ± 1 ml); var izmantot maz āka izmēra trauku, ja 
rezultāti atbilst 66. un 67. punkt ā aprakstītajiem nosac ījumiem;  
b) oglekļa analizators vai cits instruments (piem ēram, gāzes hromatogr āfs), 
ar ko var ētu mērīt neorganisko oglekli;  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1280
 
c) šļirces ar augstu precizit ātes pakāpi gāzveida un š ķidrajiem paraugiem;  
d) orbitālais kratītājs termostat ējamā vidē; 
e) gaisa bez CO  2 piegāde – to var sagatavot, gaisu laižot cauri natronka ļķa 
granulām vai izmantojot 80 % N  2 /20 % O  2 gāzu maisījumu (fakultat īvi) 
(sk. 28. punktu);  
f) membr ānfiltrēšanas ierīce ar 0,20–0,45 μm porām (fakultat īvi); 
g) organisk ā oglekļa analizators (fakultat īvi). 
Reaģenti 
16. Visā testēšanā jāizmanto anal ītiski tīri reaģenti. 
Ūdens 
17. Jāizmanto destil ēts vai dejoniz ēts ūdens, kura organisk ā oglekļa kopējais 
saturs ir ≤ 1 mg/l. Tas veido ≤ 5 % no s ākotnējā organisk ā oglekļa satura, 
kas pievienots ar ieteikto test ējamās ķīmiskās vielas devu.  
Minerālsāļu barotnes rezerves š ķīdumi  
18. Miner ālsāļu barotnes rezerves š ķīdumi ir līdzīgi šķīdumiem, kas noteikti ISO 
14593 (16) un C.4. noda ļas vieglas biono ārdīšanās testiem (20). Amonija 
hlorīda augstāka koncentr ācija (2,0 g/l apm ērā 0,5 g/l viet ā) jāizmanto tikai 
izņēmuma gad ījumos, piem ēram, kad test ējamās ķīmiskās vielas koncentr ā­
cija ir > 40 mg C/l. Rezerves š ķīdumi ir j āglabā ledusskap ī un no tiem 
jāatbrīvojas pēc sešiem m ēnešiem vai ātrāk, ja ir nov ērota nogulsn ēšanās 
vai mikrobu vairošan ās. Jāsagatavo š ādi rezerves š ķīdumi:  
a) kālija dihidrog ēnfosfāts (KH  2 PO 4 ) 8,50 g,  
dikālija hidrog ēnfosfāts (K  2 HPO  4 ) 21,75 g,  
dinātrija hidrog ēnfosfāta dihidrāts (Na  2 HPO  4 .2H  2 O) 33,40 g,  
amonija hlor īds (NH  4 Cl) 0,50 g,  
kas jāizšķīdina ūdenī un jāuzpilda līdz 1 litra tilpumam; š ā šķīduma pH 
jābūt 7,4 (± 0,2); ja tas t ā nav, jāsagatavo jauns š ķīdums;  
b) kalcija hlor īda dihidrāts (CaCl  2 .2H  2 O) 36,40 g,  
kas jāizšķīdina ūdenī un jāuzpilda līdz 1 litra tilpumam;  
c) magnija sulf āta heptahidr āts (MgSO  4 .7H  2 O) 22,50 g,  
kas jāizšķīdina ūdenī un jāuzpilda līdz 1 litra tilpumam;  
d) dzelzs (III) hlor īda heksahidr āts (FeCl  3 .6H  2 0) 0,25 g,  
kas jāizšķīdina ūdenī un jāuzpilda līdz 1 litra tilpumam un kam j āpie­
vieno viens piliens koncentr ētas HCl.  
Minerālbarotņu sagatavošana  
19. Jāsajauc 10 ml a) apakšpunkta š ķīduma ar aptuveni 800 ml ūdens (17. 
punkts), j āpievieno pa 1 ml no b), c) un d) apakšpunkt ā norādītajiem šķīdu­
miem un j āpapildina tilpum ā līdz 1 litram, pievienojot ūdeni (17. punkts).  
Citi reaģenti 
20. Koncentr ēta ortofosforsk ābe (H  3 PO 4 ) (> 85 % masas uz tilpumu).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1281
 
Nātrija hidroks īda šķīdums 7M  
21. Jāizšķīdina 280 g n ātrija hidroks īda (NaOH) vien ā litrā ūdens (17. punkts). 
Jānosaka šā šķīduma  DIC  koncentr ācija, un š ī vērtība jāņem vērā, aprēķinot 
testēšanas rezult ātu (sk. 55. un 61. punktu), it seviš ķi saistībā ar 66. punkta 
b) apakšpunkt ā noteikto der īguma krit ēriju. Ja  DIC  koncentr ācija ir pārāk 
augsta, jāsagatavo svaigs š ķīdums.  
Testējamā ķīmiskā viela  
22. Jāsagatavo rezerves š ķīdums no ūdenī pietiekami š ķīstošas test ējamās ķīmis­
kās vielas un ūdens (17. punkts) vai test ēšanas barotnes (19. punkts) 
koncentrācijā, kam vēlams būt 100 reizes augst ākai nekā galīgajai koncen ­
trācijai, ko izmantos test ēšanā. Var būt nepieciešams kori ģēt rezerves 
šķīduma pH. Rezerves š ķīdums ir j āpievieno miner ālbarotnei, lai gal īgā 
organiskā oglekļa koncentr ācija būtu 2–40 mg C/l diapazon ā, vēlams, 20 
mg C/l. Ja izmanto zem ākas koncentr ācijas, var b ūt apdraud ēta iegūtā preci­
zitāte. Šķīstošas un neš ķīstošas šķidras ķīmiskās vielas traukos var pievienot 
tieši, izmantojot augstas precizit ātes šļirces. Mazš ķīstošām un neš ķīstošām 
testējamām ķīmiskajām vielām var būt vajadzīga īpaša apstr āde (25). Ir 
šādas izvēles: 
a) zināmu nosvērtu daudzumu tieša pievienošana;  
b) ultraska ņas dispersija pirms pievienošanas;  
c) dispersija ar emulgatoru pal īdzību, kas ir vajadz īga, lai pirms pievieno ­ 
šanas noteiktu, vai test ējamām ķīmiskajām vielām ir jebk āda inhibējoša 
vai stimul ējoša ietekme uz mikrobu darb ību; 
d) šķidru testējamo ķīmisko vielu adsorbcija vai š ķīdums piem ērotā gaistošā 
šķīdinātājā uz inertu barotni vai balstu (piem ēram, stikla š ķiedras filtru), 
kam seko š ķīdinātāja iztvaikošana, ja t ādu izmantoja, un zin āmu 
daudzumu tieša pievienošana;  
e) zināma daudzuma test ējamās ķīmiskās vielas š ķīduma viegli gaistoš ā 
šķīdinātājā pievienošana tukšam test ēšanas traukam, kam seko š ķīdinātāja 
iztvaikošana.  
Preparāti vai šķīdinātāji, kas izmantoti c), d) un e) apakšpunkt ā, ir jātestē, lai 
noteiktu to stimul ējošo vai inhib ējošo ietekmi uz mikrobu darb ību (sk. 42. 
punkta b) apakšpunktu).  
Ķīmiskā standartviela  
23. Jāsagatavo (š ķīstošas) ķīmiskās standartvielas rezerves š ķīdums ūdenī (17. 
punkts) koncentr ācijā, kam vēlams būt 100 reizes augst ākai nekā galīgajai 
koncentrācijai, ko izmantos test ēšanā (20 mg C/l).  
Inhibējošas ietekmes p ārbaude  
24. Testējamās ķīmiskās vielas nereti neuzr āda nekādu ievērojamu no ārdīšanos 
apstākļos, ko izmanto vieglas biono ārdīšanās novērtējumos. Viens no iesp ē­
jamiem iemesliem ir tas, ka test ējamai ķīmiskajai vielai test ēšanā izmanto­
tajā koncentr ācijā ir inhibējoša ietekme uz s ējmateriālu. Inhibējošas ietekmes 
pārbaudi var ietvert test ēšanas plānā, lai atvieglotu inhib ēšanas identific ē­ 
šanu (retrospekt īvi) kā iespējamo cēloni vai veicinošu faktoru. Alternat īvā 
gadījumā inhibējošās ietekmes p ārbaude var izsl ēgt šādus trauc ējumus un 
parādīt, ka nekāda vai neliela no ārdīšanās ir attiecin āma vienīgi uz mikrobu 
darbības neiesp ējamību attiecīgajos test ēšanas apst ākļos. Lai ieg ūtu inform ā­
ciju par test ējamās ķīmiskās vielas toksicit āti attiecībā uz (aerobiem) mikro ­
organismiem, j āpagatavo š ķīdums test ēšanas barotn ē, kas satur test ējamo 
ķīmisko vielu un ķīmisko standartvielu (19. punkts), katru attiec īgi tādā 
koncentrācijā, kādā pievienota (sk. 22. un 23. punktu).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1282
 
Sējmateriāls 
25. Sējmateriālu var ieg ūt no dažādiem avotiem, proti, no akt īvajām dūņām, 
attīrītiem notek ūdeņiem (bez hlora), virszemes ūdeņiem un augsn ēm vai 
iepriekš min ēto maisījuma (20). Izmantojot ķīmisko standartvielu, j āpār­
bauda avota biono ārdīšanās aktivitāte. Neatkar īgi no avota nedr īkstētu 
izmantot mikroorganismus, kas iepriekš pak ļauti testējamās ķīmiskās vielas 
iedarbībai, ja proced ūru izmantos k ā vieglas biono ārdīšanās testu.  
Brīdinājums. Akt īvās dūņas, notek ūdeņi un attīrīti notekūdeņi satur pato ­
gēnus organismus, un ar tiem j ārīkojas piesardz īgi. 
26. Pamatojoties uz pieredzi, s ējmateriāla optimālais daudzums ir t āds, kas:  
— ir pietiekams, lai nodrošin ātu atbilstīgu bionoārdīšanās darbību, 
— noārda paredz ēto īpatsvaru ķīmiskās standartvielas (sk. 66. punktu),  
— nodrošina 10  2 –10  5 koloniju veidošanas vien ību katrā galīgā maisījuma 
mililitrā, 
— parasti nodrošina suspend ēto cieto da ļiņu koncentr āciju 4 mg/l apm ērā 
galīgajā maisījumā, ja izmanto akt īvās dūņas; var izmantot koncentr ā­
cijas līdz 30 mg/l apm ērā, bet tās var būtiski palielin āt CO  2 veidošanos 
tukšajos traukos (26),  
— par maz āk nekā 10 % papildina organisk ā oglekļa sākotnējo koncentr ā­
ciju, ko nodrošin āja ar testējamo ķīmisko vielu,  
— parasti ir 1–10 ml s ējmateriāla 1 litrā testēšanas šķīduma.  
Aktīvās dūņas 
27. Svaigas akt īvās dūņas tiek sav āktas no aer ācijas tvertnes notek ūdeņu attīrī­ 
šanas iekārtā vai laboratorijas blok ā, kas galvenok ārt attīra sadzīves notek ū­
deņus. Ja vajadz īgs, rupjās daļiņas izvāc, veicot sij āšanu (piem ēram, izman ­
tojot sietu ar 1 mm  2 acu izmēru), un d ūņas līdz to izmantošanai ir j āuztur 
aerobas.  
28. Pēc rupjo da ļiņu izvākšanas dūņām var ar ī ļaut nogulsn ēties vai t ās var 
centrifugēt (piemēram, 1 100 × g uz 10 min ūtēm). Dzidrais š ķīdums ir 
jāizlej. Dūņas var noskalot ar miner ālu šķīdumu. Koncentr ētās dūņas jāsu­
spendē minerālbarotnē, lai iegūtu suspend ēto daļiņu koncentr āciju 3–5 g 
suspendēto daļiņu/l apmērā, un dūņas līdz to izmantošanai ir j āuztur aerobas.  
29. Dūņas jāņem no pien ācīgi funkcion ējošas tradicion ālas attīrīšanas iek ārtas. 
Ja dūņas jāņem no att īrīšanas iek ārtas, kas darbojas ar lielu jaudu, vai ja ir 
aizdomas, ka d ūņas satur inhibitorus, t ās ir jāmazgā. Pēc rūpīgas samais ī­ 
šanas atk ārtoti suspend ētajām dūņām ļauj nogulsn ēties vai t ās centrifug ē, 
atbrīvojas no dzidr ā šķīduma un nomazg ātās dūņas atkal suspend ē papildu 
daudzumā minerālbarotnes. Š ī procedūra ir jāatkārto, līdz dūņas uzskatāmas 
par attīrītām no substr ātu vai inhibitoru p ārpalikumiem.  
30. Pēc pilnīgas atkārtotas suspensijas pan ākšanas vai neatt īrītu dūņu gadījumā 
jāpaņem paraugs tieši pirms izmantošanas, lai noteiktu suspend ēto cieto 
daļiņu sauso svaru.  
31. Aktīvās dūņas var ar ī homogeniz ēt (3–5 g suspend ēto daļiņu/l). Dūņas ir 
divas min ūtes jāmaisa  Waring  jaucējā ar vidēju ātrumu. Samais ītajām 
dūņām ļauj 30 min ūtes vai, ja vajadz īgs, ilgāk nogulsn ēties un š ķidrumu 
dekantē izmantošanai par s ējmateriālu aptuveni 10 ml/l miner ālbarotnes 
apmērā. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1283
 
32. Vēl vairāk CO  2 veidošanos tukšajos traukos var samazin āt, aerējot dūņas uz 
nakti ar gaisu bez CO  2 . Šajā testā kā sējmateriāla koncentr ācija jāizmanto 4 
mg/l aktīvo dūņu cieto da ļiņu (13).  
Sekundārs attīrītais notek ūdens 
33. Sējmateriālu var ar ī iegūt no sekund āra attīrīta notekūdens no att īrīšanas 
iekārtas vai laboratorijas bloka, kas galvenok ārt saņem sadzīves notek ū­
deņus. Paraugs j āuzglabā aerobos apst ākļos un jāizmanto sav ākšanas dien ā 
vai jākondicion ē, ja vajadz īgs. Attīrītais notek ūdens jāfiltrē cauri filtram ar 
rupjām porām, lai to atbr īvotu no liel ām daļiņām, un ir j ānosaka pH v ērtība. 
34. Lai samazin ātu filtrāta neorganisk ā oglekļa saturu, filtr ātu apsmidzina ar 
gaisu bez CO  2 (15. punkta e) apakšpunkts) vienu stundu, vienlaikus uzturot 
pH 6,5 vērtībā ar ortofosforsk ābes palīdzību (20. punkts). pH v ērtību atjauno 
tās sākotnējā vērtībā ar nātrija hidroks īda palīdzību (21. punkts), un aptuveni 
pēc vienas stundas nogulsn ēšanās paņem piem ērotu daudzumu dzidr ā 
šķīduma, lai to izmantotu s ējmateriālam. Šī smidzināšanas proced ūra sama­
zina sējmateriāla neorganisk ā oglekļa saturu. Piem ēram, ja par s ējmateriālu 
izmantoja maksim ālo ieteikto tilpumu filtr ēta un apsmidzin āta attīrītā note­
kūdens (100 ml) uz litru, neorganisk ā oglekļa daudzums tukšos kontroles 
traukos bija 0,4–1,3 mg/l diapazon ā (14), kas ir 2–6,5 % no test ējamās 
ķīmiskās vielas oglek ļa 20 mg C/l apm ērā un 4–13 % – 10 mg C/l apm ērā. 
Virszemes ūdeņi 
35. Ir jāpaņem atbilst īgu virszemes ūdeņu paraugs. Tas j ātur aerobos apst ākļos 
un jāizmanto sav ākšanas dien ā. Paraugs j ākoncentrē, ja vajadz īgs, to filtr ējot 
vai centrifug ējot. Sējmateriāla daudzumam, ko izmanto katr ā testēšanas 
traukā, ir jāatbilst 26. punkt ā norādītajiem krit ērijiem.  
Augsnes  
36. Ir jāpaņem atbilst īgas augsnes paraugs, ko sav āc 20 cm dzi ļumā zem 
augsnes virsmas. Akme ņi, augu atliekas un bezmugurkaulnieki ir j āizņem 
no augsnes parauga, pirms to sij ā cauri sietam ar 2 mm acs izm ēru (ja 
paraugs ir p ārāk mitrs, lai to nekav ējoties sijātu, daļēja žāvēšana ar gaisu 
palīdzēs to izsijāt). Paraugs j ātur aerobos apst ākļos un jāizmanto sav ākšanas 
dienā (ja paraugu transport ē vaļīgi aizsietā melna polietil ēna maisiņā, to šajā 
maisiņā var uzglab āt 2–4 °C l īdz vienam m ēnesim).  
Sējmateriāla iepriekš ēja kondicion ēšana  
37. Sējmateriālu var iepriekš kondicion ēt testēšanas apst ākļiem, bet nedr īkst 
iepriekš adapt ēt testējamai ķīmiskajai vielai. Iepriekš ēja kondicion ēšana 
var samazin āt CO  2 veidošanos tukšajos traukos. Iepriekš ēja kondicion ēšana 
ietver akt īvo dūņu aerāciju pēc atšķaidīšanas test ēšanas barotn ē līdz 30 mg/l 
ar mitru gaisu bez CO  2 līdz 5–7 dien ām testēšanas temperat ūrā. 
TESTĒŠANAS PROCED ŪRA 
Pudeļu skaits  
38. Testēšanai vajadz īgo pudeļu skaits (15. punkta a) apakšpunkts) b ūs atkarīgs 
no analīžu regularit ātes un test ēšanas ilguma.  
39. Ir ieteicams p ēc tam, kad ir noteikts pietiekams skaits laika interv ālu, 
piemēram, 10 dienu laikposms, katru reizi analiz ēt trīs pudeles. Turkl āt 
testēšanas beig ās analizē vismaz piecas test ēšanas pudeles (15. punkta a) 
apakšpunkts) no a), b) un c) apakšpunkta kopumiem (sk. 42. punktu), lai 
nodrošinātu iespēju aprēķināt 95 % ticam ības interv ālus attiecībā uz vidējo 
bionoārdīšanās īpatsvara v ērtību. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1284
 
Barotne ar s ējmateriālu 
40. Sējmateriālu izmanto akt īvo dūņu sausu cieto da ļiņu koncentr ācijā 4 mg/l. 
Tieši pirms izmantošanas ir j āsagatavo pietiekams daudzums barotnes ar 
sējmateriālu, piemēram, 2 ml atbilst īgi apstrādātu aktīvo dūņu (27.–32. 
punkts) koncentr ācijā 2 000 mg/l pievienojot 1 litram miner ālsāļu barotnes 
(19. punkts). Ja izmanto sekund āru attīrītu notekūdeni, jāpievieno l īdz 100 
ml attīrīta notekūdens (33. punkts) 900 ml miner ālsāļu barotnes (19. punkts) 
un jāatšķaida līdz 1 litra tilpumam ar barotni.  
Pudeļu sagatavošana  
41. Barotnes ar s ējmateriālu alikvoti ir j āiepilda atk ārtojumu pudel ēs, nodrošinot 
brīvā tilpuma un š ķidruma tilpuma attiec ību 1:2 (piem ēram, jāpievieno 107 
ml pudelēs, kuru tilpums ir 160 ml). Var izmantot citas attiec ības, bet jāņem 
vērā 11. punkt ā ietvertais br īdinājums. Izmantojot cita veida s ējmateriālu, ir 
jāraugās, lai barotne ar s ējmateriālu būtu pienācīgi samais īta, lai nodrošin ātu 
tās vienmērīgu izkliedi test ēšanas pudel ēs. 
42. Sagatavo pude ļu kopumus (15. punkta a) apakšpunkts), nodrošinot:  
a) testēšanas traukus (apz īmēti ar F  T ), kuros ir test ējamā ķīmiskā viela;  
b) tukšus kontroles traukus (apz īmēti ar F  B ), kuros ir tikai test ēšanas 
barotne un s ējmateriāls; jāpievieno ar ī ķīmiskās vielas, š ķīdinātāji, prepa­
rāti vai stikla š ķiedras filtri, ko izmanto, lai test ēšanas traukos pievienotu 
testējamo ķīmisko vielu;  
c) traukus (apz īmēti ar F  C ), kuros ir ķīmiskā standartviela, lai p ārbaudītu 
procedūru; 
d) ja vajadz īgs, traukus (apz īmēti ar F  I ), kuros ir gan test ējamā ķīmiskā 
viela, gan ķīmiskā standartviela t ādās pašās koncentr ācijās (24. punkts) 
kā attiecīgi pudelēs F T un F  C , lai pārbaudītu testējamās ķīmiskās vielas 
iespējamu inhib ējošu ietekmi;  
e) traukus (apz īmēti ar F  S ), lai pārbaudītu iespējamu abiotisku no ārdīšanos; 
šie trauki atbilst traukiem a) apakšpunkt ā, bet papildus satur 50 mg/l 
HgCl  2 vai ir steriliz ēti citā veidā (piemēram, autokl āvā). 
43. Ūdenī šķīstošas test ējamās ķīmiskās vielas un ķīmiskās standartvielas 
pievieno k ā ūdenī pagatavotus rezerves š ķīdumus (22., 23. un 24. punkts), 
lai nodrošin ātu koncentr āciju 10–20 mg C/l apm ērā. 
44. Nešķīstošas test ējamās ķīmiskās vielas un neš ķīstošas ķīmiskās standart ­
vielas pudel ēs pievieno daž ādos veidos (sk. 22. punkta a)–e) apakšpunktu) 
atkarībā no testējamās ķīmiskās vielas īpašībām, proti, vai nu pirms, vai p ēc 
barotnes ar s ējmateriālu pievienošanas atkar ībā no testējamās ķīmiskās vielas 
attīrīšanas metodes. Ja izmanto k ādu no 22. punkta a)–e) apakšpunkt ā 
uzskaitītajām proced ūrām, tukšās pudeles F  B (42. punkta b) apakšpunkts) 
ir jāapstrādā līdzīgā veidā, tikai izņemot testējamo ķīmisko vielu vai ķīmisko 
standartvielu.  
45. Gaistošas test ējamās ķīmiskās vielas j āinjicē hermētiski nosl ēgtajās pudelēs 
(47. punkts) ar mikroš ļirci. Devu apr ēķina no injic ētā daudzuma un test ē­
jamās ķīmiskās vielas bl īvuma.  
46. Traukos j āpievieno ūdens, ja vajadz īgs, lai visos traukos b ūtu vienāds 
šķidruma tilpums. J ānodrošina, lai br īvā tilpuma un š ķidruma attiec ība 
(parasti 1:2) un test ējamās ķīmiskās vielas koncentr ācija būtu tādas, ka 
brīvajā tilpumā ir pieejams pietiekams daudzums sk ābekļa, lai būtu iespē­
jama piln īga bionoārdīšanās. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1285
 
47. Pēc tam visas pudeles herm ētiski noslēdz, piemēram, ar butilgumijas aizb āž­ 
ņiem un alum īnija vāciņiem. Gaistošas test ējamās ķīmiskās vielas jāpievieno 
šajā posmā (45. punkts). Ja ir j āuzrauga test ējamās ķīmiskās vielas  DOC  
koncentrācijas samazin āšanās, kā arī jāveic nulles laika anal īzes saistībā ar 
sākotnējās neorganisk ā oglekļa koncentr ācijas (sterili kontroles trauki, 42. 
punkta e) apakšpunkts) vai citu v ērtību noteikšanu, no test ēšanas trauka ir 
jāpaņem atbilst īgs paraugs. P ēc tam atbr īvojas no test ēšanas trauka un t ā 
satura.  
48. Herm ētiski noslēgtās pudeles ievieto rot ējošā kratītājā (15. punkta d) apakš ­
punkts) ar krat īšanas ātrumu, kas ir pietiekams, lai pudeles saturs tiktu 
uzturēts pienācīgi samais īts un suspensij ā (piemēram, 150–200 rpm), un 
inkubē tumsā 20 °C ± 1 °C.  
Paraugu ņemšana  
49. Paraugu ņemšanas pieeja b ūs atkarīga no test ējamās ķīmiskās vielas biono ār­
dīšanās kavējuma perioda un kin ētiskā ātruma. Paraugu ņemšanas dien ā 
atbrīvojas no pudel ēm, no kur ām ņem paraugus anal īzēm, un tam j ānotiek 
vismaz reizi ned ēļā vai biež āk (piemēram, divreiz ned ēļā), ja ir vajadz īga 
pilnīgas noārdīšanās līkne. Vajadz īgo skaitu atk ārtojumu pude ļu (F  T , F B un 
F C , kā arī F I un F  S , ja tās izmanto) iz ņem no krat ītāja (sk. 42. punktu). 
Testēšana parasti ilgst 28 dienas. Ja biono ārdīšanās līkne norāda, ka plato ir 
sasniegts, pirms pag ājušas 28 dienas, test ēšanu var pabeigt ātrāk. Analīzes 
veikšanai j āņem paraugi no piec ām pudelēm, kas rezerv ētas testēšanas 28. 
dienai, un j āizmanto rezult āti, lai apr ēķinātu bionoārdīšanās īpatsvara tica ­
mības robežas vai main ības koeficientu. No pudel ēm, kas paredz ētas inhi­
bējošas ietekmes un abiotiskas no ārdīšanās pārbaudēm, paraugi nav j āņem 
tik bieži k ā no pārējām pudelēm, pietiek ar paraugiem 1. un 28. dien ā. 
Neorganisk ā oglekļa (IC) analīze 
50. CO  2 veidošanos pudel ēs nosaka, m ērot neorganisk ā oglekļa koncentr ācijas 
palielināšanos inkub ācijas laikā. Testēšanas laik ā radītā neorganisk ā oglekļa 
daudzuma m ērīšanai ir pieejamas divas ieteicamas metodes, kas aprakst ītas 
turpmāk. Tā kā šīs metodes var sniegt nedaudz atš ķirīgus rezult ātus, vienā 
testēšanas sērijā jāizmanto tikai viena no metod ēm. 
51. A metode tiek ieteikta gad ījumā, ja barotne, visticam āk, satur, piem ēram, 
stikla filtrpap īra atliekas un/vai neš ķīstošu test ējamo ķīmisko vielu. Šo 
analīzi var veikt, izmantojot g āzes hromatogr āfu, ja nav pieejams oglek ļa 
analizators. Ir svar īgi, lai pudeles atrastos test ēšanas vai l īdzīgā temperat ūrā, 
kad tiek analiz ēta brīvā tilpuma g āze. B metode var b ūt vieglāk izmantojama 
laboratorij ās, kas neorganisk ā oglekļa mērījumiem izmanto oglek ļa analiza­
toru. Ir svar īgi, lai nātrija hidroks īda šķīdums (21. punkts), ko izmanto CO  2 
pārveidošanai karbon ātā, ir vai nu svaigi sagatavots, vai ir zin āms tā neor­
ganiskā oglekļa saturs, lai to var ētu ņemt vērā, aprēķinot testēšanas rezul ­
tātus (sk. 66. punkta b) apakšpunktu).  
A metode – pask ābināšana līdz pH < 3 apm ērā 
52. Pirms katras anal īžu sērijas neorganisk ā oglekļa analizatoru kalibr ē, izman­
tojot atbilst īgu neorganisk ā oglekļa standartu (piem ēram, 1 (masas) % CO  2 , 
kas atrodas N  2 ). Koncentr ētu ortofosforsk ābi (20. punkts) injic ē caur katras 
paraugiem izmantot ās pudeles aizb āzni, lai pazemin ātu barotnes pH l īdz < 3 
(piemēram, 107 ml test ēšanas barotnes pievieno 1 ml). Pudeles ievieto 
atpakaļ kratītājā. Pēc vienu stundu ilgas krat īšanas test ēšanas temperat ūrā 
pudeles iz ņem no krat ītāja un no katras pudeles br īvā tilpuma pa ņem gāzes 
alikvotus (piem ēram, 1 ml), ko injic ē neorganisk ā oglekļa analizator ā. Izmē­
rītās neorganisk ā oglekļa koncentr ācijas reģistrē kā mg C/l.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1286
 
53. Šīs metodes princips ir t āds, ka pēc paskābināšanas līdz pH < 3 un l īdzsvara 
iestāšanās 20 °C līdzsvara konstante CO  2 izkliedei starp š ķidro un gāzes fāzi 
testēšanas pudel ēs ir 1,0, ja to m ēra kā koncentr āciju (13). Tas attiec ībā uz 
testēšanas sist ēmu ir jāpierāda vismaz vienu reizi. To dara, k ā aprakstīts 
turpmāk. 
Sagatavo pudeles, kur ās ir 5 un 10 mg/l k ā neorganiskais ogleklis, izman ­
tojot bezūdens nātrija karbon āta (Na  2 CO 3 ) šķīdumu ūdenī bez CO  2 , kurš 
pagatavots, pask ābinot ūdeni līdz pH 6,5 apm ērā ar koncentr ētu ortofosfor ­
skābi (20. punkts) un uz nakti apsmidzinot to ar gaisu bez CO  2 , kā arī 
paaugstinot pH l īdz neitrālam līmenim ar s ārmiem. Nodrošina, ka br īvā 
tilpuma un š ķidruma tilpuma attiec ība ir tāda pati k ā testēšanā (piemēram, 
1:2). Pask ābina un ļauj iestāties līdzsvaram, k ā aprakstīts 52. punkt ā, un 
izmēra neorganisk ā oglekļa koncentr ācijas gan br īvajā tilpumā, gan šķidrajās 
fāzēs. Pārliecinās, ka abas koncentr ācijas ir vien ādas testēšanas kļūdas 
robežās. Ja tās nav vien ādas, lietot ājam ir jāpārskata proced ūras. Šī neorga­
niskā oglekļa izkliedes starp š ķidro un g āzes fāzi pārbaude nav j āveic katrā 
testēšanas reiz ē. To, iesp ējams, var ētu veikt kalibr ēšanas laik ā. 
54. Ja ir j ānosaka  DOC  noārdīšanās (tikai ūdenī šķīstošām testējamām ķīmi­
skajām vielām), paraugi j āņem no šķidrās fāzes no atseviš ķām (nepask ābi­
nātām) pudel ēm, jāfiltrē cauri membr ānai un jāinjicē DOC  analizator ā. Šīs 
pudeles p ēc vajadzības var izmantot cit ām analīzēm, lai noteiktu prim āro 
bionoārdīšanos.  
B metode – CO  2 pārvēršana karbon ātā 
55. Pirms katras anal īžu sērijas neorganisk ā oglekļa analizatoru kalibr ē, izman­
tojot atbilst īgu standartu, piem ēram, nātrija bikarbon āta šķīdumu (NaHCO  3 ) 
ūdenī bez CO  2 (sk. 53. punktu) 0–20 mg/l apm ērā kā neorganisko oglekli. 
Nātrija hidroks īda šķīdumu (7M, 21. punkts) (piem ēram, 1 ml pievieno 107 
ml barotnes) injic ē caur katras paraugiem izmantot ās pudeles aizb āzni, un 
pudeles vienu stundu krata test ēšanas temperat ūrā. Jāizmanto t āds pats 
NaOH šķīdums vis ās pudelēs, no kur ām ņem paraugus un p ēc tam atbr ī­
vojas konkr ētajā dienā, bet nav oblig āti jāizmanto t āds pats š ķīdums visos 
paraugu ņemšanas gad ījumos test ēšanas laik ā. Ja ir vajadz īgas absol ūtās 
neorganisk ā oglekļa vērtības no tukšaj ām pudelēm visos paraugu ņemšanas 
gadījumos, katru reizi, kad izmantos NaOH š ķīdumu, būs jānosaka tā neor­
ganiskais ogleklis. Pudeles iz ņem no krat ītāja un ļauj nogulsn ēties. Ar š ļirci 
no katra trauka š ķidrās fāzes iegūst piemērotus daudzumus (piem ēram, 
50–1 000 μl). Paraugus injic ē neorganisk ā oglekļa analizator ā un reģistrē 
neorganisk ā oglekļa koncentr ācijas. Jānodrošina, ka izmantotais analizators 
ir pienācīgi aprīkots, lai tas var ētu analizēt ar šo metodi ieg ūtos alkalīna 
paraugus.  
56. Šīs metodes princips ir t āds, ka pēc sārmu pievienošanas un krat īšanas 
neorganisk ā oglekļa koncentr ācija brīvajā tilpumā ir niecīga. Tas attiec ībā 
uz testēšanas sist ēmu ir jāpārbauda vismaz vienu reizi, izmantojot neorga ­
niskā oglekļa standartus, pievienojot s ārmus un ļaujot nogulsn ēties, un p ēc 
tam izmērot neorganisk ā oglekļa koncentr āciju gan br īvajā tilpumā, gan 
šķidrajā fāzē (sk. 53. punktu). Koncentr ācijai brīvajā tilpumā ir jābūt tuvu 
nulles vērtībai. Šī pārbaude par gandr īz pilnīgu CO  2 absorbciju nav j āveic 
katrā testēšanas reiz ē. 
57. Ja ir j ānosaka  DOC  noārdīšanās (tikai ūdenī šķīstošām testējamām ķīmi­
skajām vielām), paraugi j āņem no šķidrās fāzes no atseviš ķām pudelēm 
(kas nesatur s ārmus), jāfiltrē cauri membr ānai un jāinjicē DOC  analizator ā. 
Šīs pudeles p ēc vajadzības var izmantot cit ām analīzēm, lai noteiktu prim āro 
bionoārdīšanos.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1287
 
DATI UN P ĀRSKATU SAGATAVOŠANA  
Rezultātu aprēķināšana  
58. Pieņemot 100 % test ējamās ķīmiskās vielas mineraliz āciju CO  2 , ThIC , kas 
pārsniedz tukšaj ās kontroles pudel ēs radīto, atbilst  TOC , kurš pievienots 
katrā testēšanas pudel ē testa sākumā, t. i.:  
ThIC ¼ TOC : 
Neorganisk ā oglekļa (TIC) kopējā masa (mg) katr ā pudelē ir: 
TIC ¼ ðmg oglek ļa šķidrumā þ mg oglek ļa brīvajā tilpumāÞ 
¼ ðV L Ü C L Þ þ ðV H Ü C H Þ 1. vienādojums  
kur: 
V L = šķidruma tilpums pudel ē (litri);  
C L = neorganisk ā oglekļa koncentr ācija šķidrumā (mg/l kā ogleklis);  
V H = brīvais tilpums (litri);  
C H = neorganisk ā oglekļa koncentr ācija brīvajā tilpumā (mg/l kā ogleklis).  
Turpmāk 60. un 61. punkt ā ir aprakst īti TIC  aprēķini divām analītiskajām 
metodēm, ko izmanto neorganisk ā oglekļa mērīšanai šajā testā. Bionoārdī­ 
šanās īpatsvaru (% D) katr ā gadījumā aprēķina šādi: 
%D ¼ ðTIC  t Ä TIC  b Þ 
TOC Ü 100 2. vienādojums  
kur: 
TIC  t = mg  TIC  testēšanas pudel ē laikā t; 
TIC  b = vidējais mg  TIC  tukšajās pudelēs laikā t; 
TOC = mg  TOC , kas sākotnēji pievienots test ēšanas pudel ē. 
Bionoārdīšanās īpatsvaru (% D) apr ēķina testēšanas (F  T ), standartvielas (F  C ) 
un, ja ir ietverta inhib ēšanas uzraudz ība, kontroles (F  I ) pudelēm no attiec ī­
gajiem  TIC  daudzumiem, kas izveidojušies l īdz katrai paraugu ņemšanas 
reizei.  
59. Ja  TIC  saturs sterilaj ās kontroles pudel ēs (F  S ) ir būtiski palielin ājies testē­ 
šanas laik ā, var secin āt, ka ir notikusi test ējamās ķīmiskās vielas abiotiska 
noārdīšanās, un tas ir j āņem vērā, aprēķinot D pēc 2. vienādojuma.  
Paskābināšana līdz pH < 3 apm ērā 
60. Tā kā paskābināšana līdz pH < 3 apm ērā un līdzsvarošana izl īdzina  TIC  
koncentrāciju šķidrajā un gāzes fāzē, ir jāmēra tikai neorganisk ā oglekļa 
koncentrācija gāzes fāzē. Tādējādi saska ņā ar 1. vien ādojumu  
TIC ¼ ðV L þ V H Þ Ü C H ¼ V B Ü C H , kur V  B seruma pudeles tilpums.  
CO  2 pārvēršana karbon ātā 
61. Saska ņā ar šo metodi apr ēķinus veic p ēc 1. vienādojuma, bet ignor ē niecīgo 
neorganisk ā oglekļa daudzumu g āzes fāzē, proti,  V  H Ü C H ¼ 0 un  
TIC ¼ V L Ü C L . ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1288
 
Rezultātu izteikšana  
62. Biono ārdīšanās līkni iegūst, grafiski att ēlojot biono ārdīšanās (D) īpatsvaru 
attiecībā pret inkub ēšanas laiku, un, ja iesp ējams, nor āda kavējuma fāzi, 
bionoārdīšanās fāzi, 10 dienu laikposmu un plato f āzi, kas ir f āze, kurā ir 
sasniegta maksim ālā noārdīšanās un kurā bionoārdīšanās līkne ir izl īdzinā­
jusies. Ja ir ieg ūti salīdzināmi rezult āti paralēliem testēšanas traukiem F  T 
(< 20 % starp ība), grafiski att ēlo vidējo līkni (sk. 2. papildin ājuma 1. att ēlu). 
Ja nav ieg ūti, līknes attēlo grafiski katram traukam atseviš ķi. Nosaka 
bionoārdīšanās īpatsvara vid ējo vērtību plato f āzē vai nov ērtē augstāko 
vērtību (piem ēram, ja l īkne plato f āzē samazin ās), bet ir svar īgi novērtēt, 
ka otrajā gadījumā vērtība nav “ārpus robež ām”. Šo biono ārdīšanās maksi­
mālo līmeni kā “testējamās ķīmiskās vielas biono ārdīšanās pakāpi” norāda 
testēšanas pārskatā. Ja testēšanas trauku skaits bija nepietiekams, lai nor ādītu 
plato fāzi, vidējās vērtības aprēķināšanai izmanto p ēdējā testēšanas dien ā 
izmērītos datus. Ar šo p ēdējo vērtību, kas ir piecu atk ārtojumu vid ējais 
lielums, nor āda precizit āti, ar kādu ir noteikts biono ārdīšanās īpatsvars. 
Tāpat pārskatā ir jānorāda vērtība, kas ieg ūta 10 dienu laikposma beig ās. 
63. Tāpat grafiski att ēlo ķīmiskās standartvielas (F  C ) līkni un, ja tas ir ietverts, 
abiotiskās noārdīšanās pārbaudes (F  S ) un inhib ējošas ietekmes kontroles (F  I ) 
līkni. 
64. Reģistrē tukšajās kontroles pudel ēs (F  B ), kā arī pudelēs F  S (abiotiska 
pārbaude), ja š īs pudeles ir ietvertas test ā, esošos  TIC  daudzumus.  
65. Aprēķina F  I trauku D, pamatojoties uz teor ētisko radīto neorganisko oglekli, 
ko prognoz ē vienīgi no standartsast āvdaļas maisījumā. Ja 28. dien ā [(D  FC ( 1 ) 
– D  FI ( 2 )) / D  FC ] × 100 > 25 %, var pie ņemt, ka test ējamā ķīmiskā viela 
inhibēja sējmateriāla darbību, un uz to var attiecin āt D FT zemās vērtības, kas 
iegūtas testēšanas apst ākļos. Tādā gadījumā testēšanu varētu atkārtot, izman ­
tojot zem āku testēšanas koncentr āciju un, v ēlams, samazinot  DIC  sējmate­
riālā, kā arī samazinot  TIC  tukšajās kontroles pudel ēs, jo pret ējā gadījumā 
zemāka koncentr ācija samazin ās metodes precizit āti. Var ar ī izmantot citu 
sējmateriālu. Ja pudel ē F S (abiotiska p ārbaude) ir nov ērots TIC  daudzuma 
būtisks samazin ājums (> 10 %), var b ūt notikuši abiotiski no ārdīšanas 
procesi.  
Rezultātu derīgums  
66. Testu uzskata par der īgu, ja:  
a) vidējais noārdīšanās īpatsvars traukos F  C , kas satur ķīmisko standartvielu, 
ir > 60 % 14. inkub ācijas dien ā; un 
b) vidējais TIC  daudzums tukšaj ās kontroles pudel ēs F B testēšanas beig ās ir 
> 3 mg C/l.  
Ja nav atbilst ības šiem ierobežojumiem, test ēšana ir jāatkārto ar sējmateriālu 
no cita avota un/vai ir j āpārskata proced ūras. Piem ēram, ja probl ēmu rada 
liela daudzuma neorganisk ā oglekļa veidošan ās tukšajās pudelēs, jāpiemēro 
27.–32. punkt ā aprakstītā procedūra. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1289  
( 1 ) Noārdīšanās īpatsvars traukos F  C , kas satur standartvielu. 
( 2 ) Noārdīšanās īpatsvars traukos F  I .
 67. Ja test ējamā ķīmiskā viela nesasniedz 60 %  ThIC  un ja tika pier ādīts, ka tā 
nav inhib ējoša (65. punkts), test ēšanu varētu atkārtot ar sējmateriāla lielāku 
koncentrāciju (līdz 30 mg/l akt īvo dūņu un 100 ml att īrīta notekūdens/l) vai 
ar sējmateriālu no citiem avotiem, it seviš ķi, ja noārdīšanās bija 20–60 % 
diapazonā. 
Rezultātu interpret ācija 
68. Biono ārdīšanās > 60 %  ThIC  apmērā 10 dienu laikposm ā šajā testā parāda, 
ka testējamā ķīmiskā viela ir viegli biono ārdāma aerobos apst ākļos. 
69. Ja netiek sasniegta der īgumam vajadz īgā 60 %  ThIC  vērtība, jānosaka pH 
vērtība barotn ē pudelēs, kurās nav pievienota ne sk ābe, ne sārmi. Vērtība 
zem 6,5 var ētu norādīt uz nitrific ēšanos. Tādā gadījumā testēšana ir jāatkārto 
ar augstākas koncentr ācijas buferš ķīdumu.  
Testēšanas pārskats  
70. Jāsagatavo tabula ar % D v ērtībām katrai test ēšanas (F  T ), standartvielas (F  C ) 
un, ja tā ietverta, inhib ēšanas kontroles pudelei (F  I ) par katru dienu, kad 
ņemti paraugi. Ja atk ārtojumu pudel ēm tiek ieg ūti salīdzināmi rezult āti, ir 
grafiski j āattēlo vidējā % D attiec ībā pret laiku. J āreģistrē TIC  daudzums 
tukšajās pudelēs (F  B ) un sterilaj ās kontroles pudel ēs (F  S ), kā arī jāreģistrē 
DOC  un/vai citas v ērtības un to no ārdīšanās īpatsvars.  
71. Jānosaka % D vid ējā vērtība plato f āzē vai jāizmanto augst ākā vērtība, ja 
bionoārdīšanās līkne plato f āzē samazin ās, un pārskatā tas jānorāda kā 
“testējamās ķīmiskās vielas biono ārdīšanās pakāpe”. Ja izmanto augst āko 
vērtību, ir svar īgi nodrošin āt, lai tā nebūtu “ārpus robež ām”. 
72. Testēšanas pārskatā jāiekļauj šāda inform ācija: 
Testējamā ķīmiskā viela  
— vispārpieņemtais nosaukums, ķīmiskais nosaukums,  CAS  numurs, struk ­
tūrformula un attiec īgās fizikālās un ķīmiskās īpašības, 
— testējamās vielas t īrība (piemais ījumi).  
Testēšanas apst ākļi: 
— atsauce uz šo test ēšanas metodi,  
— izmantot ās testēšanas sist ēmas apraksts (piem ēram, trauka tilpums, br īvā 
tilpuma un š ķidruma tilpuma attiec ība, maisīšanas metode utt.),  
— testējamās ķīmiskās vielas un ķīmiskās standartvielas pievienošana test ē­ 
šanas sist ēmai: testēšanā izmantot ā koncentr ācija un oglek ļa daudzums, 
kas devās ievadīts katrā testēšanas pudel ē, šķīdumu izmantošana,  
— sīkas ziņas par izmantoto s ējmateriālu, jebkādu iepriekš ēju apstrādi un 
iepriekšēju kondicion ēšanu,  
— inkub ācijas temperat ūra, 
— neorganisk ā oglekļa analīzes principa valid ācija, 
— neorganisk ā oglekļa analizatora galvenie raksturlielumi (un jebk ādas 
citas izmantot ās analītiskās metodes),  
— atkārtojumu skaits.  
Rezultāti: 
— biono ārdīšanās izejas dati un apr ēķinātās vērtības tabulas veid ā, ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1290
 
— grafiks ar no ārdīšanās īpatsvaru attiec ībā pret laiku gan test ējamai ķīmi­
skajai vielai, gan ķīmiskajai standartvielai, kav ējuma fāze, noārdīšanas 
fāze, 10 dienu laikposms un sl īpums,  
— noārdīšanās īpatsvars plato f āzē, testēšanas beig ās un pēc 10 dienu laik ­
posma,  
— ikvienas testa rezult ātu nepieņemšanas iemesls,  
— jebkādi citi fakti, kas ir b ūtiski attiec ībā uz piemēroto proced ūru, 
— rezult ātu apspriešana.  
LITERAT ŪRA 
(1) Šā pielikuma C.4. noda ļa “Vieglas biolo ģiskās noārdīšanās spējas noteik ­ 
šana” – “CO  2 izdalīšanās tests (C.4.-C metode)”.  
(2) Sturm RN (1973). Biodegradability of Nonionic surfactants: screening test 
for predicting rate and ultimate biodegradation. J.A, Oil Chem Soc. 50: 
159-167.  
(3) Larson RJ (1979). Estimation of biodegradation potential of xenobiotic 
organic chemicals. Appl Env. Microbiol. 38: 1153-1161.  
(4) Larson RJ, Hansmann MA and Bookland EA (1996). Carbon dioxide 
recovery in ready biodegradability tests: mass transfer and kinetic constants, Chemosphere 33: 1195-1210.
 
(5) ISO 9439 (1990; revised 1999). Water Quality – Evaluation of ultimate 
aerobic biodegradability of organic compounds in aqueous medium – Carbon dioxide evolution Test (Sturm).
 
(6) US EPA (1996). Fate, Transport and Transformation Test Guideline. 835. 
3110 Carbon dioxide evolution test. Office, Prevention Pesticides and 
Toxic Substances Washington, DC.  
(7) US EPA (1996). Fate, Transport and Transformation Test Guideline. 835. 
3100. Aerobic aquatic biodegradation. Office, Prevention Pesticides and 
Toxic Substances Washington, DC.  
(8) Gledhill WE (1975). Screening test for assessment of biodegradability: 
Linear alkyl benzene sulfonate. Appl Microbiol. 30: 922-929.  
(9) Weytjens D, Van Ginneken I and Painter HA (1994). The recovery of 
carbon dioxide in the Sturm test for ready biodegradability. Chemosphere 28: 801-812.
 
(10) Ennis DM and Kramer A (1975). A rapid microtechnique for testing biode ­
gradability of nylons and polyamides. J. Food Sci. 40: 181-185.  
(11) Ennis DM, Kramer A, Jameson CW, Mazzoccki PH and Bailey PH (1978). 
Appl. Env. Microbiol. 35: 51-53.  
(12) Boatman RJ, Cunningham SL and Ziegler DA (1986). A method for 
measuring the biodegradation of organic chemicals, Env. Toxicol. Chem. 5: 233-243.
 
(13) Struijs J and Stoltenkamp J (1990). Head space determination of evolved 
carbon dioxide in a biodegradability screening test. Ecotox. Env. Safety 19: 204-211.
 
(14) Birch RR and Fletcher RJ (1991). The application of dissolved inorganic 
carbon measurements to the study of aerobic biodegradability. Chemosp ­
here 23: 507-524.  
(15) Birch RR, Biver C, Campagna R, Gledhill WE, Pagga U, Steber J, Reust 
H, and Bontinck WJ (1989). Screening of chemicals for anaerobic biode ­
gradation. Chemosphere 19: 1527-1550.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1291
 
(16) ISO 14593, (1999) Water Quality – Evaluation of ultimate aerobic biode ­
gradability of organic compounds in an aerobic medium-method by 
analysis of inorganic carbon in sealed vessels (C0  2 headspace test).  
(17) Battersby NS (1997). The ISO headspace C0  2 biodegradation test, 
Chemosphere 34: 1813-1822.  
(18) US EPA (1996). Fate, Transport and Transportation. 835.3120. Sealed 
vessel carbon dioxide production test. Office, Prevention Pesticides and 
Toxic Substance, Washington, DC.  
(19) Battersby NS, Ciccognani D, Evans MR, King D, Painter HA, Peterson DR 
and Starkey M (1999). An “inherent” biodegradability test for oil products: description and results of an international ring test. Chemosphere 38: 3219- 
3235.
 
(20) Šā pielikuma C.4. noda ļa “Vieglas biolo ģiskās noārdīšanās spējas noteik ­ 
šana”.  
(21) OECD (1988). OECD Ring-test of methods for determining ready biode ­
gradability: Chairman’s report (M. Hashimoto; MITI) and final report (M. 
Kitano and M. Takatsuki; CITI). Paris.  
(22) Šā pielikuma C.11. noda ļa “Aktīvo dūņu respirācijas inhib īcijas tests”.  
(23) Struijs J, Stoltenkamp-Wouterse MJ and Dekkers ALM (1995). A rationale 
for the appropriate amount of inoculum in ready biodegradability tests. Biodegradation 6: 319-327.
 
(24) EU (1999). Ring-test of the ISO Headspace CO  2 method: application to 
surfactants: Surfactant Ring Test-1, Report EU4697, Water Research 
Centre, May 1999, Medmenham, SL7 2HD, UK.  
(25) ISO 10634 (1996) Water Quality – Guidance for the preparation and treat ­
ment of poorly water-soluble organic compounds for the subsequent evaluation of their biodegradability in an aqueous medium.
 ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1292
 
1. papildin ājums  
SAĪSINĀJUMI UN DEFIN ĪCIJAS  
IC: neorganiskais ogleklis.  
ThCO  2 : teorētiskais oglek ļa dioksīds (mg) ir apr ēķinātais oglek ļa dioksīda 
daudzums, kuram j āveidojas no zin āma vai izm ērīta oglekļa daudzuma, kas ir 
testējamās ķīmiskās vielas sast āvā, to pilnībā mineraliz ējot; izsaka ar ī miligramos 
oglekļa dioksīda, kas izdal ās uz miligramu test ējamās ķīmiskās vielas.  
DOC:  izšķīdušais organiskais ogleklis ir š ķīdumā esošais organiskais ogleklis vai 
organiskais ogleklis, kas iziet cauri 0,45 mikrometru filtram vai paliek dzidraj ā 
šķīdumā pēc 15 min ūšu centrifug ēšanas aptuveni 4 000 g apm ērā (apm. 40 000 
m/s  –2 ). 
DIC:  izšķīdušais neorganiskais ogleklis.  
ThIC:  teorētiskais neorganiskais ogleklis.  
TIC:  kopējais neorganiskais ogleklis.  
Viegli biono ārdāmas:  tādu ķīmisko vielu pie ņemta klasifik ācija, kas iztur ējušas 
konkrētus skrīninga testus attiec ībā uz pilnīgu biono ārdīšanos; šie testi ir tik 
stingri, ka var pie ņemt, ka š ādas ķīmiskās vielas aerobos apst ākļos ūdens vidē 
noārdīsies ātri un piln ībā. 
10 dienu laikposms:  10 dienas tieši p ēc 10 % biono ārdīšanās sasniegšanas.  
Potenciāla bionoārdīšanās spēja: tādu ķīmisko vielu klasifik ācija, par kur ām 
jebkādā bionoārdīšanās testā ir iegūtas neapšaub āmas liecības par to (prim ārās vai 
galīgās) bionoārdīšanās spēju. 
Pilnīga aeroba biono ārdīšanās: noārdīšanās līmenis, kas tiek sasniegts, kad 
testējamo ķīmisko vielu piln ībā izmanto mikroorganismi, rezult ātā izdalot oglek ļa 
dioksīdu, ūdeni, miner ālsāļus un jaunas mikroorganismu š ūnu sastāvdaļas 
(biomasu).  
Mineraliz ācija:  organisko ķīmisko vielu piln īga noārdīšana līdz CO  2 un H  2 O 
aerobos apst ākļos un līdz CH  4 , CO  2 un H  2 O anaerobos apst ākļos. 
Kavējuma fāze: laiks no test ēšanas sākuma, līdz ir sasniegta no ārdošo mikro ­
organismu aklimatiz ācija un/vai adapt ācija un līdz testējamās ķīmiskās vielas vai 
organiskās vielas biono ārdīšanās pakāpe ir paaugstin ājusies līdz nosak āmam 
līmenim (piem ēram, 10 % no maksim ālās teorētiskās bionoārdīšanās vai maz āk 
atkarībā no mērīšanas paņēmiena precizit ātes). 
Noārdīšanās fāze: laiks no kav ējuma perioda beig ām līdz laikam, kad tiek 
sasniegti 90 % no no ārdīšanās maksim ālā līmeņa. 
Plato fāze: fāze, kurā ir sasniegta maksim ālā noārdīšanās un biono ārdīšanās līkne 
ir izlīdzinājusies.  
Testējamā ķīmiskā viela:  jebkāda viela vai mais ījums, ko test ē, izmantojot šo 
testēšanas metodi.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1293
 
2. papildin ājums  
Bionoārdīšanās līknes piem ērs 
1. attēls 
1-oktanola biono ārdīšanās CO  2 brīvā tilpuma test ā
 
Glosārijs 
Bionoārdīšanās: 
Noārdīšanās fāze: 
Bionoārdīšanās maksim ālais līmenis:  
Plato fāze: 
10 dienu laikposms:  
Testēšanas ilgums (dienas):  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1294
 
C.30.  BIOAKUMUL ĀCIJA SAUSZEMES MAZSART ĀRPOS 
(OLIGOCHAETA ) 
IEVADS  
1. Šī testēšanas metode ir l īdzvērtīga ESAO Test ēšanas nor ādījumiem (turpm āk 
– TG) 317 (2010. gads). Starp cit ām testēšanas metod ēm, kas attiecas uz 
sadalīšanos vid ē, 1996. gad ā publicēja “Biokoncentr ācija – caurpl ūdes tests 
ar zivīm” (šā pielikuma C.13. noda ļa (49)), savuk ārt 2008. gad ā publicēja 
“Bioakumul ācija nosēdumos dz īvojošajos bentiskajos mazsart ārpos ( Oligoc­
haetes )” (53). Ir gr ūti un reiz ēm neiespējami ekstrapol ēt ūdens bioakumul ā­
cijas datus attiec ībā uz sauszemes organismiem, piem ēram, sliek ām. Pašlaik 
izmanto apr ēķinu mode ļus, kuru pamat ā ir testējamās ķīmiskās vielas lipo ­
filitāte, piemēram, atsauce (14) un (37), lai nov ērtētu ķīmisko vielu bioaku ­
mulāciju augsn ē, piemēram, ES tehnisk ās pamatnost ādnes (19). Nepiecieša ­
mība pēc konkrētajai jomai piem ērotas test ēšanas metodes jau ir risin āta, 
piemēram, atsauc ē (55). Šāda metode ir seviš ķi svarīga, lai sauszemes 
pārtikas ķēdēs novērtētu sekund āro saindēšanos (4). Vair ākās valsts līmeņa 
testēšanas metod ēs bija piev ērsta uzman ība bioakumul ācijas jaut ājumam 
organismos, kas nav zivis, piem ēram, atsauce (2) un (72). Amerikas Test ē­ 
šanas un materi ālu biedrība (turpm āk – ASTM ) ir izstrādājusi metodi pies ār­ 
ņotas augsnes izrais ītas bioakumul ācijas mērīšanai sliek ās (Eisenia fetida , 
Savigny ) un baltajos t ārpos (3). Starptautiski pie ņemta metode bioakumul ā­
cijas noteikšanai pies ātinātā augsnē uzlabos ķīmisko vielu riska nov ērtējumu 
sauszemes ekosist ēmās, piemēram, atsauce (25) un (29).  
2. Augsni uz ņemoši bezmugurkaulnieki ir pak ļauti ar augsni saist īto ķīmisko 
vielu iedarb ībai. Starp šiem dz īvniekiem b ūtiska nozīme augšņu struktūrā un 
funkcionēšanā ir sauszemes mazsart ārpiem ( oligochaeta ) (15) (20). Saus ­
zemes mazsart ārpi dzīvo augsn ē un daļēji augsnes virsk ārtā (it seviš ķi 
zemsegā). Tie nereti ir visp ārstāvētākās sugas biomasas izteiksm ē (54). Tā 
kā šie dzīvnieki nodrošina augsnes bioturb āciju un ir citu dz īvnieku bar ība, 
tiem var b ūt spēcīga ietekme uz ķīmisko vielu biolo ģisko pieejam ību citiem 
organismiem, piem ēram, plēsīgiem bezmugurkaulniekiem (piem ēram, 
plēsīgām ērcēm un vabol ēm (64)) vai mugurkaulniekiem (piem ēram, lapsām 
un kaijām (18) (62)). Dažas no zemes mazsart ārpu sugām, ko pašlaik 
izmanto ekotoksikolo ģijas testos, ir aprakst ītas 5. papildin ājumā. 
3. ASTM  sagatavotaj ā Standard Guide for Conducting Laboratory Soil Toxicity 
or Bioaccumulation Tests with the Lumbricid Earthworm Eisenia fetida and the Enchytraeid Potworm Enchytraeus albidus  (3) ir sniegti daudzi b ūtiski 
un lietder īgi dati par š īs augsnes bioakumul ācijas testēšanas metodes īste­
nošanu. T āpat šajā testēšanas metod ē atsaucas uz t ādiem dokumentiem k ā 
šā pielikuma C.13. noda ļa “Biokoncentr ācija – caurpl ūdes tests ar ziv īm” 
(49) un ESAO  TG 315  “Bioakumul ācija nosēdumos dz īvojošajos bentiskajos 
mazsartārpos ( Oligochaetes )” (53). Turkl āt šajā testēšanas metod ē būtisku 
informāciju ir nodrošin ājusi praktisk ā pieredze, kas ieg ūta un aprakst īta 
augsnes bioakumul ācijas pētījumos un publik ācijās literatūrā, piemēram, 
atsauce (1) (5) (11) (12) (28) (40) (43) (45) (57) (59) (76) (78) un (79).
 
4. Šī testēšanas metode ir galvenok ārt piemērojama stabil ām, neitrālām orga­
niskajām ķīmiskajām vielām, kam ir tendence adsorb ēties uz augsn ēm. 
Tāpat ar šo test ēšanas metodi var b ūt iespējams test ēt bioakumul āciju ar 
augsni saist ītos stabilos met ālorganiskos savienojumos. Turkl āt tā ir piemē­
rojama met āliem un citiem mikroelementiem.  
PRIEKŠNOTEIKUMS  
5. Testi ķīmiskās vielas bioakumul ācijas noteikšanai sauszemes mazsart ārpos ir 
veikti ar smagajiem met āliem (sk., piem ēram, atsauci (63)) un notur īgām 
organiskaj ām ķīmiskajām vielām, kuru log K  ow vērtības ir 3–6 diapazon ā, 
piemēram, atsauce (40). Š ādus testus piem ēro: 
— ķīmiskajām vielām, kuru log K  ow ir virs 6 ( ļoti hidrofobas ķīmiskās 
vielas),  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1295
 
— ķīmiskajām vielām, kas ietilpst t ādu organisko ķīmisko vielu kategorij ā, 
par kurām ir zināms, ka t ās spēj bioakumul ēties dzīvos organismos, 
piemēram, virsmakt īvas ķīmiskās vielas vai ķīmiskās vielas ar augstu 
adsorbcijas sp ēju, 
— ķīmiskajām vielām, kuru strukt ūras iezīmes liecina par bioakumul ācijas 
spēju, piemēram, tādu ķīmisko vielu analogi, kam ir zin āma bioakumu ­
lācijas spēja, 
— metāliem.  
6. Pirms s āk pētījumu, par test ējamo ķīmisko vielu ir j āiegūst tāda inform ācija 
kā vispārpieņemtais nosaukums, ķīmiskais nosaukums (v ēlams,  IUPAC  
nosaukums), strukt ūrformula,  CAS  reģistrācijas numurs, t īrība, drošības 
pasākumi, atbilst īgi glabāšanas apst ākļi un anal ītiskās metodes. Turkl āt 
jābūt zināmai šādai inform ācijai:  
a) šķīdība ūdenī; 
b) oktanola un ūdens sadal īšanās koeficients (K  ow ); 
c) augsnes un ūdens sadal īšanās koeficients, kas izteikts k ā K oc ; 
d) tvaika spiediens;  
e) noārdīšanās spēja (piemēram, augsn ē, ūdenī); 
f) zināmjie metabol īti. 
7. Var izmantot radioakt īvi marķētas un nemar ķētas testējamās ķīmiskās vielas. 
Tomēr, lai būtu vieglāk veikt anal īzi, ir ieteicams izmantot radioakt īvi 
marķētu testējamo ķīmisko vielu. L ēmumu pie ņem, pamatojoties uz noteik ­ 
šanas robež ām vai pras ību noteikt test ējamo ķīmisko pamatvielu un meta ­
bolītus. Ja izmanto radioakt īvi marķētu testējamo ķīmisko vielu un ja tiek 
noteiktas kop ējās radioakt īvās atliekas, ir svar īgi radioakt īvi marķētās 
atliekas gan augsn ē, gan test ēšanas organismos raksturot, nosakot test ējamās 
ķīmiskās pamatvielas un mar ķētās vielas, kas nav pamatviela, īpatsvarus, 
piemēram, paraugos, kuri pa ņemti stabil ā stāvoklī vai uzņemšanas f āzes 
beigās, lai būtu iespējams aprēķināt bioakumul ācijas koeficientu (turpm āk 
– BAF ) testējamai ķīmiskajai pamatvielai un attiec īgajiem augsnes metabo ­
lītiem (sk. 50. punktu). Var n ākties groz īt šeit aprakst īto metodi, piem ēram, 
nodrošināt pietiekamu biomasu, lai noteiktu radioakt īvi nemarķētu organisku 
testējamo ķīmisko vielu vai met ālus. Ja nosaka kop ējās radioakt īvās atliekas 
(ar šķidrumu scintil ācijas skait īšanu pēc ekstrakcijas, dedzin āšanas vai audu 
solubilizēšanas), bioakumul ācijas koeficienta pamat ā ir testējamā ķīmiskā 
pamatviela un metabol īti. BAF  aprēķinu ieteicams pamatot uz test ējamās 
ķīmiskās pamatvielas koncentr āciju organismos un uz kop ējām radioakt ī­
vajām atliekām. Pēc tam no  BAF  ir jāaprēķina biocenozes un augsnes 
akumulācijas koeficients (turpm āk – BSAF ), kas normaliz ēts attiecībā uz 
augsnes t ārpu tauku saturu un organisk ā oglekļa saturu, lai nodrošin ātu 
salīdzināmību starp daž ādu bioakumul ācijas testu rezult ātiem.  
8. Jābūt zināmai testējamās ķīmiskās vielas toksicit ātei sugām, ko izmanto 
testēšanā, piemēram, ietekmes koncentr ācijai ( EC x ) vai letālai koncentr ācijai 
(LCx) uzņemšanas f āzes laikā (piemēram, atsauce (19)). Test ējamās ķīmis­
kās vielas izraudz ītajai koncentr ācijai vēlams būt aptuveni 1 % apm ērā no 
tās akūtās asimptotisk ās LC  50 un vismaz 10 reizes augst ākai par tās noteik­ 
šanas robežu augsn ē ar izmantoto anal ītisko metodi. Ja pieejamas, j āizvēlas 
toksicitātes vērtības, kas ieg ūtas ilgtermi ņa pētījumos par sublet āliem mērķ­
parametriem (51) (52). Ja š ādi dati nav pieejami, ak ūtās toksicit ātes testē­ 
šana nodrošin ās lietderīgu inform āciju (sk., piem ēram, atsauci (23)).  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1296
 
9. Jābūt pieejamai atbilst īgai analītiskajai metodei ar zin āmu precizit āti, parei­
zību un jut īgumu, lai var ētu kvantific ēt ķīmisko vielu test ēšanas šķīdumos, 
augsnē un biolo ģiskajā materiālā, kā arī jābūt pieejamiem datiem par 
paraugu sagatavošanu un glab āšanu un materi ālu drošības datu lap ām. 
Jābūt zināmām arī testējamās vielas anal ītiskās noteikšanas robež ām augsnē 
un tārpu audos. Ja izmanto ar 14C mar ķētu testējamo ķīmisko vielu, j ābūt 
zināmai īpatnējai radioaktivit ātei (t. i., Bq mol-1) un ar piemais ījumiem 
saistītās radioaktivit ātes īpatsvaram. Test ējamās ķīmiskās vielas īpatnējai 
radioaktivit ātei jābūt pietiekami augstai, lai atvieglotu anal īzi, un izmantot ās 
testēšanas koncentr ācijas nedr īkstētu izsaukt toksisku ietekmi.  
10. Testēšanu var veikt ar m ākslīgu augsni vai ar dab īgām augsnēm. Pirms testa 
sākšanas jābūt zināmai inform ācijai par izmantot ās dabīgās augsnes rakstur ­
lielumiem, t ādiem kā augsnes vai t ās sastāvdaļu izcelsme, pH, organisk ā 
oglekļa saturs, da ļiņu lieluma sadal ījums (smilšu, sanešu un m ālu īpatsvars) 
un ūdens satur ēšanas spēja (turpm āk – WHC ) (3) (48).  
TESTĒŠANAS PRINCIPS  
11. Testējamās ķīmiskās vielas bioakumul āciju raksturo t ādi parametri k ā bioa­
kumulācijas koeficients (turpm āk – BAF ), uzņemšanas ātruma konstante (k  s ) 
un noārdīšanās ātruma konstante (k  e ). Definīcijas ir sniegtas 1. papildin ā­
jumā. 
12. Testam ir divas f āzes, proti, uz ņemšanas (ekspoz īcijas) fāze un noārdīšanās 
(pēcekspozīcijas) fāze. Uzņemšanas f āzē tārpu atkārtojumu grupas pak ļauj ar 
testējamo ķīmisko vielu pies ātinātas augsnes iedarb ībai. Papildus test ēšanas 
dzīvniekiem identiskos apst ākļos – tikai bez test ējamās ķīmiskās vielas – tur 
kontroles t ārpu grupas. Nosaka test ēšanas organismu saussvaru un tauku 
saturu. To var paveikt, izmantojot kontroles grupas t ārpus. Anal ītiskas 
pamatvērtības (tukšie testi) var ieg ūt, analizējot kontroles t ārpu un augsnes 
paraugus. No ārdīšanās fāzē tārpus pārvieto uz augsni, kur ā nav testējamās 
ķīmiskās vielas. No ārdīšanās fāze ir vajadz īga vienm ēr, izņemot gad ījumus, 
ja testējamās ķīmiskās vielas uz ņemšana ekspoz īcijas fāzē ir bijusi neb ū­
tiska. No ārdīšanās fāze nodrošina inform āciju par ātrumu, kādā testēšanas 
organismi izvada test ējamo ķīmisko vielu (piem ēram, atsauce (27)). Ja 
uzņemšanas f āzē nav sasniegts stabils st āvoklis, kin ētiskos parametrus, t. 
i., kinētiskās bioakumul ācijas koeficientu (turpm āk – BAFk ) un uzņemšanas 
un noārdīšanās ātruma konstanti(-es), ieteicams pamatot uz uz ņemšanas un 
noārdīšanās fāžu rezult ātu vienlaic īgu piemērošanu. Test ējamās ķīmiskās 
vielas koncentr āciju tārpos/uz tārpiem uzrauga ab ās testēšanas fāzēs. 
13. Uzņemšanas f āzē veic mērījumus paraugu ņemšanas laikos l īdz 14 dien ām 
(enhitreīdiem) vai 21 dienai (sliek ām), līdz ir sasniegts stabils st āvoklis (11) 
(12) (67). Stabils st āvoklis iest ājas, kad koncentr ācijas tārpos grafiskais 
attēlojums attiec ībā pret laiku ir paral ēls attiecībā pret laika asi un kad tr īs 
secīgas koncentr ācijas anal īzes, ko veica paraugiem, kuri ņemti vismaz divu 
dienu interv ālos, cita no citas neatš ķiras vairāk kā par ± 20 %, pamatojoties 
uz statistiskiem sal īdzinājumiem (piem ēram, main ības analīzi, regresijas 
analīzi). 
14. Noārdīšanās fāzi veido test ēšanas organismu p ārvietošana uz traukiem, kas 
satur to pašu substr ātu bez test ējamās ķīmiskās vielas. No ārdīšanās fāzē 
mērījumus veic paraugu ņemšanas laikos 14 dienu laik ā (enhitreīdiem) vai 
21 dienas laik ā (sliekām), ja vien agr āk veikti anal ītiskie mērījumi neuzr ā­
dīja testējamās ķīmiskās vielas atlieku 90 % no ārdīšanos tārpos. Test ējamās 
ķīmiskās vielas koncentr āciju tārpos noārdīšanās fāzes beigās reģistrē kā ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1297
 
nenoārdījušās atliekas. Stabila st āvokļa bioakumul ācijas koeficientu 
(turpmāk – BAFss ) vēlams aprēķināt gan kā koncentr ācijas attiec ību tārpos 
(C a ) un augsn ē (C s ) šķietami stabil ā stāvoklī, gan kā BAFk  kā uzņemšanas 
ātruma no augsnes konstantes (k  s ) un noārdīšanās ātruma konstantes (k  e ) 
attiecību (saistībā ar defin īcijām sk. 1. papildin ājumu), pie ņemot pirm ās 
kārtas kinētiku (saist ībā ar aprēķiniem sk. 2. papildin ājumu). Ja pirm ās 
kārtas kinētika noteikti nav piem ērojama, jāizmanto citas metodes.  
15. Uzņemšanas ātruma konstanti, no ārdīšanās ātruma konstanti (vai konstantes, 
ja ir iesaist īti citi mode ļi), BAFK  un attiec īgā gadījumā katra min ētā para­
metra ticam ības robežas apr ēķina no datoriz ētiem vien ādojumu mode ļiem 
(norādēm sk. 2. papildin ājumu). Katra mode ļa piemērotību var noteikt, 
piemēram, no korel ācijas koeficienta vai noteikšanas koeficienta (koeficienti, 
kuru vērtība ir tuvu 1, ir labi piem ēroti), vai  Hī kvadrāta koeficienta. T āpat 
standarta k ļūdas vai ticam ības robežas apm ērs saistībā ar aplēstajiem para ­
metriem var nor ādīt uz mode ļa piemērotību. 
16. Lai samazin ātu tādu testēšanas rezult ātu mainību, kas veikti ar test ējamām 
ķīmiskajām vielām ar augstu lipofilit āti, bioakumul ācijas koeficienti ir j āiz­
saka saist ībā ar tauku saturu un organisk ā oglekļa saturu (kg augsnes orga ­
niskā oglekļa uz kg t ārpu tauku satura). Š īs pieejas pamat ā ir tas, ka daž ās 
ķīmisko vielu kategorij ās pastāv skaidras attiec ības starp bioakumul ācijas 
spēju un lipofilit āti. Tas ir noteikts attiec ībā uz zivīm (47). Past āv attiecības 
starp zivju tauku saturu un š ādu ķīmisko vielu bioakumul āciju. Arī attiecībā 
uz bentiskajiem organismiem ir atkl ātas līdzīgas korel ācijas, piem ēram, 
atsauce (30) un (44). T āpat šāda korelācija ir pier ādīta attiecībā uz saus­
zemes mazsart ārpiem, piem ēram, atsauce (5) (6) (7) un (14). Ja ir pieejams 
pietiekams daudzums t ārpu audu, test ēšanas dzīvnieku tauku saturu var 
noteikt tādā pašā bioloģiskajā materiālā, kādu izmantoja, lai noteiktu test ē­
jamās ķīmiskās vielas koncentr āciju. Lai noteiktu tauku saturu, var ar ī 
izmantot kontroles dz īvniekus.  
TESTA DER ĪGUMS  
17. Lai tests b ūtu derīgs, gan kontroles, gan test ēšanas grup ām jānodrošina 
atbilstība šādiem krit ērijiem:  
— testēšanas beig ās kopējā mirstība uzņemšanas un no ārdīšanās fāzē 
nedrīkstētu pārsniegt 10 % (sliek ām) vai 20 % (enhitre īdiem) no kop ējā 
izmantoto t ārpu skaita,  
— Eisenia fetida  un Eisenia andrei  gadījumā vidējais masas zudums, ko 
nosaka uz ņemšanas f āzes beigās un noārdīšanās fāzes beigās, nedrīkstētu 
pārsniegt 20 % sal īdzinājumā ar sākotnējo svaigo svaru katras f āzes 
sākumā. 
METODES APRAKSTS  
Testēšanas sugas  
18. Bioakumul ācijas test ēšanai ir ieteicamas vair ākas sauszemes mazsart ārpu 
sugas. Visbiež āk izmantot ās sugas, proti,  Eisenia fetida , Eisenia andrei  
(Lumbricidae ), Enchytraeus albidus , Enchytraeus crypticus  un Enchytraeus 
luxuriosus  (Enchytraeidae ), ir aprakst ītas 5. papildin ājumā. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1298
 
Iekārta 
19. Jāpievērš vērība tam, lai vis ās iekārtas daļās izvairītos izmantot materi ālus, 
kas varētu izšķīdināt vai adsorb ēt testējamo ķīmisko vielu vai ekstrah ēt citas 
ķīmiskās vielas un kam var ētu būt negatīva ietekme uz test ēšanas dzīvnie­
kiem. Var izmantot no ķīmiski inerta materi āla izgatavotus un noslodzei, t. 
i., testēšanas tārpu skaitam, piem ērotas ietilp ības standarta taisnst ūra formas 
vai cilindriskus traukus. Apr īkojumam, kas non āks saskar ē ar testēšanas 
barotni, var izmantot ner ūsošo tēraudu, plastmasu vai stiklu. Test ēšanas 
trauki ir atbilst īgi jāapsedz, lai nov ērstu tārpu izbēgšanu, bet vienlaikus 
nodrošinātu pietiekamu gaisa padevi. Ķīmiskajām vielām ar augstiem 
absorbcijas koeficientiem, piem ēram, sint ētiskajiem piretro īdiem, var b ūt 
vajadzīgs kvarca stikls. T ādos gadījumos apr īkojums p ēc izmantošanas 
jāizmet (49). J ānovērš radioakt īvi marķētu testējamo vielu un gaistošu 
ķīmisko vielu iztvaikošana. J āizmanto uztv ērēji (piemēram, stikla g āzes 
mazgāšanas pudeles), kas satur piem ērotus absorbentus, lai patur ētu 
jebkādas atliekas, kuras iztvaiko no test ēšanas traukiem.  
Augsne  
20. Testēšanas augsnes kvalit ātei ir jānodrošina test ēšanas organismu izdz īvo­ 
šana un, v ēlams, vairošan ās aklimatiz ācijas un test ēšanas periodos, šiem 
organismiem neuzr ādot nekādas izskata vai darb ības anom ālijas. Tārpiem 
ir jāierokas augsn ē. 
21. Par substr ātu testēšanā ir ieteicams izmantot m ākslīgo augsni, kas aprakst īta 
šā pielikuma C.8. noda ļā (48). Bioakumul ācijas test ēšanā izmantojam ās 
mākslīgās augsnes sagatavošanas un glab āšanas ieteikumi ir sniegti 4. papil ­
dinājumā. Ar gaisu izž āvētu mākslīgo augsni l īdz izmantošanai var uzglab āt 
istabas temperat ūrā. 
22. Tom ēr arī dabīgas augsnes no nepies ārņotām vietām var izmantot k ā testē­ 
šanas un/vai kultiv ēšanas augsni. Dab īgām augsnēm ir jānorāda vismaz 
izcelsme (sav ākšanas vieta), pH, organisk ā oglekļa saturs, da ļiņu lieluma 
sadalījums (smilšu, sanešu un m ālu īpatsvars), maksim ālā ūdens aiztures 
spēja (turpm āk – WHC  max ) un mitruma saturs (3). Lietder īgu inform āciju 
nodrošinās augsnes vai t ās sastāvdaļu analīze pirms izmantošanas, lai 
noteiktu mikropies ārņotājus. Ja izmanto lauka augsni no lauku saimniec ības, 
tā vismaz vienu gadu pirms parauga ņemšanas nedr īkst būt apstrādāta ar 
kultūraugu aizsardz ības līdzekļiem vai ar t ādu dzīvnieku m ēslu mēslojumu, 
kuri ir sa ņēmuši kādus līdzekļus, un vismaz sešus m ēnešus pirms parauga 
ņemšanas – ar organisku m ēslojumu (50). Manipul ācijas proced ūras attiecībā 
uz dabīgām augsnēm pirms izmantošanas ekotoksikolo ģijas testos ar mazsar ­
tārpiem laboratorij ās ir aprakst ītas (3) atsauc ē. Dabīgas augsnes laboratorij ā 
jāuzglabā pēc iespējas īsāku laiku.  
Testējamās ķīmiskās vielas ievad īšana  
23. Testējamo ķīmisko vielu iejauc augsn ē. Jāņem vērā testējamās ķīmiskās 
vielas fizik ālās un ķīmiskās īpašības. Ūdenī šķīstošas test ējamās ķīmiskās 
vielas ir piln ībā jāizšķīdina ūdenī pirms samais īšanas ar augsni. Ieteicam ā 
piesātināšanas proced ūra ūdenī mazšķīstošu test ējamo ķīmisko vielu gad ī­
jumā ietver vienas vai vair āku (mākslīgās) augsnes sast āvdaļu pārklāšanu ar 
testējamo ķīmisko vielu. Piem ēram, kvarca smiltis vai to da ļu var izm ērcēt 
testējamās ķīmiskās vielas un piem ērota organisk ā šķīdinātāja šķīdumā, kas ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1299
 
pēc tam lēnām iztvaiko l īdz sausam st āvoklim. P ēc tam pārklāto daļu var 
iemaisīt mitrā augsnē. Šīs procedūras lielākā priekšroc ība ir tā, ka augsn ē 
netiek iemais īts šķīdinātājs. Ja izmanto dab īgu augsni, test ējamo ķīmisko 
vielu var pievienot, pies ātinot daļu testēšanas augsnes, kas izž āvēta ar 
gaisu, kā aprakstīts iepriekš attiec ībā uz mākslīgo augsni, vai iemaisot test ē­
jamo ķīmisko vielu mitr ā augsnē un pēc tam nodrošinot iztvaikošanu, ja 
izmanto š ķīdinātāju vielu. Kopum ā ir pēc iespējas jāizvairās no mitras 
augsnes saskaršan ās ar šķīdinātājiem. Jāņem vērā šādi nosacījumi (3):  
— ja izmanto š ķīdinātāju, kas nav ūdens, tam j ābūt ar ūdeni sajaucamam 
šķīdinātājam un/vai t ādam, kuru var att īrīt (piemēram, iztvaic ējot), 
augsnē atstājot tikai test ējamo ķīmisko vielu,  
— ja izmanto š ķīdinātāja kontroli, nav vajadz īga negatīva kontrole; š ķīdi­
nātāja kontrol ē ir jāietver šķīdinātāja augstākā koncentr ācija, kas pievie ­
nota augsnei, un j āizmanto š ķīdinātājs no tās pašas sērijas, kuru izman ­
toja rezerves š ķīduma sagatavošanai; š ķīdinātāja toksicit ātei un gaista ­
mībai, kā arī testējamās ķīmiskās vielas š ķīdībai izraudz ītajā šķīdinātājā 
jābūt galvenajiem krit ērijiem, ko piem ēro, izvēloties piem ērotu šķīdinā­
tāju vielu.  
24. Ķīmiskajām vielām, kas ir ūdenī un organiskajos š ķīdinātājos mazšķīstošas, 
2,0–2,5 g smalku kvarca smilšu uz katru test ēšanas trauku var samais īt ar 
testējamās ķīmiskās vielas daudzumu, piem ēram, izmantojot miezeri vai 
piestu, lai ieg ūtu vēlamo test ēšanas koncentr āciju. Šo kvarca smilšu un 
testējamās ķīmiskās vielas mais ījumu pievieno iepriekš samitrin ātai augsnei 
un rūpīgi samaisa ar atbilst īgu daudzumu dejoniz ēta ūdens, lai ieg ūtu vaja­
dzīgo mitruma saturu. Gal īgo maisījumu sadala pa test ēšanas traukiem. 
Procedūru atkārto katrai test ēšanas koncentr ācijai, kā arī sagatavo atbilst īgu 
kontroles trauku ar 2,0–2,5 g smalku kvarca smilšu uz katru test ēšanas 
trauku.  
25. Ir jānosaka test ējamās ķīmiskās vielas koncentr ācija augsn ē pēc piesātinā­ 
šanas. Pirms test ēšanas organismu ielaišanas ir j āpārbauda test ējamās ķīmis­
kās vielas homog ēns sadalījums augsn ē. Pārskatā jānorāda piesātināšanas 
metode un konkr ētas piesātināšanas proced ūras izvēles pamatojums (24).  
26. Pirms ielaiž organismus, v ēlams ļaut iestāties līdzsvaram starp augsni un 
porūdens fāzi. Ieteicamais laikposms ir četras dienas 20 °C temperat ūrā. 
Daudzu ūdenī mazšķīstošu organisko ķīmisko vielu gad ījumā laiks, kas 
vajadzīgs, lai sasniegtu patiesu l īdzsvaru starp adsorb ētajām un izšķīdušajām 
daļām, var b ūt vairākas dienas vai m ēneši. Atkar ībā no pētījuma mērķa, 
piemēram, kad ir j āimitē vides apst ākļi, piesātināto augsni var “briedin āt” 
ilgāku laikposmu, piem ēram, met ālu gadījumā tās būtu trīs nedēļas 20 °C 
temperatūrā (22).  
Testēšanas organismu kultiv ēšana  
27. Tārpus vēlams turēt pastāvīgā laboratorijas kult ūrā. Norādījumi par labora ­
torijas kultiv ēšanas metod ēm attiecībā uz Eisenia fetida  un Eisenia andrei , 
kā arī enhitreīdu sugām ir sniegti 5. papildin ājumā (sk. arī atsauci (48) (51) 
un (52)).  
28. Testēšanā izmantotajiem t ārpiem nedr īkst būt pamanāmu slimību, anom āliju 
un parazītu. 
TESTĒŠANAS NORISE  
29. Testēšanas organismus uz ņemšanas f āzē pakļauj testējamās ķīmiskās vielas 
iedarbībai. Uzņemšanas f āzei jāilgst 14 dienas (enhitre īdiem) vai 21 dienu 
(sliekām), ja vien nav pier ādīts, ka ir sasniegts stabils st āvoklis.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1300
 
30. Noārdīšanās fāzē tārpus pārvieto uz augsni, kur ā nav test ējamās ķīmiskās 
vielas. Pirmais paraugs j āņem 4–24 stundu laik ā pēc noārdīšanās fāzes 
sākšanās. Paraugu ņemšanas grafiku piem ēri 21 dienas uz ņemšanas f āzei 
un 21 dienas no ārdīšanās fāzei ir sniegti 3. papildin ājumā. 
Testēšanas organismi  
31. Daudz ām sauszemes enhitre īdu sugām atseviš ķu īpatņu svars ir ļoti mazs 
(piemēram, 5–10 mg mitrais svars katram  Enchytraeus albidus  īpatnim un 
vēl mazāk Enchytraeus crypticus  vai Enchytraeus luxuriosus  īpatņiem). Lai 
noteiktu svaru un veiktu ķīmisko anal īzi, var b ūt nepieciešams apvienot 
atkārtojuma test ēšanas trauku t ārpus (t. i., visus atk ārtojuma trauka t ārpus 
izmanto, lai ieg ūtu vienu anal ītisku audu rezult ātu). Katram atk ārtojumam 
pievieno 20 enhitre īdu īpatņus, un jāizmanto vismaz tr īs atkārtojumi. Ja 
testējamās ķīmiskās vielas anal ītiskās noteikšanas robeža ir augsta, var b ūt 
vajadzīgs vairāk tārpu. Test ēšanas sug ām ar liel āku īpatņu svaru ( Eisenia 
fetida  un Eisenia andrei ) var izmantot atk ārtojuma traukus, kas satur vienu 
īpatni.  
32. Testēšanā izmantotaj ām sliekām jābūt līdzīgam svaram (piem ēram, Eisenia 
fetida  un Eisenia andrei  atsevišķu īpatņu svaram j ābūt 250–600 mg). Enhi ­
treīdu (piem ēram, Enchytraeus albidus ) garumam j ābūt aptuveni 1 cm. 
Visiem konkr ētā testā izmantotajiem t ārpiem jābūt no viena avota un pieau ­
gušiem dz īvniekiem ar josti ņu (sk. 5. papildin ājumu). Tā kā dzīvnieka svars 
un vecums var ietekm ēt BAF  vērtības (piem ēram, tauku satura un/vai oli ņu 
dēļ), šie parametri ir prec īzi jāreģistrē un jāņem vērā, interpret ējot rezultātus. 
Turklāt ekspozīcijas laikā var atbrīvoties no kokoniem, kas ar ī ietekmēs BAF  
vērtības. Pirms test ēšanas ieteicams nosv ērt testēšanas tārpu apakšparaugu, 
lai noteiktu vid ējo mitro svaru un saussvaru.  
33. Jāizmanto augsta augsnes un t ārpu attiec ība, lai p ēc iespējas samazin ātu 
testējamās ķīmiskās vielas koncentr ācijas samazin āšanos augsn ē uzņemšanas 
fāzē. Katrā testēšanas trauk ā Eisenia fetida  un Eisenia andrei  gadījumā 
ieteicamais minim ālais daudzums ir 50 g saussvara augsnes uz t ārpu, savu ­
kārt enhitreīdu gadījumā ieteicamais minim ālais daudzums ir 10–20 g saus ­
svara augsnes uz t ārpu. Traukiem j āsatur 2–3 cm (enhitre īdiem) vai 4–5 cm 
(sliekām) dziļš augsnes sl ānis. 
34. Testēšanā izmantotos t ārpus izņem no kult ūras (piem ēram, enhitre īdus izņem 
ar juveliera pinceti). Pieaugušos dz īvniekus p ārvieto uz neapstr ādātu testē­ 
šanas augsni aklimatiz ācijai un baro (sk. 36. punktu). Ja test ēšanas apst ākļi 
atšķiras no kult ūras apstākļiem, tārpu adapt ācijai testēšanas apst ākļiem jāpie­
tiek ar 24–72 h aklimatiz ācijas fāzi. Pēc aklimatiz ācijas sliekas noskalo, t ās 
ievietojot stikla traukos (piem ēram, Petri traukos) ar t īru ūdeni, un nosver 
pirms ielaišanas test ēšanas augsn ē. Pirms nosv ēršanas ir j āatbrīvojas no liek ā 
ūdens uz t ārpiem, tos uzman īgi piespiežot pie trauka malas vai nosusinot ar 
nedaudz samitrin ātu papīra dvieli.  
35. Jānovēro un jāreģistrē testēšanas organismu ierakšan ās tendences augsn ē. 
Testos ar sliek ām (kontroles un apstr ādes grupu) dz īvnieki parasti ierokas 
augsnē dažu stundu laik ā. Tas ir jāpārbauda ne v ēlāk kā pēc 24 h pēc tārpu 
ielaišanas test ēšanas traukos. Ja sliekas neierokas augsn ē (piemēram, pāri 
10 % vair āk nekā pusē no uzņemšanas f āzes laika), tas nor āda, ka vai nu  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1301
 
testēšanas apst ākļi nav piem ēroti, vai test ēšanas organismi nav vesel īgi. 
Tādā gadījumā testēšana jāpārtrauc un j āatkārto. Enhitre īdi galvenok ārt 
dzīvo augsnes starppor ās, un nereti to ārējais apvalks var tikai da ļēji saskar­
ties ar apk ārtējo substrātu. Ierakušos un neierakušos enhitre īdu ekspoz īciju 
pieņem par vienl īdzīgu, un enhitre īdu neierakšan ās ne vienm ēr nozīmē, ka 
tests ir jāatkārto. 
Barošana  
36. Barošana ir j āparedz gad ījumā, ja izmanto augsni ar zemu kop ējo organisk ā 
oglekļa saturu. Ja izmanto m ākslīgu augsni, ir ieteicama ned ēļas barošana (t. 
i., tārpi jābaro reizi ned ēļā) 7 mg sausu m ēslu uz gramu sausas augsnes 
apmērā sliekām un ned ēļas barošana 2–2,5 mg maltu auzu p ārslu uz gramu 
sausas augsnes apm ērā enhitreīdiem (11). Pirm ā barības deva ir j āsamaisa ar 
augsni tieši pirms test ēšanas organismu ielaišanas. V ēlams izmantot t ādu 
pašu barības veidu, k ādu izmantoja kultiv ēšanā (sk. 5. papildin ājumu).  
Gaisma un temperat ūra 
37. Testēšana jāveic kontrol ēta apgaismojuma cikl ā ar 16/8 stundu gaismas 
(vēlams, 400–800 luksi)/tumsas ciklu test ēšanas trauku telp ā (3). Test ēšanas 
temperatūrai jābūt 20 ± 2 °C vis ā testēšanas laik ā. 
Testēšanas koncentr ācijas  
38. Izmanto vienu koncentr āciju. Ja vajadz īgas papildu koncentr ācijas, tas ir 
jāpamato. Ja test ējamās ķīmiskās vielas toksicit āte (EC x ) ir tuvu anal ītiskās 
noteikšanas robežai, ieteicams izmantot radioakt īvi marķētu testējamo 
ķīmisko vielu ar augstu īpatnējo radioaktivit āti. Metālu gadījumā koncentr ā­
cijai jābūt virs pamatl īmeņa audos un augsn ē. 
Atkārtojumi  
39. Kinētikas mērījumiem (uz ņemšanas un no ārdīšanās fāze) apstrādāto atkārto­
juma trauku minim ālajam skaitam j ābūt trijiem uz katru paraugu ņemšanas 
punktu. Kop ējam sagatavoto atk ārtojumu skaitam j ābūt pietiekamam, lai 
nodrošinātu visas paraugu ņemšanas reizes uz ņemšanas un no ārdīšanās fāzē. 
40. Biolo ģiskajiem nov ērojumiem un m ērījumiem (piem ēram, saussvara un 
mitrā svara attiec ība, tauku saturs) un pamatkoncentr āciju analīzei tārpos 
un augsn ē ir vajadz īgi vismaz 12 negat īvas kontroles atk ārtojumu trauki 
(četrus paraugus ņem sākumā, četrus – uz ņemšanas beig ās un četrus – 
noārdīšanās beigās), ja neizmanto š ķīdinātāju (izņemot ūdeni). Ja test ējamās 
ķīmiskās vielas pievienošanai izmanto k ādu šķīdinātāju vielu, papildus 
apstrādātajiem atk ārtojumiem j ānodrošina š ķīdinātāja kontrole ( četriem 
atkārtojumu traukiem j āņem paraugi s ākumā, četriem – uz ņemšanas f āzes 
beigās un četriem – no ārdīšanās fāzes beigās), kas ietver visas sast āvdaļas, 
izņemot test ējamo vielu. T ādā gadījumā var nodrošin āt arī četrus papildu 
negatīvas kontroles atk ārtojumu traukus (bez š ķīdinātāja), lai ņemtu fakulta ­
tīvus paraugus uz ņemšanas f āzes beigās. Šos atk ārtojumus var biolo ģiski 
salīdzināt ar šķīdinātāja kontroles trauku, lai ieg ūtu inform āciju par š ķīdinā­
tāja iespējamo ietekmi uz test ēšanas organismiem. Ieteicams noteikt, k āds 
būtu papildu rezerves atk ārtojumu trauku pietiekams skaits (piem ēram, 
astoņi) apstrādei un kontrolei.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1302
 
Augsnes kvalit ātes mērījumu regularit āte 
41. Augsnes pH, augsnes mitruma saturs un temperat ūra (nepārtraukti) test ē­ 
šanas telp ā ir jānosaka uz ņemšanas un no ārdīšanās fāžu sākumā un beigās. 
Augsnes mitruma saturs ir j ākontrolē reizi ned ēļā, nosverot test ēšanas 
traukus un sal īdzinot faktisko svaru ar s ākotnējo svaru test ēšanas sākumā. 
Ūdens zudumi ir j ākompensē, pievienojot dejoniz ētu ūdeni.  
Tārpu un augsnes paraugu ņemšana un anal īze 
42. Slieku un enhitre īdu bioakumul ācijas testa uz ņemšanas un no ārdīšanas fāžu 
grafika piem ērs ir sniegts 3. papildin ājumā. 
43. Testēšanas trauku augsnes paraugus ņem, lai noteiktu test ējamās ķīmiskās 
vielas koncentr āciju pirms t ārpu ielaišanas, k ā arī uzņemšanas un no ārdī­ 
šanas fāžu laikā. Testēšanas laik ā nosaka test ējamās ķīmiskās vielas koncen ­
trācijas tārpos un augsn ē. Parasti nosaka kop ējās koncentr ācijas augsn ē. Var 
noteikt ar ī koncentr ācijas porūdenī. Tādā gadījumā, pirms s āk pētījumu, 
jāsniedz pamatojums un paredz ētās attiecīgās metodes, ko p ēc tam iek ļauj 
pārskatā. 
44. Tārpu un augsnes paraugus ņem vismaz sešas reizes uz ņemšanas un no ār­
dīšanas fāžu laikā. Ja tiek apliecin āta testējamās ķīmiskās vielas stabilit āte, 
var samazin āt augsnes anal īžu skaitu. Ieteicams analiz ēt vismaz tr īs atkārto­
jumus uz ņemšanas f āzes sākumā un beig ās. Ja uzņemšanas f āzes beigās 
noteiktā koncentr ācija augsn ē atšķiras no s ākotnējās koncentr ācijas vair āk 
nekā par 30 %, j āanalizē arī augsnes paraugi, kas ņemti citos laikos.  
45. Konkr ēta atkārtojuma trauka t ārpi jāizņem no augsnes katr ā paraugu 
ņemšanas reiz ē (piemēram, pēc atkārtojuma augsnes izkl āšanas sekl ā traukā 
un tārpu izņemšanas ar neasu juveliera pinceti) un ātri jānoskalo ar ūdeni 
seklā stikla vai t ērauda trauk ā. Jāatbrīvojas no liek ā ūdens (sk. 34. punktu). 
Tārpi uzman īgi jāpārvieto uz iepriekš nosv ērtu trauku un nekav ējoties jāno­
sver kopā ar zarnu saturu.  
46. Pēc tam sliek ām (Eisenia  sp.) nakts laik ā jāļauj iztīrīt zarnas, piem ēram, uz 
mitra filtrpap īra apsegtā Petri trauk ā (sk. 34. punktu). P ēc zarnu izt īrīšanās 
jānosaka tārpu svars, lai nov ērtētu iespējamo biomasas samazin ājumu test ē­ 
šanas laik ā (sk. derīguma krit ērijus 17. punkt ā). Enhitre īdus sver un audus 
analizē bez zarnu izt īrīšanās, jo tas ir tehniski sarež ģīti šo tārpu mazā izmēra 
dēļ. Pēc galīgā svara noteikšanas t ārpi ir nekav ējoties jānogalina, izmantojot 
piemērotāko metodi (piem ēram, izmantojot š ķidro slāpekli vai sasald ējot 
temperatūrā zem –18 °C).  
47. Noārdīšanās fāzē tārpi aizvieto pies ārņoto zarnu saturu ar t īru augsni. Tas 
nozīmē, ka mērījumi tārpos, kam nav bijusi zarnu izt īrīšanās (šajā gadījumā 
enhitreīdos) un kam ņem paraugus tieši pirms no ārdīšanās fāzes, ietver 
piesārņoto augsni zarn ās. Attiecībā uz ūdens mazsart ārpiem pie ņem, ka 
pēc noārdīšanās fāzes sākotnējām 4–24 h liel ākā daļa piesārņotā zarnu satura 
ir aizvietota ar t īriem nosēdumiem, piem ēram, atsauce (46). L īdzīgi konsta ­
tējumi ir public ēti pārskatos par p ētījumiem attiec ībā uz radioakt īvi marķēta 
kadmija un cinka akumul āciju sliek ās (78). Enhitre īdiem, kam nav bijusi 
zarnu izt īrīšanās, šā pirmā noārdīšanās fāzes parauga koncentr āciju var 
uzskatīt par koncentr āciju audos p ēc zarnu izt īrīšanās. Lai ņemtu vērā testē­
jamās vielas koncentr ācijas atšķaidīšanos ar nepies ārņotu augsni no ārdīšanās 
fāzes laikā, zarnu satura svaru var apl ēst pēc tārpu mitrā svara / tārpu pelnu 
svara vai t ārpu saussvara / t ārpu pelnu svara attiec ības. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1303
 
48. Augsnes un t ārpu paraugus ir ieteicams analiz ēt tūlīt pēc paņemšanas (t. i., 
1–2 dienu laik ā), lai novērstu degrad āciju vai citus zudumus, un ir ieteicams 
aprēķināt aptuveno uz ņemšanas un no ārdīšanās ātrumu test ēšanas turpin ā­
jumā. Ja analīzi veic vēlāk, paraugi j āuzglabā saskaņā ar piemērotu metodi, 
piemēram, sald ēti (≤ –18 °C).  
49. Jāpārbauda, vai ķīmiskās analīzes precizit āte un atkārtojamība, kā arī testē­
jamās ķīmiskās vielas atguve no augsnes un t ārpu paraugiem ir pietiekamas 
konkrētajai metodei. P ārskatā jānorāda ekstrah ēšanas efektivit āte, noteik ­ 
šanas robeža (turpm āk – LOD ) un kvantific ēšanas robeža (turpm āk – 
LOQ ). Tāpat ir jāpārbauda, vai test ējamā ķīmiskā viela kontroles traukos 
nav nosak āma koncentr ācijās, kas pārsniedz pamatkoncentr ācijas. Ja test ē­
jamās ķīmiskās vielas koncentr ācija testēšanas organism ā (C  a ) kontroles 
tārpos ir > 0, tas j āietver kin ētisko parametru apr ēķinā (sk. 2. papildin ā­
jumu). Ar visiem paraugiem test ēšanas laik ā jārīkojas tā, lai pēc iespējas 
mazinātu piesārņojumu un zudumus (piem ēram, testējamās ķīmiskās vielas 
adsorbcijas d ēļ uz paraugu iek ārtas).  
50. Strādājot ar radioakt īvi marķētām vielām, ir iesp ējams analiz ēt pamatvielas 
un metabol ītus. Testējamās ķīmiskās pamatvielas un metabol ītu kvantific ē­ 
šana stabil ā stāvoklī vai uzņemšanas f āzes beigās nodrošina svar īgu infor­
māciju. Pēc tam paraugi ir “j āiztīra”, lai var ētu atseviš ķi kvantific ēt testē­
jamo ķīmisko pamatvielu. Ja atseviš ķi metabol īti pārsniedz 10 % no kop ējās 
radioaktivit ātes analiz ētajā(-os) paraug ā(-os), ieteicams identific ēt šos meta ­
bolītus. 
51. Jāreģistrē un pārskatā jānorāda kopējā atguve un test ējamās ķīmiskās vielas 
atguve tārpos, augsn ē un, ja izmantoti, uztv ērējos ar absorbentiem, lai patu ­
rētu iztvaikoto test ējamo ķīmisko vielu.  
52. Attiec ībā uz enhitre īdiem ir pie ļaujami apvienot īpatņu paraugus no konkr ēta 
testēšanas trauka, jo šie t ārpi ir maz āki par sliek ām. Ja apvienošana noz īmē 
atkārtojumu skaita samazin āšanu, tas ierobežo statistisk ās procedūras, ko var 
piemērot datiem. Ja ir vajadz īga konkr ēta statistik ā procedūra un noz īmī­
gums, test ēšanā jāietver pietiekams skaits atk ārtojumu test ēšanas trauku, lai 
nodrošinātu vēlamo apvienošanu, proced ūru un noz īmīgumu.  
53. BAF  ieteicams izteikt gan k ā kopējā saussvara funkciju, gan, kad vajadz īgs 
(t. i., ļoti hidrofob ām ķīmiskajām vielām), kā tauku satura funkciju. Tauku 
satura noteikšanai j āizmanto piem ērotas metodes (šim nol ūkam jāpielāgo 
dažas no esošaj ām metod ēm, piemēram, atsauce (31) un (58)). Šaj ās 
metodēs izmanto hloroforma/metilspirta ekstrakcijas pa ņēmienu. Tom ēr, lai 
izvairītos no hloru saturošu š ķīdinātāju izmantošanas, j āizmanto piel āgota 
Bligh  un Dyer  metode (9), k ā aprakstīts atsaucē (17). Tā kā dažādas metodes 
var nenodrošin āt identiskas v ērtības, ir svar īgi sniegt s īku inform āciju par 
izmantoto metodi. Kad iesp ējams, t. i., ja ir pieejami pietiekami t ārpu audi, 
tauku anal īzi vēlams veikt tam pašam paraugam vai ekstraktam, ko izman ­
toja testējamās ķīmiskās vielas anal īzei, jo tauki nereti ir j ānoņem no 
ekstrakta, pirms to var analiz ēt hromatogr āfiski (49). Var ar ī izmantot 
kontroles dz īvniekus, lai noteiktu tauku saturu, ko p ēc tam var izmantot, 
lai normaliz ētu BAF  vērtības. Šī pēdējā minētā pieeja samazina apr īkojuma 
piesārņošanu ar test ējamo ķīmisko vielu.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1304
 
DATI UN P ĀRSKATU SAGATAVOŠANA  
Rezultātu apstrāde 
54. Testējamās ķīmiskās vielas uz ņemšanas l īkni iegūst, grafiski att ēlojot tās 
koncentrāciju tārpos / uz t ārpiem uzņemšanas f āzē attiecībā pret laiku arit ­
mētiskā skalā. Kad līkne ir sasniegusi plato vai stabilu st āvokli (sk. defin ī­
cijas 1. papildin ājumā), stabila st āvokļa bioakumul ācijas koeficientu 
(turpmāk – BAFss ) aprēķina šādi: 
C a stabilā stāvoklī vai uzņemšanas f āzes beigās ðvidējaisÞ 
C s stabilā stāvoklī vai uzņemšanas f āzes beigās ðvidējaisÞ 
C a ir testējamās ķīmiskās vielas koncentr ācija testēšanas organism ā. 
C s ir testējamās ķīmiskās vielas koncentr ācija augsn ē. 
55. Ja stabils st āvoklis netiek sasniegts,  BAFss  vietā jānosaka  BAFK , pamato­
joties uz ātruma konstant ēm, kā aprakstīts turpmāk: 
— nosaka akumul ācijas koeficientu ( BAF  K ) kā attiecību k  s /k e , 
— uzņemšanas un no ārdīšanās ātrumus ir v ēlams apr ēķināt vienlaikus 
(sk. 2. papildin ājuma 11. vien ādojumu),  
— noārdīšanās ātruma konstanti (k  e ) parasti nosaka no no ārdīšanās līknes 
(t. i., test ējamās vielas koncentr ācijas tārpos noārdīšanās fāzē grafiska 
attēlojuma); p ēc tam apr ēķina uzņemšanas ātruma konstanti (k  s ), ņemot 
vērā k e un C  a vērtību, ko ieg ūst no uzņemšanas l īknes, sk. 2. papildi ­
nājumu, kur sniegts šo metožu apraksts;  BAF  K un ātruma konstanšu k  s 
un k  e iegūšanai vēlams izmantot neline āras parametru apr ēķināšanas 
metodes dator ā; ja noārdīšanās acīmredzami nav pirm ās kārtas noārdī­ 
šanās, jāizmanto sarež ģītāki modeļi. 
Testēšanas pārskats  
56. Testēšanas pārskatā jāiekļauj šāda inform ācija: 
Testējamā ķīmiskā viela:  
— jebkāda pieejam ā informācija par test ējamās ķīmiskās vielas ak ūtu vai 
ilgtermiņa toksicitāti (piemēram, EC  x , LC  x, NOEC ) attiecībā uz augsn ē 
dzīvojošiem mazsart ārpiem,  
— tīrība, fizikālās īpašības un fizik ālās un ķīmiskās īpašības, piem ēram, log 
K ow , šķīdība ūdenī, 
— ķīmiskās identifik ācijas dati, test ējamās vielas avots un ikviena izman ­
totā šķīdinātāja koncentr ācija un identit āte, 
— ja izmanto radioakt īvi marķētu testējamo ķīmisko vielu, mar ķēto atomu 
precīza atrašan ās vieta, īpatnējā radioaktivit āte un radio ķīmiskā tīrība. 
Testēšanas sugas:  
— zinātniskais nosaukums, paveids, avots, jebk āda iepriekš ēja apstrāde, 
aklimatizācija, vecums, izm ēra diapazons utt.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1305
 
Testēšanas apst ākļi: 
— izmantot ā testēšanas proced ūra, 
— izmantot ā apgaismojuma veids un raksturlielumi, k ā arī periods(-i),  
— testēšanas plāns (piemēram, testēšanas trauku skaits un izm ērs, augsnes 
masa un augsnes sl āņa augstums, atk ārtojumu skaits, t ārpu skaits katr ā 
atkārtojumā, testēšanas koncentr āciju skaits, uz ņemšanas un no ārdīšanās 
fāžu ilgums un paraugu ņemšanas regularit āte), 
— testēšanas trauku materi āla izvēles pamatojums,  
— testējamās vielas sagatavošanas un pievienošanas metode, k ā arī 
konkrētās metodes izv ēles pamatojums,  
— testēšanas nomin ālās koncentr ācijas, izm ērīto vērtību vidējie lielumi un 
to standartnovirzes test ēšanas traukos, k ā arī šo vērtību iegūšanas 
metode,  
— mākslīgās augsnes sast āvdaļu avots vai, ja izmanto dab īgas barotnes, 
augsnes izcelsme, jebk ādas iepriekš ējas apstrādes apraksts, kontroles 
trauku rezult āti (izdzīvošana, biomasas att īstība, vairošan ās), augsnes 
raksturlielumi (pH, kop ējais organisk ā oglekļa saturs, da ļiņu lieluma 
sadalījums (smilšu, sanešu un m ālu īpatsvars),  WHC  max , ūdens satura 
īpatsvars test ēšanas sākumā un beigās, kā arī jebkādi citi veiktie m ērī­
jumi),  
— sīka inform ācija par augsnes un t ārpu paraugu apstr ādi, arī par sagata ­
vošanas, glab āšanas un pies ātināšanas proced ūrām, ekstrakciju un anal ī­
tiskajām proced ūrām (un precizit āti), ko izmantoja attiec ībā uz testējamo 
vielu tārpos un augsn ē, kā arī par tauku saturu (ja to nosaka) un test ē­
jamās vielas atguvi.  
Rezultāti: 
— kontroles grupu t ārpu un katra test ēšanas trauka t ārpu mirst ība, kā arī 
jebkāda novērotā darbības anom ālija (piem ēram, izvair īšanās no augsnes, 
nevairošan ās bioakumul ācijas testā ar enhitre īdiem),  
— augsnes un test ēšanas organismu saussvara un mitr ā svara attiec ība 
(noder normaliz ācijai),  
— tārpu mitrais svars katr ā paraugu ņemšanas reiz ē; sliekām – mitrais svars 
testēšanas sākumā un katrā paraugu ņemšanas reiz ē pirms un p ēc zarnu 
iztīrīšanas,  
— testēšanas organismu tauku saturs (ja to nosaka),  
— līknes, kas att ēlo testējamās ķīmiskās vielas uz ņemšanas un no ārdīšanās 
kinētiku tārpos un laiku, kurš vajadz īgs, lai sasniegtu stabilu st āvokli,  
— C  a un C  s (ar standartnovirzi un diapazonu, ja vajadz īgs) visām paraugu 
ņemšanas reiz ēm (C  a izsaka g/kg visa ķermeņa mitrā un saussvara, C  s 
izsaka g/kg augsnes mitr ā un saussvara); ja ir vajadz īgs biocenozes un 
augsnes akumul ācijas koeficients (turpm āk – BSAF ) (piemēram, lai sal ī­
dzinātu rezultātus no diviem vai vair ākiem testiem, kas veikti ar dz īv­
niekiem ar daž ādu tauku saturu), C  a var papildus izteikt k ā g/kg  –1 orga­
nisma tauku satura, savuk ārt C  s var izteikt k ā g/kg  –1 augsnes organisk ā 
oglekļa, 
— BAF  (kas izteikts k ā kg augsnes/kg  –1 tārpu), augsnes uz ņemšanas ātruma 
konstante k  s (izteikta k ā g augsnes/kg  –1 tārpu dienā) un noārdīšanās 
ātruma konstante k  e (uz dienu); papildus var nor ādīt BSAF  (izteikts 
kā kg augsnes neorganisk ā oglekļa/kg  –1 tārpu tauku satura),  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1306
 
— ja noteikti – ķīmiskās pamatvielas, metabol ītu un saist ītu atlieku īpat­
svari (t. i., test ējamās ķīmiskās vielas īpatsvars, ko nevar ekstrah ēt ar 
parastām ekstrakcijas metod ēm), kas noteikti augsn ē un testēšanas dzīv­
niekos,  
— datu statistiskajai anal īzei izmantot ās metodes.  
Rezultātu novērtēšana:  
— rezult ātu atbilstība 17. punkt ā uzskaitītajiem der īguma krit ērijiem,  
— neparedz ēti vai neparasti rezult āti, piemēram, testējamās ķīmiskās vielas 
nepilnīga noārdīšanās testēšanas dzīvniekos.  
LITERAT ŪRA 
(1) Amorim M (2000). Chronic and toxicokinetic behavior of Lindane ( γ-HCH) 
in the Enchytraeid Enchytraeus albidus. Master thesis, University Coimbra.  
(2) ASTM (2000). Standard guide for the determination of the bioaccumulation 
of sediment-associated contaminants by benthic invertebrates. American Society for Testing and Materials, E 1688-00a.
 
(3) ASTM International (2004). Standard guide for conducting laboratory soil 
toxicity or bioaccumulation tests with the Lumbricid earthworm  Eisenia 
fetida  and the Enchytraeid potworm  Enchytraeus albidus.  ASTM Interna ­
tional, E1676-04: 26 pp.  
(4) Beek B, Boehling S, Bruckmann U, Franke C, Joehncke U, Studinger G 
(2000). The assessment of bioaccumulation. In Hutzinger, O. (editor), The Handbook of Environmental Chemistry, Vol. 2 Part J (Vol. editor: B. 
Beek): Bioaccumulation – New Aspects and Developments. 
Springer-Verlag Berlin Heidelberg: 235-276.
 
(5) Belfroid A, Sikkenk M, Seinen W, Van Gestel C, Hermens J (1994). The 
toxicokinetic behavior of chlorobenzenes in earthworms ( Eisenia andrei ): 
Experiments in soil. Environ. Toxicol. Chem. 13: 93-99.  
(6) Belfroid A, Van Wezel A, Sikkenk M, Van Gestel C, Seinen W & Hermens 
J (1993). The toxicokinetic behavior of chlorobenzenes in earthworms 
(Eisenia andrei ): Experiments in water. Ecotox. Environ. Safety 25: 154- 
165. 
(7) Belfroid A, Meiling J, Drenth H, Hermens J, Seinen W, Van Gestel C 
(1995). Dietary uptake of superlipophilic compounds by earthworms 
(Eisenia andrei ). Ecotox. Environ. Safety 31: 185-191.  
(8) Bell AW (1958). The anatomy of  Enchytraeus albidus , with a key to the 
species of the genus  Enchytraeus.  Ann. Mus. Novitat. 1902: 1-13.  
(9) Bligh EG and Dyer WJ (1959). A rapid method of total lipid extraction and 
purification. Can. J. Biochem. Pysiol. 37: 911-917.  
(10) Bouche M (1972). Lombriciens de France. Ecologie et Systematique. 
INRA, Annales de Zoologie-Ecologie animale, Paris, 671 p.  
(11) Bruns E, Egeler Ph, Moser T, Römbke J, Scheffczyk A, Spörlein P (2001a). 
Standardisierung und Validierung eines Bioakkumulationstests mit terres ­
trischen Oligochaeten. Report to the German Federal Environmental Agency 
(Umweltbundesamt Berlin), R&D No.: 298 64 416.  
(12) Bruns E, Egeler Ph, Römbke J Scheffczyk A, Spörlein P (2001b). Bioac ­
cumulation of lindane and hexachlorobenzene by the oligochaetes  Enchy­
traeus luxuriosus  and  Enchytraeus albidus  (Enchytraeidae, Oligochaeta, 
Annelida). Hydrobiologia 463: 185-196.  
(13) Conder JM and Lanno RP (2003). Lethal critical body residues as measures 
of Cd, Pb, and Zn bioavailability and toxicity in the earthworm  Eisenia 
fetida.  J. Soils Sediments 3: 13-20.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1307
 
(14) Connell DW and Markwell RD (1990). Bioaccumulation in the Soil to 
Earthworm System. Chemosphere 20: 91-100.  
(15) Didden WAM (1993). Ecology of Terrestrial Enchytraeidae. Pedobiologia 
37: 2-29.  
(16) Didden W (2003). Oligochaeta, In: Bioindicators and biomonitors. Markert, 
B.A., Breure, A.M. & Zechmeister, H.G. (eds.). Elsevier Science Ltd., The 
Netherlands, pp. 555–576.  
(17) De Boer J, Smedes F, Wells D, Allan A (1999). Report on the QUASH 
interlaboratory study on the determination of total-lipid in fish and shellfish. 
Round 1 SBT-2, Exercise 1000, EU, Standards, Measurement and Testing 
Programme.  
(18) Dietrich DR, Schmid P, Zweifel U, Schlatter C, Jenni-Eiermann S, Bach ­
mann H, Bühler U, Zbinden N (1995). Mortality of birds of prey following 
field application of granular carbofuran: A Case Study. Arch. Environ. 
Contam. Toxicol. 29: 140-145.  
(19) Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regula (EK) 
Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licenc ē­ 
šanu un ierobežošanu ( REACH ) un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju 
aģentūru, groza Direkt īvu 1999/45/EK un atce ļ Padomes Regulu (EEK) 
Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, k ā arī Padomes Direk ­
tīvu 76/769/EEK un Komisijas Direkt īvu 91/155/EEK, Direkt īvu 
93/67/EEK, Direkt īvu 93/105/EK un Direkt īvu 2000/21/EK (OV L 396, 
30.12.2006., 1. lpp.).  
(20) Edwards CA and Bohlen PJ (1996). Biology and ecology of earthworms. 
Third Edition, Chapman & Hall, London, 426 pp.  
(21) OECD (2008), Bioaccumulation in Sediment-dwelling Benthic  Oligochates , 
Test Guideline No. 315, Guidelines for the testing of chemicals, OECD, Paris.
 
(22) Egeler Ph, Gilberg D, Scheffczyk A, Moser Th and Römbke J (2009). 
Validation of a Soil Bioaccumulation Test with Terrestrial Oligochaetes by an International Ring Test (Validierung einer Methode zur standardi ­
sierten Messung der Bioakkumulation mit terrestrischen Oligochaeten). 
Report to the Federal Environmental Agency (Umweltbundesamt 
Dessau-Rosslau), R&D No.: 204 67 458: 149. lpp. Pieejams lejupiel ādē­ 
šanai: http://www.oecd.org/dataoecd/12/20/42552727.pdf.
 
(23) Elmegaard N and Jagers op Akkerhuis GAJM (2000). Safety factors in 
pesticide risk assessment, Differences in species sensitivity and 
acute-chronic relations. National Environmental Research Institute, NERI Technical Report 325: 57 pp.
 
(24) Environment Canada (1995). Guidance document on measurement of toxi ­
city test precision using control sediments spiked with a reference toxicant. 
Environmental Protection Series Report EPS 1/RM/30.  
(25) EPPO (2003). Environmental Risk Assessment scheme for plant protection 
products. Soil organisms and functions, EPPO (European Plant Protection 
Organization) Standards, Bull, OEPP/EPPO 33: 195-208.  
(26) Franke C (1996). How meaningful is the bioconcentration factor for risk 
assessment? Chemosphere 32: 1897-1905.  
(27) Franke C, Studinger G, Berger G, Böhling S, Bruckmann U, 
Cohors-Fresenborg D, Jöhncke U (1994). The assessment of bioaccumula ­
tion. Chemosphere 29: 1501-1514.  
(28) Füll C (1996). Bioakkumulation und Metabolismus von -1,2,3,4,5,6- 
Hexachlorcyclohexan (Lindan) und 2-(2,4-Dichlorphenoxy)-propionsäure 
(Dichlorprop) beim Regenwurm  Lumbricus rubellus  (Oligochaeta, Lumbri ­
cidae). Dissertation University Mainz, 156 S.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1308
 
(29) Füll C, Schulte C, Kula C (2003). Bewertung der Auswirkungen von Pflan ­
zenschutzmitteln auf Regenwürmer. UWSF – Z. Umweltchem, Ökotox. 15: 
78-84.  
(30) Gabric A.J, Connell DW, Bell PRF (1990). A kinetic model for bioconcen ­
tration of lipophilic compounds by oligochaetes. Wat. Res. 24: 1225-1231.  
(31) Gardner WS, Frez WA, Cichocki EA, Parrish CC (1985). Micromethods for 
lipids in aquatic invertebrates. Limnology and Oceanography 30: 1099- 1105.
 
(32) Hawker DW and Connell DW (1988). Influence of partition coefficient of 
lipophilic compounds on bioconcentration kinetics with fish. Wat. Res. 22: 
701-707.  
(33) Hund-Rinke K and Wiechering H (2000). Earthworm avoidance test for soil 
assessments: An alternative for acute and reproduction tests. J. Soils Sedi ­
ments 1: 15-20.  
(34) Hund-Rinke K, Römbke J, Riepert F, Achazi R (2000). Beurteilung der 
Lebensraumfunktion von Böden mit Hilfe von Regenwurmtests. In: Toxi ­
kologische Beurteilung von Böden. Heiden, S., Erb, R., Dott, W. & Eisen ­
traeger, A. (eds.), Spektrum Verl., Heidelberg, 59-81.  
(35) ISO 11268-2 (1998) Soil Quality – Effects of pollutants on earthworms 
(Eisenia fetida ). Part 2: Determination of effects on reproduction.  
(36) Jaenike J (1982). “ Eisenia foetida ” is two biological species. Megadrilogica 
4: 6-8.  
(37) Jager T (1998). Mechanistic approach for estimating bioconcentration of 
organic chemicals in earthworms (Oligochaeta). Environ. Toxicol. Chem. 17: 2080-2090.
 
(38) Jager T, Sanchez PA, Muijs B, van der Welde E, Posthuma L (2000). 
Toxicokinetics of polycyclic aromatic hydrocarbons in  Eisenia andrei  
(Oligochaeta) using spiked soil. Environ. Toxicol. Chem. 19: 953-961.  
(39) Jager T, Baerselman R, Dijkman E, De Groot AC, Hogendoorn EA, DeJong 
A, Kruitbosch JAW, Peijnenburg W J G. M (2003a). Availability of poly ­
cyclic aromatic hydrocarbons to earthworms ( Eisenia andrei , Oligochaeta) 
in field-polluted soils and soil-sediment mixtures. Environ. Toxicol. Chem. 
22: 767-775.  
(40) Jager T, Fleuren RLJ, Hoogendoorn E, de Korte G (2003b). Elucidating the 
routes of exposure for organic chemicals in the earthworm,  Eisenia andrei  
(Oligochaeta). Environ. Sci. Technol. 37: 3399-3404.  
(41) Janssen MPM, Bruins A, De Vries TH, Van Straalen NM (1991). Compa ­
rison of cadmium kinetics in four soil arthropod species. Arch. Environ. Contam. Toxicol. 20: 305-312.
 
(42) Kasprzak K (1982). Review of enchytraeid community structure and func ­
tion in agricultural ecosystems. Pedobiologia 23: 217-232.  
(43) Khalil AM (1990). Aufnahme und Metabolismus von  14 C-Hexachlorbenzol 
und  14 C-Pentachlornitrobenzol in Regenwürmern. Dissertation University 
München, 137 S.  
(44) Landrum PF (1989). Bioavailability and toxicokinetics of polycyclic 
aromatic hydrocarbons sorbed to sediments for the amphipod  Pontoporeia 
hoyi.  Environ. Sci. Toxicol. 23: 588-595.  
(45) Marinussen MPJC, Van der Zee SEATM, De Haan FA (1997). Cu accu ­
mulation in  Lumbricus rubellus  under laboratory conditions compared with 
accumulation under field conditions. Ecotox. Environ. Safety 36: 17-26.  
(46) Mount DR, Dawson TD, Burkhard LP (1999). Implications of gut purging 
for tissue residues determined in bioaccumulation testing of sediment with  
Lumbriculus variegates.  Environ. Toxicol. Chem. 18: 1244-1249.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1309
 
(47) Nendza M (1991). QSARs of bioaccumulation: Validity assessment of log 
K ow /log BCF correlations, In: R. Nagel and R. Loskill (eds.): Bioaccumu ­
lation in aquatic systems, Contributions to the assessment, Proceedings of an international workshop, Berlin 1990, VCH, Weinheim.
 
(48) Šā pielikuma C.8. noda ļa “Toksicit ātes noteikšana sliek ām”. 
(49) Šā pielikuma C.13. noda ļa “Biokoncentr ācija – caurpl ūdes tests ar ziv īm”. 
(50) Šā pielikuma C.21. noda ļa “Augsnes mikroorganismi – sl āpekļa transform ā­
cijas tests”.  
(51) OECD (2004a),  Enchytraeid  reproduction test, Test Guideline No. 220, 
Guidelines for the testing of chemicals, OECD, Paris.  
(52) Oecd (2004b), Earthworm reproduction test ( Eisenia fetida /Eisenia Andrei ), 
Test Guideline No. 222, Guidelines for the testing of chemicals, OECD, 
Paris.  
(53) OECD (2008), Bioaccumulation in Sediment-dwelling Benthic  Oligochates , 
Test Guideline No. 315, Guidelines for the testing of chemicals, OECD, Paris.
 
(54) Petersen H and Luxton M (1982). A comparative analysis of soil fauna 
populations and their role in decomposition processes. Oikos 39: 287-388.  
(55) Phillips DJH (1993). Bioaccumulation. In: Handbook of Ecotoxicology Vol. 
1. Calow P. (ed.). Blackwell Scientific Publ., Oxford. 378-396.  
(56) Pflugmacher J (1992). Struktur-Aktivitätsbestimmungen (QSAR) zwischen 
der Konzentration von Pflanzenschutzmitteln und dem Octanol-Wasser- 
Koeffzienten UWSF- Z. Umweltchem. Ökotox. 4: 77-81.  
(57) Posthuma L, Weltje L, Anton-Sanchez FA (1996). Joint toxic effects of 
cadmium and pyrene on reproduction and growth of the earthworm  Eisenia 
fetida.  RIVM Report No. 607506001, Bilthoven.  
(58) Randall RC, Lee II H, Ozretich RJ, Lake JL, Pruell RJ (1991). Evaluation 
of selected lipid methods for normalising pollutant bioaccumulation. Envi ­
ron.Toxicol. Chem. 10: 1431-1436.  
(59) Römbke J, Egele, P, Füll C (1998). Literaturstudie über Bioakkumulation ­
stests mit Oligochaeten im terrestrischen Medium. UBA-Texte 28/98, 84 S.  
(60) Römbke J and Moser Th (1999). Organisation and performance of an 
international ring-test for the validation of the Enchytraeid reproduction test. UBA-Texte 4/99: 373 pp.
 
(61) Römbke J, Riepert F, Achazi R (2000). Enchytraeen als Testorganismen, In: 
Toxikologische Beurteilung von Böden. Heiden, S., Erb, R., Dott, W. & 
Eisentraeger, A. (eds.). Spektrum Verl., Heidelberg. 105-129.  
(62) Romijn CA.FM, Luttik R, Van De Meent D, Slooff W,Canton JH (1993). 
Presentation of a General Algorithm to Include Effect Assessment on Secondary Poisoning in the Derivation of Environmental Quality Criteria, 
Part 2: Terrestrial food chains. Ecotox. Envir. Safety 27: 107-127.
 
(63) Sample BE, Suter DW, Beauchamp JJ, Efroymson RA (1999). 
Literature-derived bioaccumulation models for earthworms: Development and validation. Environ. Toxicol. Chem. 18: 2110-2120.
 
(64) Schlosser H-J and Riepert F (1992). Entwicklung eines Prüfverfahrens für 
Chemikalien an Bodenraubmilben (Gamasina), Teil 2: Erste Ergebnisse mit Lindan und Kaliumdichromat in subletaler Dosierung. Zool. Beitr. NF 34: 413-433.
 
(65) Schmelz R and Collado R (1999).  Enchytraeus luxuriosus  sp. nov., a new 
terrestrial oligochaete species (Enchytraeide, Clitellata, Annelida). Carolinea 
57: 93-100.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1310
 
(66) Sims R W and Gerard BM (1985). Earthworms, In: Kermack, D. M. & 
Barnes, R. S. K. (Hrsg.): Synopses of the British Fauna (New Series) No. 
31. 171 S. London: E. J. Brill/Dr. W. Backhuys.  
(67) Sousa JP, Loureiro S, Pieper S, Frost M, Kratz W, Nogueira AJA, Soares 
AMVM (2000). Soil and plant diet exposure routes and toxicokinetics of lindane in a terrestrial isopod. Environ. Toxicol. Chem. 19: 2557-2563.
 
(68) Spacie A and Hamelink JL (1982). Alternative models for describing the 
bioconcentration of organics in fish. Environ. Toxicol. Chem. 1, 309-320.  
(69) Stephenson GL, Kaushik A, Kaushik NK, Solomon KR, Steele T, Scrog ­
gins RP (1998). Use of an avoidance-response test to assess the toxicity of contaminated soils to earthworms. In: Advances in earthworm ecotoxico ­
logy. S. Sheppard, J. Bembridge, M. Holmstrup, L. Posthuma (eds.). Setac 
Press, Pensacola, 67-81.
 
(70) Sterenborg I, Vork NA, Verkade SK, Van Gestel CAM, Van Straalen NM 
(2003). Dietary zinc reduces uptake but not metallothionein binding and elimination of cadmium in the springtail  Orchesella cincta.  Environ. 
Toxicol. Chemistry 22: 1167-1171.
 
(71) UBA (Umweltbundesamt) (1991). Bioakkumulation - Bewertungskonzept 
und Strategien im Gesetzesvollzug. UBA-Texte 42/91. Berlin.  
(72) US EPA (2000). Methods for measuring the toxicity and bioaccumulation 
of sediment-associated contaminants with freshwater invertebrates. Second 
Edition, EPA 600/R-99/064, US, Environmental Protection Agency, Duluth, 
MN, March 2000.  
(73) Van Brummelen TC and Van Straalen NM (1996). Uptake and elimination 
of benzo(a)pyrene in the terrestrial isopod  Porcellio scaber.  Arch. Environ. 
Contam. Toxicol. 31: 277-285.  
(74) Van Gestel CAM. (1992). The influence of soil characteristics on the toxi ­
city of chemicals for earthworms; a review, In: Ecotoxicology of Earth ­
worms (Ed. Becker, H, Edwards, PJ, Greig-Smith, PW & Heimbach, F). Intercept Press, Andover (GB).
 
(75) Van Gestel CA and Ma W-C (1990). An approach to quantitative 
structure-activity relationships (QSARs) in earthworm toxicity studies. 
Chemosphere 21: 1023-1033.  
(76) Van Straalen NM, Donker MH, Vijver MG, van Gestel CAM (2005). 
Bioavailability of contaminants estimated from uptake rates into soil inver ­
tebrates. Environmental Pollution 136: 409-417.  
(77) Venter JM and Reinecke AJ (1988). The life-cycle of the compost-worm  
Eisenia fetida  (Oligochaeta). South African J. Zool. 23: 161-165.  
(78) Vijver MG, Vink JPM, Jager T, Wolterbeek HT, van Straalen NM, van 
Gestel CAM (2005). Biphasic elimination and uptake kinetics of Zn and Cd in the earthworm  Lumbricus rubellus  exposed to contaminated floodplain 
soil. Soil Biol, Biochem. 37: 1843-1851.
 
(79) Widianarko B and Van Straalen NM (1996). Toxicokinetics-based survival 
analysis in bioassays using nonpersistent chemicals, Environ. Toxicol. Chem. 15: 402-406.
 ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1311
 
1. papildin ājums  
DEFINĪCIJAS  
Bioakumul ācija ir testējamās ķīmiskās vielas koncentr ācijas pieaugums orga ­
nismā vai uz tā attiecībā pret testējamās ķīmiskās vielas koncentr āciju apkārtējā 
barotnē. Bioakumul ācija izriet gan no biokoncentr ācijas, gan biopalielin āšanās 
procesa (sk. turpm āk). 
Biokoncentr ācija ir testējamās ķīmiskās vielas koncentr ācijas pieaugums orga ­
nismā vai uz tā, ko izraisa ķīmiskās vielas uz ņemšana tikai no apk ārtējās barotnes 
(t. i., caur ķermeņa virsmu un uz ņemto augsni), attiec ībā pret testējamās ķīmiskās 
vielas koncentr āciju apkārtējā barotnē. 
Biopalielin āšanās ir testējamās ķīmiskās vielas koncentr ācijas pieaugums orga ­
nismā vai uz tā, ko galvenok ārt izraisa pies ārņotas barības vai laup ījuma uzņem­ 
šana, attiec ībā pret testējamās ķīmiskās vielas koncentr āciju barībā vai laupījumā. 
Biopalielin āšanās var novest pie test ējamās vielas p ārvietošanās vai akumul ācijas 
barošanās tīklos.  
Testējamās ķīmiskās vielas  noārdīšanās ir šīs ķīmiskās vielas zudums no test ē­ 
šanas organisma audiem, pateicoties akt īviem vai pas īviem procesiem, kas notiek 
neatkarīgi no test ējamās vielas kl ātesības vai nees ības apkārtējā barotnē. 
Bioakumul ācijas koeficients  (BAF) šā bioakumul ācijas testa jebkur ā uzņem­ 
šanas fāzes laikā ir testējamās ķīmiskās vielas koncentr ācija testēšanas organism ā 
vai uz tā (C  a g/kg  –1 tārpu saussvara), ko dala ar test ējamās ķīmiskās vielas 
koncentrāciju apkārtējā barotnē (C  s kā g/kg  –1 augsnes saussvara);  BAF  vienības 
ir kg augsnes/kg  –1 tārpu. 
Stabila st āvokļa bioakumul ācijas koeficients  (BAF  ss ) ir BAF  stabilā stāvoklī un 
būtiski nemain ās ilgākā laikposm ā, šajā laikā nemainoties test ējamās ķīmiskās 
vielas koncentr ācijai apkārtējā barotnē (C s kā g/kg  –1 augsnes saussvara).  
Bioakumul ācijas koeficienti , kas aprēķināti tieši no augsnes uz ņemšanas ātruma 
konstantes un no ārdīšanās ātruma konstantes (k  s un k  e , sk. turpm āk) attiecības, ir  
kinētiskās bioakumul ācijas koeficients ( BAF  K ). 
Biocenozes un augsnes akumul ācijas koeficients  (BSAF ) ir testējamās ķīmiskās 
vielas ar taukiem normaliz ēta koncentr ācija testēšanas organism ā vai uz t ā, ko 
dala ar test ējamās ķīmiskās vielas ar organisko oglekli normaliz ētu koncentr āciju 
augsnē stabilā stāvoklī. Pēc tam C  a izsaka kā g/kg  –1 organisma tauku satura, 
savukārt C  s izsaka kā g/kg  –1 augsnes organisk ā oglekļa satura;  BSAF  vienības 
ir kg organisk ā oglekļa/kg  –1 tauku.  
Plato  vai stabils st āvoklis  ir līdzsvars starp uz ņemšanas un no ārdīšanās proce­
siem, kas notiek vienlaikus ekspoz īcijas fāzē. BAF  grafiskaj ā attēlojumā stabils 
stāvoklis pret laiku ir sasniegts tad, kad l īkne kļūst paralēla laika asij un tr īs 
secīgas BAF  analīzes paraugiem, kas ņemti vismaz divu dienu interv ālos, savā 
starpā sakrīt vismaz ± 20 % robež ās, un starp trijiem paraugu ņemšanas perio ­
diem nav statistiski b ūtisku atšķirību. Testējamām ķīmiskajām vielām, ko uzņem 
lēni, piemērotāki intervāli ir septi ņas dienas (49).  
Organisk ā oglekļa un ūdens sadal īšanās koeficients  (K  oc ) ir ķīmiskās vielas 
koncentrācijas augsnes organisk ā oglekļa daļā vai uz t ās un ķīmiskās vielas 
koncentrācijas ūdenī attiecība līdzsvara st āvoklī. 
Oktanola un ūdens sadal īšanās koeficients  (K  ow ) ir ķīmiskās vielas š ķīdības 
n-oktanol ā un ūdenī attiecība līdzsvara st āvoklī, ko dažreiz izsaka ar ī kā P ow . K ow 
logaritmu (log K  ow ) izmanto k ā rādītāju ķīmiskās vielas bioakumul ācijas spējai 
ūdens organismos.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1312
 
Uzņemšanas vai ekspoz īcijas fāze ir laiks, kur ā testēšanas organismi ir pak ļauti 
testējamās ķīmiskās vielas iedarb ībai. 
Augsnes uz ņemšanas ātruma konstante  (k s ) ir skaitlisks lielums, kas apraksta 
testējamās vielas koncentr ācijas test ēšanas organism ā vai uz t ā palielināšanās 
ātrumu, ko izraisa uz ņemšanas no augsnes f āze. k  s izsaka g augsnes/kg  –1 tārpu 
dienā. 
Noārdīšanās fāze ir laiks p ēc testēšanas organismu p ārvietošanas no pies ārņotas 
barotnes uz barotni bez test ējamās vielas, kura laik ā pēta ķīmiskās vielas no ārdī­ 
šanos (vai neto zudumu) test ēšanas organismos.  
Noārdīšanās ātruma konstante  (k e ) ir skaitlisks lielums, kas apraksta test ējamās 
vielas koncentr ācijas testēšanas organism ā vai uz t ā samazināšanās ātrumu pēc 
testēšanas organismu p ārvietošanas no barotnes, kura satur test ējamo vielu, uz 
barotni bez ķīmiskajām vielām. k  e izsaka uz dienu (d  –1 ). 
Testējamā ķīmiskā viela  ir jebkāda viela vai mais ījums, ko test ē, izmantojot šo 
testēšanas metodi.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1313
 
2. papildin ājums  
Uzņemšanas un no ārdīšanās parametru apr ēķināšana  
Bioakumul ācijas testa galvenais m ērķparametrs ir bioakumul ācijas koeficients 
(turpmāk – BAF ). Noteikto  BAF  var aprēķināt, dalot koncentr āciju testēšanas 
organismā (C  a ) ar koncentr āciju augsn ē (C  s ) stabilā stāvoklī. Ja stabilu st āvokli 
nesasniedz uz ņemšanas f āzē, stabila st āvokļa bioakumul ācijas koeficienta 
(turpmāk – BAFss ) vietā no ātrumu konstant ēm aprēķina kinētiskās bioakumul ā­
cijas koeficientu (turpm āk – BAF  K ). Tomēr jānorāda, vai  BAF  pamatā ir koncen ­
trācijas stabil ā stāvoklī vai ne.  
Parasti  BAF  K , augsnes uz ņemšanas ātruma konstanti (k  s ) un noārdīšanās ātruma 
konstanti (k  e ) iegūst, izmantojot neline āras parametru apr ēķināšanas metodes 
datorā, piemēram, pamatojoties uz mode ļiem, kas aprakst īti atsaucē (68). Ja 
tiek ievad īts secīgu laika koncentr āciju datu kopums un vien ādojumu mode ļi: 
C a ¼ k s 
k e Ü C s ð1 Ä e –k e t Þ 0 < t < t  c (1. vienādojums)  
vai 
C a ¼ k s 
k e Ü C s ðe –k e ðtÄtcÞ Ä e –k e t Þ t > t  c (2. vienādojums)  
kur: 
C a = ķīmiskās vielas koncentr ācija tārpos (g/kg  –1 mitrā svara vai saussvara);  
k s = uzņemšanas ātruma konstante audos (g augsnes/kg  –1 tārpu dienā); 
C s = ķīmiskās vielas koncentr ācija augsn ē (g/kg  –1 mitrā svara vai saussvara);  
k e = noārdīšanās ātruma konstante (uz dienu);  
t c = laiks uz ņemšanas f āzes beigās, 
šīs datorprogrammas apr ēķina BAF  K , k s un k  e vērtības. 
Ja pamatkoncentr ācija iedarb ībai nepak ļautos tārpos, piem ēram, 0. dien ā, būtiski 
atšķiras no nulles (t ā tas var b ūt, piemēram, metālu gadījumā), šī pamatkoncen ­
trācija (C  a,0 ) ir jāietver šajos vien ādojumos, proti, š ādi: 
C a ¼ C a;0 þ k s 
k e Ü C s ð1 Ä e –k e t Þ 0 < t < t  c (3. vienādojums)  
un 
C a ¼ C a;0 þ k s 
k e Ü C s ðe –k e ðtÄtcÞ Ä e –k e t Þ t > t  c (4. vienādojums)  
Gadījumos, kad tiek nov ērota testējamās ķīmiskās vielas koncentr ācijas būtiska 
samazināšanās augsnē uzņemšanas f āzes laikā, var izmantot š ādus mode ļus, 
piemēram, atsauce (67) un (79): 
C s ¼ C 0 ðe –k 0 t Þ (5. vienādojums)  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1314
 
kur: 
C s = ķīmiskās vielas koncentr ācija augsn ē (g/kg  –1 mitrā svara vai saussvara);  
k 0 = degrad ācijas ātruma konstante augsn ē (uz dienu);  
C 0 = ķīmiskās vielas s ākotnējā koncentr ācija augsn ē (g/kg  –1 mitrā svara vai 
saussvara); 
C a ¼ k s 
k e Ä k 0 Ü ðe –k 0 t Ä e –k e t Þ 0 < t < t  c (6. vienādojums) 
C a ¼ k s 
k e Ä k 0 Ü e –k 0 tc Ä e –k e tc ä e ÄkðtÄtcÞ t > t  c (7. vienādojums)  
kur: 
C a = ķīmiskās vielas koncentr ācija tārpos (g/kg  –1 mitrā svara vai saussvara);  
k s = uzņemšanas ātruma konstante audos (g augsnes/kg t ārpu dienā); 
k 0 = degrad ācijas ātruma konstante augsn ē (uz dienu);  
k e = noārdīšanās ātruma konstante (uz dienu);  
t c = laiks uz ņemšanas f āzes beigās. 
Ja stabils st āvoklis tiek sasniegts uz ņemšanas f āzē (t. i., t = ∞), 1. vien ādojumu 
C a ¼ k s 
k e Ü C s ð1 Ä e –k e t Þ 0 < t < t  c (1. vienādojums)  
var reduc ēt šādi: 
C a ¼ k s 
k e Ü C s 
vai šādi: 
C a=C s ¼ k s=k e ¼ BAF  K (8. vienādojums)  
Tādā gadījumā k s /k e × C  s ir pieeja, k ā noteikt test ējamās vielas koncentr āciju 
tārpu audos stabil ā stāvoklī (C a,ss ). 
Biocenozes un augsnes akumul ācijas koeficientu (turpm āk – BSAF ) var aprēķināt 
šādi: 
BSAF ¼ BAF  K ä f oc 
f lip (9. vienādojums),  
kur f  oc ir augsnes organisk ā oglekļa daļa un f  lip ir tārpu tauku da ļa, ko abas ir 
vēlams noteikt no test ēšanas laik ā ņemtiem paraugiem, pamatojoties attiec īgi vai 
nu uz saussvaru, vai mitro svaru.  
Noārdīšanās kinētiku var model ēt, izmantojot no ārdīšanās fāzes datus un piem ē­
rojot turpm āk norādīto vienādojuma modeli un uz datoru pamatotu neline ārās 
parametru apr ēķināšanas metodi. Ja datu punkti, kas grafiski att ēloti attiec ībā 
pret laiku, nor āda uz test ējamās vielas koncentr ācijas dzīvniekos nep ārtrauktu 
eksponenci ālu samazin āšanos, var izmantot viena nodal ījuma modeli (9. vien ā­
dojums), lai aprakst ītu noārdīšanās gaitu laik ā. 
C a ðtÞ ¼ C a;ss Ü e –k e t (10. vienādojums)  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1315
 
Noārdīšanās procesi dažreiz, izr ādās, ir divfāzu, uzrādot C  a strauju samazin āšanos 
agrīnās fāzēs, kas pēc tam pāriet uz test ējamo vielu l ēnāku zudumu no ārdīšanās 
vēlākās fāzēs, piemēram, atsauce (27) un (68). Abas f āzes var interpret ēt ar 
pieņēmumu, ka organism ā ir divi atš ķirīgi nodalījumi, no kuriem test ējamā 
viela izzūd atšķirīgos ātrumos. Š ādos gadījumos jāizpēta konkrēta literatūra, 
piemēram, atsauce (38) (39) (40) un (78).  
Izmantojot iepriekš nor ādītos vienādojumu mode ļus, kinētikas parametrus (k  s un 
k e ) var aprēķināt arī vienā piegājienā, vienlaikus piem ērojot pirm ās kārtas kinē­
tikas modeli visiem datiem gan no uz ņemšanas, gan no ārdīšanās fāzes. Saist ībā ar 
metodi, kas ļautu apvienoti apr ēķināt uzņemšanas un no ārdīšanās ātruma 
konstantes, var atsaukties uz atsauci (41), (73) un (70). 
C a ¼ " 
K s 
K e · C s ð1 Ä e –k e t Þ Ü ðm ¼ 1Þ # 
þ " 
K s 
k e Ü C s ðe ÄK e ðtÄt c Þ Ä e –K e t Þ Ü ðm ¼ 2Þ # 
(11. vienādojums)  
Piezīme. Ja uzņemšanas un no ārdīšanās parametrus nosaka vienlaikus ar apvie ­
notajiem uz ņemšanas un no ārdīšanās datiem, “m” 11. vien ādojumā ir 
elements, kas ļauj datorprogrammai vien ādojuma apakšelementus 
iedalīt attiecīgās fāzes datu kop ām un pareizi veikt nov ērtējumu (m = 
1 uzņemšanas f āzei; m = 2 no ārdīšanās fāzei). 
Tomēr šie vien ādojumu mode ļi ir jāizmanto piesardz īgi, sevišķi ja testēšanas 
laikā mainās testējamās ķīmiskās vielas biolo ģiskā pieejamība vai (bio)no ārdī­ 
šanās spēja (sk., piem ēram, atsauci (79).)  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1316
 
3. papildin ājums  
AUGSNES BIOAKUMUL ĀCIJAS TESTU GRAFIKA PIEM ĒRI 
Tests ar sliek ām 
a) Uzņemšanas f āze ar asto ņu paraugu ņemšanas datumiem, ko izmanto kin ē­
tikas aprēķiniem  
Diena Darb ība 
– 6 Sagatavot ās augsnes kondicion ēšana 48 h. 
– 4 Augsnes da ļas piesātināšana ar test ējamās ķīmiskās vielas 
šķīdumu; šķīdinātāja, ja lietots, iztvaikošana; samais īšana ar 
augsnes sast āvdaļām; augsnes sadal īšana testēšanas traukos; l īdz­
svara iest āšanās testēšanas apst ākļos četras dienas (tr īs nedēļas ar 
metālu piesātinātai augsnei). 
– 3 līdz – 1 Test ēšanas organismu iz ņemšana no kult ūras aklimatiz ācijai; 
augsnes sast āvdaļu sagatavošana un mitrin āšana. 
0 Temperat ūras un augsnes pH noteikšana; augsnes paraugu 
paņemšana no apstr ādātajiem traukiem un š ķīdinātāju kontroles 
traukiem, lai noteiktu test ējamās ķīmiskās vielas koncentr āciju; 
barības devas pievienošana; t ārpu svēršana un sadal īšana pēc 
nejaušības principa pa test ēšanas traukiem; pietiekamu t ārpu 
apakšparaugu patur ēšana, lai noteiktu anal ītiskās pamatv ērtības, 
mitro un saussvaru un tauku saturu; visu test ēšanas trauku sv ēr­ 
šana, lai kontrol ētu augsnes mitrumu; gaisa padeves kontrole, ja 
izmanto sl ēgtu testēšanas sist ēmu. 
1 Gaisa padeves kontrole, t ārpu darbības un temperat ūras reģistrē­ 
šana; augsnes un t ārpu paraugu ņemšana, lai noteiktu test ējamās 
vielas koncentr āciju. 
2 T āpat kā 1. diena. 
3 Gaisa padeves, t ārpu darbības un temperat ūras kontrole. 
4 T āpat kā 1. diena. 
5–6 T āpat kā 3. diena. 
7 T āpat kā 1. diena; bar ības devas pievienošana; augsnes mitruma 
kontrole, atk ārtoti nosverot test ēšanas traukus un kompens ējot 
iztvaikojušo ūdeni. 
8–9 T āpat kā 3. diena. 
10 T āpat kā 1. diena. 
11–13 T āpat kā 3. diena. 
14 T āpat kā 1. diena; bar ības devas pievienošana; augsnes mitruma 
kontrole, atk ārtoti nosverot test ēšanas traukus un kompens ējot 
iztvaikojušo ūdeni. 
15–16 T āpat kā 3. diena. 
17 T āpat kā 1. diena. 
18–20 T āpat kā 3. diena.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1317
 
Diena Darb ība 
21 T āpat kā 1. diena; temperat ūras un augsnes pH noteikšana; 
augsnes mitruma kontrole, atk ārtoti nosverot test ēšanas traukus; 
uzņemšanas f āzes beigas; t ārpu pārvietošana no atlikušajiem 
apstrādātajiem atk ārtojumiem uz traukiem ar t īru augsni, lai 
sāktu noārdīšanās fāzi (bez zarnu izt īrīšanas); augsnes un t ārpu 
paraugu ņemšana no š ķīdinātāja kontroles traukiem. 
Pirmsekspoz īcijas darb ības (līdzsvara iest āšanās fāze) jāparedz, 
ņemot vērā testējamās ķīmiskās vielas īpašības. 
Trešās dienas darb ības ir jāveic katru dienu (vismaz darbdien ās). 
b) Noārdīšanās fāze 
Diena Darb ība 
– 6 Augsnes sast āvdaļu sagatavošana un mitrin āšana; sagatavot ās 
augsnes kondicion ēšana 48 h. 
– 4 Augsnes sast āvdaļu samaisīšana; augsnes sadal īšana pa test ēšanas 
traukiem; inkub ācija testa apst ākļos četras dienas. 
0 (uzņemšanas f āzes 
beigas) Temperat ūras un augsnes pH noteikšana; t ārpu svēršana un sada ­
līšana pēc nejaušības principa pa test ēšanas traukiem; bar ības 
devas pievienošana; t ārpu pārvietošana no atlikušajiem apstr ādā­
tajiem atk ārtojumiem uz traukiem ar t īru augsni; augsnes un t ārpu 
paraugu ņemšana p ēc 4–6 h, lai noteiktu test ējamās ķīmiskās 
vielas koncentr āciju. 
1 Gaisa padeves kontrole, t ārpu darbības un temperat ūras reģistrē­ 
šana; augsnes un t ārpu paraugu ņemšana, lai noteiktu test ējamās 
ķīmiskās vielas koncentr āciju. 
2 T āpat kā 1. diena. 
3 Gaisa padeves, t ārpu darbības un temperat ūras kontrole. 
4 T āpat kā 1. diena. 
5–6 T āpat kā 3. diena. 
7 T āpat kā 1. diena; bar ības devas pievienošana; augsnes mitruma 
kontrole, atk ārtoti nosverot test ēšanas traukus un kompens ējot 
iztvaikojušo ūdeni. 
8–9 T āpat kā 3. diena. 
10 T āpat kā 1. diena. 
11–13 T āpat kā 3. diena. 
14 T āpat kā 1. diena; bar ības devas pievienošana; augsnes mitruma 
kontrole, atk ārtoti nosverot test ēšanas traukus un kompens ējot 
iztvaikojušo ūdeni. 
15–16 T āpat kā 3. diena. 
17 T āpat kā 1. diena.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1318
 
Diena Darb ība 
18–20 T āpat kā 3. diena. 
21 T āpat kā 1. diena; temperat ūras un augsnes pH noteikšana; 
augsnes mitruma kontrole, atk ārtoti nosverot test ēšanas traukus; 
augsnes un t ārpu paraugu ņemšana no š ķīdinātāja kontroles trau ­
kiem. 
Augsne pirms no ārdīšanās fāzes sākuma jāsagatavo t āpat kā 
pirms uzņemšanas f āzes. 
Trešās dienas darb ības ir jāveic katru dienu (vismaz darbdien ās). 
Tests ar enhitre īdiem  
a) Uzņemšanas f āze ar asto ņu paraugu ņemšanas datumiem, ko izmanto kin ē­
tikas aprēķiniem  
Diena Darb ība 
– 6 Sagatavot ās augsnes kondicion ēšana 48 h. 
– 4 Augsnes da ļas piesātināšana ar test ējamās ķīmiskās vielas 
šķīdumu; šķīdinātāja, ja lietots, iztvaikošana; samais īšana ar 
augsnes sast āvdaļām; augsnes sadal īšana testēšanas traukos; l īdz­
svara iest āšanās testēšanas apst ākļos četras dienas (tr īs nedēļas ar 
metālu piesātinātai augsnei). 
– 3 līdz – 1 Test ēšanas organismu iz ņemšana no kult ūras aklimatiz ācijai; 
augsnes sast āvdaļu sagatavošana un mitrin āšana. 
0 Temperat ūras un augsnes pH noteikšana; augsnes paraugu 
paņemšana no apstr ādātajiem traukiem un š ķīdinātāju kontroles 
traukiem, lai noteiktu test ējamās ķīmiskās vielas koncentr āciju; 
barības devas pievienošana augsnei; t ārpu svēršana un sadal īšana 
pēc nejaušības principa pa test ēšanas traukiem; pietiekamu t ārpu 
apakšparaugu patur ēšana, lai noteiktu anal ītiskās pamatv ērtības, 
mitro un saussvaru un tauku saturu; visu test ēšanas trauku sv ēr­ 
šana, lai kontrol ētu augsnes mitrumu; gaisa padeves kontrole, ja 
izmanto sl ēgtu testēšanas sist ēmu. 
1 Gaisa padeves kontrole, t ārpu darbības un temperat ūras reģistrē­ 
šana; augsnes un t ārpu paraugu ņemšana, lai noteiktu test ējamās 
vielas koncentr āciju. 
2 T āpat kā 1. diena. 
3 Gaisa padeves, t ārpu darbības un temperat ūras kontrole. 
4 T āpat kā 1. diena. 
5–6 T āpat kā 3. diena. 
7 T āpat kā 1. diena; bar ības devas pievienošana augsnei; augsnes 
mitruma kontrole, atk ārtoti nosverot test ēšanas traukus un 
kompensējot iztvaikojušo ūdeni. 
9 T āpat kā 1. diena. 
10 T āpat kā 3. diena.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1319
 
Diena Darb ība 
11 T āpat kā 1. diena. 
12–13 T āpat kā 3. diena. 
14 T āpat kā 1. diena; bar ības devas pievienošana augsnei; tempera ­
tūras un augsnes pH noteikšana; augsnes mitruma kontrole, atk ār­
toti nosverot test ēšanas traukus; uz ņemšanas f āzes beigas; t ārpu 
pārvietošana no atlikušajiem apstr ādātajiem atk ārtojumiem uz 
traukiem ar t īru augsni, lai s āktu noārdīšanās fāzi (bez zarnu 
iztīrīšanas); augsnes un t ārpu paraugu ņemšana no š ķīdinātāja 
kontroles traukiem. 
Pirmsekspoz īcijas darb ības (līdzsvara iest āšanās fāze) jāparedz, 
ņemot vērā testējamās ķīmiskās vielas īpašības. 
Trešās dienas darb ības ir jāveic katru dienu (vismaz darbdien ās). ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1320
 
4. papildin ājums  
Mākslīga augsne – sagatavošanas un glab āšanas ieteikumi  
Tā kā visu gadu var neb ūt pieejamas dab īgas augsnes no konkr ēta avota un t ā kā 
vietējie organismi, k ā arī mikropies ārņotāju klātesība var ietekm ēt testēšanu, šajā 
testā ir ieteicams izmantot m ākslīgu substr ātu, proti, m ākslīgu augsni saska ņā ar 
šā pielikuma C.8. noda ļu “Toksicit ātes noteikšana sliek ām”(48). Vair ākas testē­ 
šanas sugas sp ēj izdzīvot, augt un vairoties š ādā augsnē, turklāt ir nodrošin āta 
pēc iespējas lielāka standartiz ācija, kā arī testēšanas un kultiv ēšanas apst ākļu 
salīdzināmība laboratorijas ietvaros un starp laboratorij ām. 
Augsnes sast āvdaļas 
Kūdra 10 % Sfagnu k ūdra saska ņā ar ESAO Pamatnos ­
tādnēm Nr. 207 (48). 
Kvarca smiltis 70 % R ūpnieciskās kvarca smiltis (izž āvētas ar 
gaisu); da ļiņu izmērs: vairāk nekā 50 % 
daļiņu jābūt 50–200 μm diapazon ā, bet 
visām daļiņām jābūt ≤ 2 mm. 
Kaolīna māli 20 % Kaolin īta saturs: ≥ 30 %. 
Kalcija karbon āts ≤ 1 % CaCO  3 , pulveriz ēts, ķīmiski tīrs. 
Ir iespējams arī samazināt mākslīgās augsnes organisk ā oglekļa saturu, piem ēram, 
samazinot k ūdras saturu l īdz 4–5 % no sausas augsnes un attiec īgi palielinot 
smilšu saturu. Š ādi samazinot organisk ā oglekļa saturu, var samazin āt testējamās 
ķīmiskās vielas adsorbcijas iesp ējas augsn ē (organiskaj ā ogleklī) un palielin āt 
testējamās ķīmiskās vielas pieejam ību tārpiem (74). Ir pier ādīts, ka  Enchytraeus 
albidus  un Eisenia fetida  var nodrošin āt atbilstību derīguma krit ērijiem par vairo ­ 
šanos, ja tos test ē lauka augsn ē ar zemāku organisk ā oglekļa saturu, piem ēram, 
2,7 % (33) (61), k ā arī ir gūta pieredze, ka to var pan ākt arī ar mākslīgu augsni, 
kuras kūdras saturs ir 5 %.  
Sagatavošana  
Augsnes saus ās sastāvdaļas rūpīgi samaisa (piem ēram, liela izm ēra laboratorijas 
maisītājā). Tas jādara aptuveni vienu ned ēļu pirms testa s ākšanas. Samais ītās 
augsnes saus ās sastāvdaļas ir jāmitrina ar dejoniz ētu ūdeni vismaz 48 h pirms 
testējamās vielas pievienošanas, lai l īdzsvarotu/stabiliz ētu skābumu. Lai noteiktu 
pH, izmanto augsnes un 1 M KCl š ķīduma mais ījumu 1:5 attiec ībā. Ja pH v ērtība 
nav vajadz īgajā diapazon ā (6,0 ± 0,5), augsnei pievieno pietiekamu daudzumu 
CaCO  3 vai sagatavo jaunu augsnes s ēriju. 
Mākslīgas augsnes maksim ālo ūdens aiztures sp ēju (turpm āk – WHC ) nosaka 
saskaņā ar ISO 11268-2 (35). Vismaz divas dienas pirms testa s ākšanas sauso 
mākslīgo augsni mitrina, pievienojot pietiekami daudz dejoniz ēta vai rekonsti ­
tuēta ūdens, lai ieg ūtu aptuveni pusi no gal īgā ūdens satura. Gal īgajam ūdens 
saturam j ābūt 40–60 % no maksim ālās WHC . Testēšanas sākumā iepriekš sami ­
trināto augsni sadala t ādā skaitā daļu, cik daudz ir test ēšanas koncentr āciju un 
testēšanā izmantoto kontroles trauku, un mitruma saturu kori ģē 40–60 % apm ērā 
no maksim ālās ūdens aiztures sp ējas (turpm āk – WHC  max ), izmantojot test ējamās 
vielas šķīdumu un/vai pievienojot dejoniz ētu vai rekonstitu ētu ūdeni. Mitruma 
saturu nosaka test ēšanas sākumā un beig ās (pie 105 °C). Tam j ābūt optimāli 
piemērotam sugu vajadz ībām (mitruma saturu var p ārbaudīt arī šādi: kad augsni 
maigi saspiež rok ā, starp pirkstiem j āparādās mazām ūdens pilītēm). ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1321
 
Glabāšana  
Mākslīgās augsnes saus ās sastāvdaļas var uzglab āt istabas temperat ūrā līdz 
izmantošanai. Sagatavoto, iepriekš samitrin āto augsni var uzglab āt vēsā vietā 
ne ilgāk kā trīs dienas pirms t ās piesātināšanas. Jācenšas pēc iespējas samazin āt 
ūdens iztvaikošanu. Ar test ējamo vielu pies ātināta augsne ir j āizmanto nekav ējo­
ties, ja vien nav pieejama inform ācija, kas nor āda, ka konkr ēto augsni var 
uzglabāt un ka tas neietekm ē testējamās vielas toksicit āti un biolo ģisko pieeja ­
mību. Pēc tam pies ātinātās augsnes paraugus var uzglab āt konkrētajai testējamajai 
vielai ieteiktajos apst ākļos līdz analīzes veikšanai.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1322
 
5. papildin ājums  
Sauszemes mazsart ārpu sugas, kas ir ieteicamas testiem par bioakumul āciju 
no augsnes  
Sliekas  
Ieteicamā testēšanas suga ir  Eisenia fetida  (Savigny , 1826. gads), kas pieder īga 
Lumbricidae  dzimtai. Kopš 1972. gada t ā ir iedalīta divās apakšsug ās (Eisenia 
fetida  un Eisenia andrei  (10)). Saska ņā ar Jaenike  (36) tās ir īstas, atseviš ķas 
sugas.  Eisenia fetida  var viegli atpaz īt pēc tās gaiši dzeltenaj ām starpposmu 
svītrām, savuk ārt Eisenia andrei  ir vienveid īga, tumši sarkana kr āsa. Sākotnēji 
šīs sugas, visticam āk, izveidojuš ās Melnās jūras reģionā, taču pašlaik sastopamas 
visā pasaulē, it seviš ķi antropog ēni izmain ītās dzīvotnēs, piemēram, komposta 
kaudzēs. Abas sugas var izmantot ekotoksikolo ģijas un bioakumul ācijas testiem.  
Eisenia fetida  un Eisenia andrei  ir plaši pieejamas, piem ēram, kā zivju ēsma. 
Salīdzinājumā ar citām Lumbricidae  dzimtas sliek ām tām ir īss dzīves cikls, un 
briedumu t ās sasniedz aptuveni 2–3 m ēnešu laikā (istabas temperat ūrā). To opti ­
mālā vides temperat ūra ir aptuveni 20–24 °C. T ās dod priekšroku sam ērā mitriem 
substrātiem ar gandr īz neitrālu pH un augstu organisk ā materiāla saturu. T ā kā šīs 
sugas ir tikušas plaši izmantotas standartiz ētos ekotoksikolo ģijas testos jau aptu ­
veni 25 gadus, to kultiv ēšana ir stabili iedibin āta (48) (77).  
Abas sugas var audz ēt daudzās dažādās dzīvnieku izcelsmes atliek ās. Ieteicam ā 
pavairošanas barotne saska ņā ar ISO (35) ir 50:50 mais ījums no zirgu vai liellopu 
mēsliem un k ūdras. Barotnes pH v ērtībai jābūt aptuveni 6–7 (kori ģē ar kalcija 
karbonātu), jābūt zemai jonu vad ītspējai (zem 6 mS/cm vai s āls koncentr ācija 
zem 0,5 %), un t ā nedrīkst būt pārmērīgi piesārņota ar amonjaku vai dz īvnieku 
urīnu. Turkl āt var izmantot tirdzniec ībā pieejamu d ārzniecības augsni bez 
piedevām vai mākslīgu augsni saska ņā ar ESAO (48), vai 50:50 šo abu substr ātu 
maisījumu. Substr ātam jābūt mitram, bet ne p ārāk slapjam. Ir piem ērotas pavai ­
rošanas kastes ar 10–50 litru tilpumu.  
Lai iegūtu standarta vecuma un svara t ārpus, kultiv ēšanu ieteicams s ākt ar koko ­
niem. Tāpēc pavairošanas kast ē ar svaigu substr ātu ielaiž pieaugušus t ārpus, lai 
tie izveidotu kokonus. Praktisk ā pieredze ir par ādījusi, ka popul ācijas blīvums 
aptuveni 100 pieaugušu t ārpu apmērā uz kilogramu substr āta (mitrais svars) 
nodrošina labus vairošan ās rādītājus. Pēc 28 dien ām pieaugušos t ārpus izņem 
no kastes. No kokoniem izš ķīlušās sliekas izmanto test ēšanā, kad tās ir nobrie ­
dušas vismaz p ēc diviem m ēnešiem, bet ne v ēlāk kā pēc 12 mēnešiem.  
Iepriekš aprakst īto sugu tārpus var uzskat īt par vesel īgiem, ja tie p ārvietojas cauri 
substrātam, necenšas substr ātu pamest un nep ārtraukti vairojas. Ļoti lēna pārvie­
tošanās vai dzeltena aizmugures da ļa (Eisenia fetida  gadījumā) liecina par 
substrāta noplicin āšanos. Tādā gadījumā ieteicams svaigs substr āts un/vai maz āks 
skaits dzīvnieku vien ā kastē. 
Atlasītas papildu atsauces  
Gerard BM (1964). Synopsis of the British fauna. No. 6 Lumbricidae. Linnean 
Soc. London, 6: 1-58.  
Graff O (1953). Die Regenwürmer Deutschlands. Schr. Forsch. Anst. Land ­
wirtsch. 7: 1-81.  
Römbke J, Egeler P, Füll C (1997). Literaturstudie über Bioakkumulationstests 
mit Oligochaeten im terrestrischen Medium. Bericht für das UBA F + E 206 03 909, 86 S.
 
Rundgren S (1977). Seasonality of emergence in lumbricids in southern Sweden. 
Oikos 28: 49-55.  
Satchell JE (1955). Some aspects of earthworm ecology. Soil Zoology (Kevan): 
180-201.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1323
 
Sims RW and Gerard BM (1985). A synopsis of the earthworms. Linnean Soc. 
London 31: 1-171.  
Tomlin AD (1984). The earthworm bait market in North America. In: Earthworm 
Ecology – from Darwin to vermiculture. Satchell, J.E. (ed.), Chapman & Hall, London. 331–338 pp.
 
Enhitreīdi 
Ieteicamā testēšanas suga ir  Enchytraeus albidus  (Henle , 1837. gads) (baltie 
tārpi). Enchytraeus albidus  ir viena no liel ākajām (līdz 15 mm) sug ām posmtārpu 
mazsartārpu Enchytraeidae  dzimtā un ir sastopama vis ā pasaulē, piemēram, 
atsauce (8).  Enchytraeus albidus  ir sastopama j ūras, sald ūdens un zemes 
dzīvotnēs, galvenok ārt trūdošās organisk ās vielās (jūraszāle, komposts) un reti 
pļavās (42). Šīs sugas sastopam ība ļoti dažādās ekosistēmās un dažas morfolo ­ 
ģiskas vari ācijas liecina, ka tai var ētu būt dažādas ciltis.  
Enchytraeus albidus  ir pieejama tirdzniec ībā, to pārdod kā zivju bar ību. Ir jāpār­
bauda, vai kult ūra nav pies ārņota ar citu kult ūru, parasti ar maz ākām sugām (60). 
Ja notikusi pies ārņošanās, visi tārpi ir jānomazgā ar ūdeni Petri trauk ā. Pēc tam 
izvēlas lielus pieaugušus  Enchytraeus albidus  īpatņus (izmantojot stereomikro ­
skopu), lai uzs āktu kultiv ēšanu. No visiem p ārējiem tārpiem atbr īvojas. Šīs sugas 
dzīves cikls ir īss, jo briedums tiek sasniegts 33. dien ā (pie 18 °C) l īdz 74. dien ā 
(pie 12 °C). Test ēšanai jāizmanto tikai t ādas kultūras, kas ir notur ētas laboratorij ā 
vismaz piecas ned ēļas (viena paaudze) un nav uzr ādījušas probl ēmas. 
Ir piemērotas arī citas  Enchytraeus  ģints sugas, it seviš ķi Enchytraeus luxuriosus.  
Šī suga ir īsts augsnes iedz īvotājs, kas ir no jauna aprakst īts atsaucē (65). Ja 
izmanto citas  Enchytraeus  sugas, tās ir skaidri j āidentificē un pārskatā jāsniedz 
pamatojums, k ādēļ izraudzīta šī suga.  
Enchytraeus crypticus  (Westheide  un Graefe , 1992. gads) ir suga, kas pieder īga 
tai pašai grupai, kurai pieder īga Enchytraeus luxuriosus . Šī suga nav p ārliecinoši 
konstatēta lauka vid ē un ir aprakst īta tikai saist ībā ar slieku kult ūrām un komp ­
osta kaudz ēm (Römbke , 2003. gads). T āpēc nav zin āmas tās sākotnējās ekoloģi­
skās vajadzības. Tom ēr nesen veikti laboratorijas p ētījumi ar daž ādām lauka 
augsnēm ir apstiprin ājuši, ka š ī suga ļoti labi panes daž ādas augsnes īpašības, 
piemēram, pH un augsnes strukt ūru (Jänsch et al. , 2005. gads). P ēdējos gados š ī 
suga ir bieži tikusi izmantota ekotoksikolo ģijas pētījumos, pateicoties t ās pavai­
rošanas un test ēšanas vienk āršībai (piem ēram, Kuperman et al. , 2003. gads). 
Tomēr šīs sugas t ārpi ir maza izm ēra (3–12 mm; vid ēji: 7 mm ( Westheide  un 
Müller , 1996. gads), kas apgr ūtina darbu ar tiem sal īdzinājumā ar Enchytraeus 
albidus . Izmantojot šo sugu  Enchytraeus albidus  vietā, testēšanas trauks var b ūt 
mazāks, bet tas nav oblig āti. Turklāt jāņem vērā, ka šī suga ļoti ātri vairojas un 
ka vienas paaudzes nobriešanas laiks ir maz āk nekā 20 dienas 20 ± 2 °C ( Achazi 
et al. , 1999. gads) un pat maz āks augstākās temperat ūrās. 
Enchytraeus albidus  sugu enhitre īdus (kā arī citas  Enchytraeus  sugas) var 
pavairot liel ās plastmasas kast ēs (piemēram, 30 × 60 × 10 cm vai 20 × 12 × 
8 cm, kas ir piem ērotas maza izm ēra tārpu kultiv ēšanai), kuras piepild ītas ar 
mākslīgas augsnes mais ījumu un tirdzniec ībā pieejamu, nepies ārņotu dārzniecības 
augsni bez piedev ām. Jāizvairās no komposta materi āla izmantošanas, jo tas var 
saturēt toksiskas ķīmiskās vielas, piem ēram, smagos met ālus. Pavairošanas 
augsne pirms izmantošanas ir j āatbrīvo no faunas, tris reizes to sasald ējot. Var 
izmantot ar ī tīru mākslīgo augsni, bet t ādā gadījumā vairošanās ātrums var ētu būt 
lēnāks salīdzinājumā ar ātrumu jauktos substr ātos. Substr āta pH jābūt 6,0 ± 0,5. 
Kultūru tur inkubator ā 15 ± 2 °C temperat ūrā bez gaismas. Katr ā ziņā jāizvairās 
no temperat ūras virs 23 °C. M ākslīgajai/dabīgajai augsnei j ābūt mitrai, bet ne 
slapjai. Kad augsni maigi saspiež rok ā, jāparādās mazām ūdens pilītēm. Noteikti 
jāizvairās no bezsk ābekļa apstākļiem (piem ēram, ja izmanto v āku, vāka caurumu 
skaitam j ābūt pietiekamam, lai nodrošin ātu pietiekamu gaisa apmai ņu). Pavairo ­ 
šanas augsnei ir j ānodrošina aer ācija, to uzman īgi apmaisot reizi ned ēļā. ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1324
 
Tārpi ir jābaro vismaz reizi ned ēļā ad libitum  ar placin ātām auzām, ko izvieto 
dobumā uz augsnes virsmas un apkl āj ar augsni. Ja tvertn ē joprojām ir barība no 
iepriekšējās barošanas reizes, atbilst īgi jākoriģē barības deva. Ja uz atlikuš ās 
barības izveidojas pel ējumsēnītes, tā jāaizvieto ar jaunu daudzumu placin ātu 
auzu. Lai stimul ētu vairošanos, placin ātās auzas reizi div ās nedēļās var papildin āt 
ar tirdzniec ībā pieejamu, vitam īniem bag ātinātu olbaltumvielu pulveri. P ēc trijiem 
mēnešiem dz īvniekus p ārvieto uz svaigi sagatavotu kult ūru vai pavairošanas 
substrātu. Placin ātās auzas, kas j āglabā hermētiski nosl ēgtos traukos, ir j āievieto 
autoklāvā vai jāuzkarsē pirms izmantošanas, lai izvair ītos no infekcij ām ar miltu 
ērcēm (piemēram, Glyzyphagus  sp.,  Astigmata , Acarina ) vai plēsīgām ērcēm 
(piemēram, Hypoaspis  (Cosmolaelaps ) miles , Gamasida , Acarina ). Pēc dezinfek ­
cijas barību samaļ, lai to var ētu viegli izkais īt uz augsnes virsmas. V ēl par barību 
var izmantot maizes raugu vai zivju bar ību TetraMin  ® . 
Kopumā kultivēšanas apst ākļi ir pietiekami, ja t ārpi necenšas pamest substr ātu, 
ātri pārvietojas cauri augsnei, tiem ir sp īdīga ārējā virsma, pie kuras nel īp 
augsnes da ļiņas, tie ir vair āk vai maz āk balti un ja ir redzami daž āda vecuma 
tārpi. Faktiski t ārpus var uzskat īt par vesel īgiem, ja tie nep ārtraukti vairojas.  
Atlasītas papildu atsauces  
Achazi RK, Fröhlich E, Henneken M, Pilz C (1999). The effect of soil from 
former irrigation fields and of sewage sludge on dispersal activity and colonizing 
success of the annelid  Enchytraeus crypticus  (Enchytraeidae, Oligochaeta). 
Newsletter on Enchytraeidae 6: 117-126.  
Jänsch S, Amorim MJB, Römbke J (2005). Identification of the ecological 
requirements of important terrestrial ecotoxicological test species. Environ. 
Reviews 13: 51-83.  
Kuperman RG, Checkai RT, Simini M, Phillips CT, Kolakowski JE, Kurnas CW, 
Sunahara GI (2003). Survival and reproduction of  Enchytraeus crypticus  (Oligoc­
haeta, Enchytraeidae) in a natural sandy loam soil amended with the 
nitro-heterocyclic explosives RDX and HMX. Pedobiologia 47: 651-656.  
Römbke J (2003). Ecotoxicological laboratory tests with enchytraeids: A review. 
Pedobiologia 47: 607-616.  
Westheide W and Graefe U (1992). Two new terrestrial  Enchytraeus  species 
(Oligochaeta, Annelida). J. Nat. Hist. 26: 479 – 488.  
Westheide W and Müller MC (1996). Cinematographic documentation of enchy ­
traeid morphology and reproductive biology. Hydrobiologia 334: 263-267.  ▼M4 2008R0440 — LV — 22.03.2014 — 004.001 — 1325