1999R1257 — LV — 01.05.2004 — 002.005

Šis dokuments ir izveidots vienīgi dokumentācijas nolūkos, un iestādes neuzņemas nekādu atbildību par tā saturu

Grozīta ar:





Grozīta ar:









▼B

PADOMES REGULA (EK) Nr. 1257/99

(1999. gada 17. maijs)

par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai un dažu regulu grozīšanu un atcelšanu







EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un jo īpaši tā 36. un 37. pantu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu ( 1 ), ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu ( 2 ), ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu ( 3 ), ņemot vērā Reģionu komitejas atzinumu ( 4 ), ņemot vērā Revīzijas palātas atzinumu ( 5 ), (1) tā kā kopējā lauku attīstības politika būtu jāpievieno pārējiem kopējās lauksaimniecības politikas līdzekļiem un tai būtu jāpapildina pārējie kopējās lauksaimniecības politikas līdzekļi, tādējādi palīdzot sasniegt Līguma 33. panta 1. punktā izklāstītos politikas mērķus; (2) tā kā saskaņā ar 33. panta 2. punkta a) apakšpunktu kopējās lauksaimniecības politikas un tās piemērošanas īpašo metožu izstrādāšanā jāņem vērā lauksaimnieciskās darbības īpašais raksturs, kas izriet no lauksaimniecības sociālās struktūras un no strukturālajām un dabiskajām atšķirībām starp dažādiem lauksaimniecības reģioniem; (3) tā kā saskaņā ar Līguma 159. pantu kopējās politikas īstenošanā ir jāņem vērā un jāpalīdz sasniegt 158. un 160. pantos noteiktie kopējās ekonomiskās un sociālās kohēzijas politikas mērķi; tā kā lauku attīstības pasākumiem tādēļ būtu jānodrošina palīdzība šai politikai reģionos, kuri atpaliek savā attīstībā (1. mērķis), unreģionos, kuros ir strukturālas grūtības (2. mērķis), kā teikts Padomes 1999. gada 21. jūnija Regulā (EK) Nr. 1260/1999, ar ko paredz vispārīgus noteikumus par strukturālajiem fondiem ( 6 ); (4) tā kā pasākumi, kas ir paredzēti lauksaimniecības struktūru uzlabošanas atbalstam, tika ietverti kopējā lauksaimniecības politikā jau 1972. gadā; tā kā gandrīz divas desmitgades ir mēģināts integrēt lauksaimniecības strukturālo politiku plašākā lauku reģionu ekonomiskajā un sociālajā kontekstā; tā kā 1992. gada politikas reforma uzsvēra apkārtējās vides nozīmi lauksaimniecībā, kas ir vislielākais zemes lietotājs; (5) tā kā lauku politiku pašreiz īsteno, izmantojot virkni sarežģītu instrumentu; (6) tā kā nākamajos gados lauksaimniecībai būs jāpielāgojas jaunai realitātei un turpmākajām izmaiņām, ar to saprotot tirgus attīstību, tirgus politiku un tirdzniecības noteikumus, patērētāju pieprasījumu un izvēli, kā arī Kopienas turpmāko paplašināšanos; tā kā šīs pārmaiņas skars ne tikai lauksaimniecības tirgu, bet arī attiecīgo valstu ekonomiku lauksaimniecības jomā kopumā; tā kā lauku attīstības politika būtu jāvērš uz lauku reģionu konkurences atjaunošanu un pastiprināšanu, tādējādi palīdzot saglabāt un radīt nodarbinātību šajos reģionos; (7) tā kā šīs norises būtu jāveicina un jāatbalsta, reorganizējot un vienkāršojot esošos lauku attīstības instrumentus; (8) tā kā šādā reorganizācijā būtu jāņem vērā pieredze, kas iegūta, piemērojot esošos instrumentus, kas tādējādi balstās uz tiem instrumentiem, ko īsteno atbilstoši pašreizējiem prioritārajiem mērķiem, kas veicina lauku attīstību, paātrinot lauksaimniecības struktūru pielāgošanu saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas reformu un veicinot lauku reģionu attīstību un strukturālo pielāgošanu (5.a un 5.b mērķis), kā noteikts Padomes 1988. gada 24. jūnija Regulā (EEK) Nr. 2052/88 par strukturālo fondu uzdevumiem un to efektivitāti un par pasākumu saskaņošanu savā starpā un ar Eiropas Investīciju banku un citiem esošajiem finanšu instrumentiem ( 7 ) un Padomes 1988. gada 19. decembra Regulā (EEK) Nr. 4256/88, ar ko paredz noteikumus Regulas (EEK) Nr. 2052/88 ieviešanai attiecībā uz Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantijas fonda (ELVGF) Virzības nodaļu ( 8 ) un tos, kas ieviesti kā papildu pasākumi 1992. gada kopējai lauksaimniecības politikas reformai ar Padomes 1992. gada 30. jūnija Regulu (EEK) Nr. 2078/92 par lauksaimniecības ražošanas metodēm, kas atbilst apkārtējās vides aizsardzības un lauku saglabāšanas prasībām ( 9 ), Padomes 1992. gada 30. jūnija Regulā (EEK) Nr. 2079/92, ar ko izveido Kopienas atbalsta sistēmu tiem, kas priekšlaicīgi aizgājuši pensijā no darba lauksaimniecībā ( 10 ), un Padomes 1992. gada 30. jūnija Regulu (EEK) Nr. 2080/92, ar ko izveido Kopienas atbalsta sistēmu mežsaimniecības pasākumiem lauksaimniecībā ( 11 ); (9) tā kā reformētajai lauku attīstības politikai būtu jāaptver visi Kopienas lauku reģioni; (10) tā kā kopējās lauksaimniecības politikas 1992. gada reformas ieviestie trīs papildu pasākumi (agrovide, priekšlaicīga aiziešana pensijā un apmežošana) būtu jāpapildina ar plānu lauksaimniecībai nelabvēlīgajiem reģioniem un reģioniem ar vides ierobežojumiem; (11) tā kā citi lauku attīstības pasākumi ietilpst 1. mērķa reģionu integrētajās attīstības programmās, bet tie var ietilpt 2. mērķa reģionu programmās; (12) tā kā lauku reģionos lauku attīstības pasākumi būtu jāpievieno tirgus politikai un tiem būtu jāpapildina tirgus politika; (13) tā kā ELVGF atbalstam lauku attīstībai būtu jābalstās uz vienotu tiesisku regulējumu, ar ko nosaka pasākumus, kas var pretendēt uz atbalstu, šo pasākumu mērķus un kritērijus atbalsta saņemšanai; (14) tā kā Kopienas lauku reģioni ir dažādi, lauku attīstības politikā būtu jāievēro subsidiaritātes princips; tā kā šī iemesla dēļ tai būtu jābūt pēc iespējas decentralizētākai un uzsvars būtu jāliek uz piedalīšanos un metodi no lejas uz augšu; tā kā kritērijiem atbalsta saņemšanai lauku attīstības jomā nebūtu jāietver citi kritēriji, kā vien tie, kuri ir nepieciešami, lai sasniegtu lauku attīstības politikas mērķus; (15) tā kā saskaņotība ar pārējiem kopējās lauksaimniecības politikas instrumentiem un ar pārējiem kopējās politikas virzieniem tomēr prasa noteikt atbalsta pamatkritērijus Kopienas līmenī; tā kā jo īpaši būtu jāizvairās no nepamatotiem konkurences izkropļojumiem, ko rada lauku attīstības pasākumi; (16) tā kā Padomei, lai nodrošinātu elastību un vienkāršotu likumdošanu, būtu jāpiešķir Komisijai visas vajadzīgās izpildpilnvaras saskaņā ar Līguma 202. panta trešo ievilkumu; (17) tā kā Kopienas lauksaimniecības struktūru raksturo liels skaits saimniecību, kurām trūkst strukturālu nosacījumu, lai lauksaimniekiem un viņu ģimenēm nodrošinātu pietiekamus ienākumus un atbilstošus dzīves apstākļus; (18) tā kā Kopienas ieguldījumu atbalsta mērķis ir modernizēt lauku saimniecības un uzlabot to dzīvotspēju; (19) tā kā Kopienas nosacījumi attiecībā uz ieguldījuma atbalsta kritērijiem būtu jāvienkāršo, salīdzinot ar esošajiem noteikumiem, kas izklāstīti Padomes 1997. gada 20. maija Regulā (EK) Nr. 950/97 par lauksaimniecības struktūru efektivitātes uzlabošanu ( 12 ); (20) tā kā konkrētu pabalstu piešķiršana jaunajiem lauksaimniekiem var atvieglot ne tikai saimniecību dibināšanu, bet arī viņu lauku saimniecību strukturālo pārveidošanu pēc nodibināšanas; (21) tā kā lauksaimniecības attīstība un specializācija prasa, lai lauksaimniecībā un mežsaimniecībā iesaistītajām personām būtu attiecīgs vispārējās, tehniskās un ekonomiskās izglītības līmenis, jo īpaši attiecībā uz jaunajām vadības, ražošanas un tirgzinības metodēm; (22) tā kā ir jāpieliek īpašas pūles, lai izglītotu lauksaimniekus un informētu viņus par videi atbilstošām lauksaimniecības metodēm; (23) tā kā būtu jāveicina priekšlaicīga aiziešana pensijā, lai uzlabotu lauksaimniecību dzīvotspēju, ņemot vērā Regulas (EEK) Nr. 2079/92 ieviešanas gaitā iegūto pieredzi; (24) tā kā, sniedzot atbalstu lauksaimniecībai nelabvēlīgiem reģioniem, būtu jārosina lauksaimniecības zemes nepārtraukta izmantošana, saglabājot lauku vidi, kā arī noturīgu lauksaimniecības sistēmu uzturēšana un veicināšana; (25) tā kā lauksaimniecībai nelabvēlīgie reģioni būtu jāklasificē, pamatojoties uz kopējiem kritērijiem; (26) tā kā nav nepieciešams veikt lauksaimniecībai nelabvēlīgo reģionu sīkāku klasifikāciju Kopienas līmenī; (27) tā kā būtu jāparedz nosacījumi kompensācijas pabalstu piešķiršanai, lai nodrošinātu šīs atbalsta sistēmas efektivitāti un nodrošinātu tās mērķu sasniegšanu; (28) tā kā reģionos ar vides ierobežojumiem, kuros ir ierobežota lauksaimnieciskā zemes izmantošana, varētu būt nepieciešams piešķirt atbalstu lauksaimniekiem, lai viņi varētu risināt savas, no šiem ierobežojumiem izrietošās, konkrētās problēmas; (29) tā kā nākotnē īpaša nozīme būtu jāpiešķir agrovides instrumentiem, lai atbalstītu noturīgu lauku reģionu attīstību un atbildētu uz sabiedrības pieaugošo pieprasījumu pēc vidi sargājošiem pakalpojumiem; (30) tā kā Regulā (EEK) Nr. 2078/92 noteikto esošo agrovides atbalstu būtu jāturpina sniegt konkrētiem vides aizsardzības pasākumiem, ņemot vērā šīs sistēmas ieviešanas gaitā gūto pieredzi, kas sīki aprakstīta Komisijas ziņojumā, kurš iesniegts, ievērojot Regulas (EEK) Nr. 2078/92 10. panta 2. punktu; (31) tā kā agrovides atbalsta shēmai būtu jāturpina rosināt lauksaimniekus apkalpot sabiedrību kopumā, ieviešot vai turpinot izmantot lauksaimniecības praksi, kas atbilst pieaugošajai vajadzībai aizsargāt un uzlabot vidi, dabas resursus, augsni un sugu daudzveidību un saglabāt ainavu un lauku vidi; (32) tā kā uzlabojumi lauksaimniecības produktu pārstrādē un tirdzniecībā būtu jāveicina, atbalstot investīcijas šajā jomā; (33) tā kā šāds atbalsts var lielā mērā balstīties uz esošajiem noteikumiem, kas šobrīd ir izklāstīti Padomes 1997. gada 20. maija Regulā (EK) Nr. 951/97 par lauksaimniecības produktu pārstrādes un realizācijas nosacījumu uzlabošanu ( 13 ); (34) tā kā būtu jānodrošina, lai šādi ieguldījumi ir dzīvotspējīgi un lai lauksaimnieki gūst ekonomisku labumu no veiktajiem pasākumiem; (35) tā kā mežsaimniecība ir lauku attīstības neatņemama sastāvdaļa un tāpēc mežsaimniecības pasākumi būtu jāiekļauj lauku attīstības atbalsta shēmā; tā kā atbalsts mežsaimniecībai neizkropļo konkurenci un tās ietekme uz tirgu ir neitrāla; (36) tā kā mežsaimniecības pasākumi būtu jāpieņem, ievērojot Kopienas un dalībvalstu paredzētos pasākumus starptautiskā līmenī, un jābalsta uz dalībvalstu mežsaimniecības plāniem; tā kā šādos pasākumos būtu jāņem vērā arī ar klimata pārmaiņām saistītās īpašās problēmas; (37) tā kā mežsaimniecības pasākumi būtu jābalsta uz tiem pasākumiem, kas ietverti esošajās shēmās, kas izklāstītas Padomes 1989. gada 29. maija Regulā (EEK) Nr. 1610/89, ar ko paredz piemērošanas noteikumus Regulai (EEK) Nr. 4256/88 attiecībā uz shēmu Kopienas lauku reģionu mežu attīstību un optimālu izmantošanu ( 14 ), un Padomes 1990. gada 29. marta Regulā (EEK) Nr. 867/90 par mežsaimniecības produktu pārstrādes un realizācijas nosacījumu uzlabošanu ( 15 ); (38) tā kā lauksaimniecības zemju apmežošana ir īpaši nozīmīga augsnes izmantošanas un vides aspektā un arī kā ieguldījums noteiktu mežsaimniecības produktu krājumu palielināšanā; tā kā šī iemesla dēļ būtu jāturpina piešķirt esošo atbalstu apmežošanai, ko nosaka Regula (EEK) Nr. 2080/92, ņemot vērā šīs shēmas īstenošanā iegūto pieredzi, kas sīki aprakstīta Komisijas ziņojumā, kurš iesniegts, ievērojot 8. panta 3. punktu; (39) tā kā būtu jāpiešķir maksājumi pasākumiem, kas vērsti uz mežu ekoloģiskās stabilitātes saglabāšanu un uzlabošanu noteiktos reģionos; (40) tā kā būtu jāpiešķir atbalsts citiem pasākumiem, kas saistīti ar lauksaimniecības darbībām un to pārveidošanu; tā kā pasākumu saraksts būtu jānosaka, pamatojoties uz pieredzi un ņemot vērā nepieciešamību daļēji balstīt lauku attīstību uz nelauksaimniecisku darbību un pakalpojumiem, lai samazinātu ekonomiskās un sociālās lejupslīdes tendenci un lauku iedzīvotāju skaita samazināšanos; tā kā būtu jāatbalsta pasākumi, kas vērsti uz nevienlīdzības likvidēšanu un sieviešu un vīriešu vienlīdzīgu iespēju veicināšanu; (41) tā kā patērētāju pieprasījums pēc lauksaimniecības produktiem, kas ražoti ar bioloģiskām metodēm, palielinās; tā kā šī parādība tādējādi rada jaunu lauksaimniecības produktu tirgu; tā kā bioloģiskā lauksaimniecība uzlabo lauksaimniecības darbību stabilitāti un tādējādi sekmē šīs regulas vispārējo mērķu sasniegšanu; tā kā īpaši lauku attīstības atbalsta pasākumi var sekmēt lauksaimniecības produktu ražošanu, pārstrādi un realizēšanu; (42) tā kā tiem lauku attīstības pasākumiem, par kuriem var saņemt Kopienas atbalstu, būtu jāatbilst Kopienas tiesībām un būtu jāsaskan ar pārējo Kopienas politiku, kā arī ar citiem kopējās lauksaimniecības politikas instrumentiem; (43) tā kā saskaņā ar šo regulu atbalsts nebūtu jāsniedz noteiktiem pasākumiem, par kuriem var saņemt atbalstu saskaņā ar citiem kopējās lauksaimniecības politikas instrumentiem, un jo īpaši tiem, uz ko attiecas atbalsta shēmas saskaņā ar tirgus kopīgo organizāciju, ievērojot ar objektīviem kritērijiem pamatotus izņēmumus; (44) tā kā, ņemot vērā esošo atbalstu ražotāju grupām un to apvienībām dažādās tirgus kopīgajās organizācijās, vairs nav nepieciešams īpašs atbalsts ražotāju grupām lauku attīstības jomā; tā kā šī iemesla dēļ būtu jāpārtrauc atbalsta shēma, ko nosaka Padomes 1997. gada 20. maija Regula (EK) Nr. 952/97 par ražotāju grupām un to apvienībām ( 16 ); (45) tā kā Kopienas atbalsta finansējums papildu pasākumiem un citiem lauku attīstības pasākumiem reģionos, izņemot 1. mērķa reģionus, būtu jāsaņem no ELVGF Garantiju nodaļas; tā kā attiecīgi ir pieņemti Regulā (EK) Nr. 1260/1999 izklāstītie finanšu pamatnoteikumi; (46) tā kā Kopienas atbalsta finansējums lauku attīstības pasākumiem reģionos, uz kuriem attiecas 1. mērķis, būtu jāturpina no ELVGF Virzības nodaļas, izņemot trīs esošos papildu pasākumus un atbalstu lauksaimniecībai nelabvēlīgajiem reģioniem un reģioniem ar vides ierobežojumiem; (47) tā kā attiecībā uz atbalstu lauku attīstības pasākumiem, kas ietilpst 1. mērķa un 2. mērķa programmās, un jo īpaši attiecībā uz šo pasākumu integrētajām programmām būtu jāpiemēro Regula (EK) Nr. 1260/1999; tā kā finansēšanas noteikumos tomēr būtu jāņem vērā Garantiju nodaļas 2. mērķa reģionu pasākumu finansējums; (48) tā kā 1. mērķa vai 2. mērķa programmās neietvertie lauku attīstības pasākumi būtu jāietver lauku attīstības programmās, ievērojot īpašus noteikumus; tā kā atbalsta likmes šādiem pasākumiem būtu jādiferencē saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1260/1999 29. panta 1. punktā noteiktajiem vispārējiem principiem, pietiekamā mērā ievērojot sociālās un ekonomiskās kohēzijas prasības; tā kā rezultātā šī atbalsta likmes principā būtu jādiferencē starp 1. mērķa un 2. mērķa reģioniem un pārējiem reģioniem un tā kā šajā regulā noteiktās likmes ir Kopienas atbalsta maksimālās likmes; (49) tā kā papildus lauku attīstības programmām Komisijai pēc savas iniciatīvas būtu jāsagatavo noteikumi lauku attīstības pētījumiem, neskarot Regulas (EK) Nr. 1260/1999 19. un 20. pantā paredzēto lauku attīstības iniciatīvu; (50) tā kā būtu jāizstrādā attiecīgi noteikumi lauku attīstības atbalsta uzraudzībai un novērtēšanai, kā atsauci izmantojot labi definētus indikatorus, par kuriem jāvienojas un ko nosaka pirms programmas īstenošanas; (51) tā kā lauku attīstības pasākumiem jāatbilst dalībvalstu atbalsta kritērijiem bez Kopienas līdzfinansējuma; tā kā, paturot prātā šāda atbalsta ievērojamo ekonomisko ietekmi, kā arī, lai nodrošinātu atbilstību pasākumiem, par kuriem var saņemt Kopienas atbalstu, un vienkāršotu procedūras, būtu jāizstrādā konkrēti valsts atbalsta noteikumi; (52) tā kā būtu jābūt iespējai pieņemt pagaidu noteikumus, lai atvieglotu pāreju no esošajām atbalsta shēmām uz jaunajām lauku attīstības atbalsta shēmām; (53) tā kā šajā regulā paredzētā jaunā atbalsta shēma aizstāj esošās atbalsta shēmas, kuras šī iemesla dēļ atceļ; tā kā rezultātā būs jāatceļ arī galēji perifēro reģionu un Egejas jūras salu izņēmuma statuss esošajās shēmās; tā kā jaunie noteikumi, kas paredz nepieciešamo elastību, pielāgojumus un atkāpes, lai ņemtu vērā šo reģionu īpašās vajadzības, tiks izstrādāti pēc tam, kad būs sastādītas lauku attīstības pasākumu programmas, IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.







I SADAĻA

DARBĪBAS JOMA UN MĒRĶI

1. pants

1. Šī regula nosaka Kopienas atbalstu noturīgai lauku attīstībai.

2. Lauku attīstības pasākumi pavada un papildina pārējos kopējās lauksaimniecības politikas instrumentus un tādējādi palīdz sasniegt Līguma 33. pantā izklāstītos mērķus.

3. Lauku attīstības pasākumi:

— ir integrēti pasākumos, kas veicina to reģionu attīstību un strukturālo pielāgošanu, kuru attīstība atpaliek (1. mērķis), un

— tiek pievienoti pasākumiem, kas atbalsta to reģionu ekonomisko un sociālo pārveidi, kuros sastopamas strukturālas grūtības (2. mērķis),

attiecīgajos reģionos, ņemot vērā konkrētos Kopienas atbalsta mērķus šo mērķu darbības jomās, kā noteikts Līguma 158. un 160. pantā un Regulā (EK) Nr. 1260/1999, kā arī saskaņā ar šajā regulā izklāstītajiem nosacījumiem.

2. pants

Atbalsts lauku attīstībai, kas saistīta ar lauksaimniecības darbību un tās pārveidi, var attiekties uz šādām jomām:

— lauksaimniecību un lauksaimniecības produktu pārstrādes un realizācijas struktūru uzlabošanu,

— lauksaimniecības produktu potenciālo pārveidi un pārorientāciju, jaunu tehnoloģiju ieviešanu un produktu kvalitātes uzlabošanu,

— nepārtikas produktu ražošanas veicināšanu,

— noturīga mežu attīstību,

— darbības dažādošanu ar mērķi radīt papildu vai alternatīvus darbības veidus,

— dzīvotspējīgu sociālo struktūru saglabāšanu un stiprināšanu,

— ekonomiskās darbības attīstību un nodarbinātības saglabāšanu un radīšanu ar mērķi nodrošināt esošā raksturīgā potenciāla labāku izmantošanu,

— darba un dzīves apstākļu uzlabošanu,

— zemu investīciju lauksaimniecības sistēmu saglabāšanu un veicināšanu,

— augstu dabas vērtību un noturīgas lauksaimniecības saglabāšanu un veicināšanu, ievērojot vides aizsardzības prasības,

— nevienlīdzības likvidēšanu un vīriešu un sieviešu vienlīdzīgu iespēju veicināšanu, jo īpaši atbalstot sieviešu ierosinātos un īstenotos projektus.

3. pants

Atbalstu piešķir II sadaļā definētajiem lauku attīstības pasākumiem, ievērojot tajā izklāstītos nosacījumus.







II SADAĻA

LAUKU ATTĪSTĪBAS PASĀKUMI







I NODAĻA

INVESTĪCIJAS LAUKU SAIMNIECĪBĀS

4. pants

Atbalsts investīcijām lauku saimniecībās palīdz uzlabot lauksaimniecības ienākumus un dzīves, darba un ražošanas apstākļus.

Šādām investīcijām ir viens vai vairāki šādi mērķi:

— samazināt ražošanas izmaksas,

— uzlabot un pārvietot ražošanu,

— uzlabot kvalitāti,

— saglabāt un uzlabot dabas vidi, higiēnas apstākļus un dzīvnieku labturības standartus,

— veicināt lauksaimniecības darbību dažādošanu.

5. pants

►M2 1. ◄ Investīciju atbalstu piešķir tām lauku saimniecībām:

— kuras var pierādīt savu ekonomisko dzīvotspēju,

— kuras atbilst obligātajiem standartiem attiecībā uz vidi, higiēnu un dzīvnieku labturību un

— kurās lauksaimniekiem ir piemērotas profesionālās iemaņas un kompetence.

▼M2

2. Ieguldījumu atbalsta nosacījumiem, kas paredzēti 1. punktā, jābūt izpildītiem brīdī, kad pieņem atsevišķu lēmumu par atbalsta piešķiršanu.

3. Ja izdara ieguldījumus, lai izpildītu jaunieviestus obligātus standartus attiecībā uz vidi, higiēnu un dzīvnieku labturību, var piešķirt atbalstu, lai panāktu atbilstību šiem jaunajiem standartiem. Tādos gadījumos, ja ir vajadzīgs laiks ar minēto standartu izpildi saistītu īpašu problēmu atrisināšanai, lauksaimniekiem var atvēlēt papildlaiku minēto obligāto standartu izpildei. Lauksaimnieks panāk atbilstību attiecīgajiem standartiem līdz ieguldījumu laikposma beigām.

▼B

6. pants

Atbalstu nepiešķir investīcijām, kuru mērķis ir palielināt tādas produkcijas apjomu, kurai nevar atrast normālu tirdzniecības noietu.

7. pants

Dalībvalstis nosaka ierobežojumus kopējām investīcijām, kuras var saņemt atbalstu.

▼M2

Atbalsta kopējais apjoms, kas izteikts procentos no piemēroto ieguldījumu apjoma, mazāk labvēlīgos apgabalos nepārsniedz 40–50 %.

▼M2

Ja ieguldījumus izdara II nodaļā minētie jaunie lauksaimnieki, mazāk labvēlīgos apgabalos laikposmā, kas nepārsniedz piecus gadus kopš darbības sākšanas, minētie procenti nedrīkst pārsniegt 50–60 %. Darbības sākšanas laikā ir jābūt izpildītam 8. panta 1. punkta pirmajā ievilkumā paredzētajam vecuma nosacījumam.

▼B







II NODAĻA

ATBALSTS JAUNAJIEM LAUKSAIMNIEKIEM

8. pants

1. Atbalstu darbības sākšanai jaunajiem lauksaimniekiem piešķir ar šādiem nosacījumiem:

— lauksaimnieks ir jaunāks par 40 gadiem,

— lauksaimniekam ir piemērotas profesionālās iemaņas un kompetence,

— lauksaimnieks dibina lauku saimniecību pirmo reizi,

— attiecībā uz saimniecību: — i) var pierādīt ekonomisko dzīvotspēju un ii) tiek ievēroti obligātie standarti attiecībā uz vidi, higiēnu un dzīvnieku labturību;

— lauksaimnieks ir saimniecības vadītājs.

Var piemērot īpašus nosacījumus, ja jaunais lauksaimnieks nav vienīgais saimniecības vadītājs. Šiem nosacījumiem ir jābūt līdzvērtīgiem tiem, ko piemēro jaunam lauksaimniekam, kas uzsāk darbību kā vienīgais saimniecības vadītājs.

▼M2

2. Atbalsts darbības sākšanai var būt:

a) vienreizēja prēmija, kas nepārsniedz ► I pielikums ◄ norādīto maksimālo atļauto apjomu; un

b) procentu subsīdijas par aizdevumiem, kas paņemti, lai segtu izmaksas, kas radušās no darbības sākšanas; procentu subsīdiju kapitalizētā vērtība nedrīkst pārsniegt prēmijas vērtību. Jaunajiem lauksaimniekiem, kas izmanto lauksaimniecības konsultāciju pakalpojumus saistībā ar darbības sākšanu, var piešķirt atbalstu, kas pārsniedz a) apakšpunktā minēto maksimālo apjomu, bet nepārsniedz EUR 30 000, trīs gadus pēc darbības sākšanas.

▼B







III NODAĻA

MĀCĪBAS

9. pants

Atbalsts profesionālajai apmācībai palīdz uzlabot lauksaimnieku un pārējo lauksaimniecības un mežsaimniecības darbībās un to pārveidē iesaistīto personu profesionālās iemaņas un kompetenci.

Mācības jo īpaši ir paredzētas tam, lai:

▼M2

— lai sagatavotu lauksaimniekus un citas personas, kas iesaistītas lauksaimnieciskā darbībā, produkcijas kvalitatīvai pārorientācijai, tādas ražošanas prakses izmantošanai, kas ir savietojama ar ainavas uzturēšanu un uzlabošanu, vides aizsardzībai, higiēnas standartu un dzīvnieku labturības ievērošanai un to prasmju apguvei, kas vajadzīgas, lai viņi varētu vadīt ekonomiski dzīvotspējīgu saimniecību, un

▼B

— sagatavotu mežu īpašniekus un pārējās mežsaimniecībā iesaistītās personas mežu pārvaldīšanas prakses piemērošanai, lai uzlabotu mežu saimnieciskās, ekoloģiskās un sociālās funkcijas.







IV NODAĻA

PRIEKŠLAICĪGA AIZIEŠANA PENSIJĀ

10. pants

1. Atbalsts priekšlaicīgai aiziešanai pensijā no darbības lauksaimniecībā palīdz sasniegt šādus mērķus:

— nodrošināt ienākumu gados vecākiem lauksaimniekiem, kas nolemj pārtraukt lauksaimniecisko darbību,

— veicināt šādu gados vecāku lauksaimnieku nomaiņu ar lauksaimniekiem, kas vajadzības gadījumā spēj uzlabot palikušo lauku saimniecību ekonomisko dzīvotspēju,

— piešķirt lauksaimniecībā izmantojamo zemi nelauksaimnieciskiem mērķiem, ja tās izmantošana lauksaimniecībā nenodrošina nosacījuma par dzīvotspēju apmierinošu izpildi.

2. Atbalsts priekšlaicīgai aiziešanai pensijā var ietvert pasākumus, kas paredz ienākumus saimniecību strādniekiem.

11. pants

1. Persona, kas nodod saimniecību citai personai:

— noteikti pārtrauc jebkādu komerciālu lauksaimniecisko darbību, taču tā var turpināt nodarboties ar nekomerciālo lauksaimniecību un paturēt lietošanā ēkas,

— nav jaunāka par 55 gadiem, bet brīdī, kad saimniecība tiek nodota citai personai, vēl nav sasniegusi parasto pensijas vecumu, un

— pirms saimniecības nodošanas citai personai ir desmit gadus nodarbojusies ar lauksaimniecību.

2. Saimniecības pārņēmējs:

— nomaina lauku saimniecības vadītāju vai arī pārņem visu vai daļu no atbrīvotās zemes. Pārņēmēja saimniecības ekonomiskā dzīvotspēja ir jāuzlabo laika periodā un atbilstoši nosacījumiem, ko definē, jo īpaši ņemot vērā pārņēmēja profesionālās iemaņas un kompetenci, kā arī zemes platību un darba apjomu vai ienākumus saskaņā ar reģionu un ražošanas veidu,

— demonstrē piemērotas profesionālās iemaņas un kompetenci un

— apņemas veikt lauksaimniecisku darbību lauku saimniecībā vismaz 5 gadus.

3. Laukstrādnieks:

— noteikti pārtrauc darbu saimniecībā,

— nav jaunāks par 55 gadiem, bet vēl nav sasniedzis parasto pensijas vecumu,

— iepriekšējos piecus gadus vismaz pusi no sava darba laika ir strādājis saimniecībā kā ģimenes palīgs vai laukstrādnieks,

— četros gados pirms tās personas priekšlaicīgas aiziešanas pensijā, kas nodod saimniecību citai personai, ir nostrādājis šīs personas lauku saimniecībā vismaz tādu laika periodu, kas ir līdzvērtīgs diviem pilnas darba slodzes gadiem, un

— ir sociālās nodrošināšanas programmas dalībnieks.

4. Pārņēmējs, kas nenodarbojas ar lauksaimniecību, var būt jebkura cita persona vai institūcija, kas pārņem atbrīvoto zemi, lai to izmantotu nelauksaimnieciskiem mērķiem, piemēram, mežsaimniecībai vai ekoloģisko rezervātu veidošanai, kas tādā veidā ir savienojams ar lauku vides aizsardzību vai kvalitātes uzlabošanu.

5. Šajā pantā izklāstītos nosacījumus piemēro visa tā perioda laikā, kurā persona, kas nodevusi saimniecību citai personai, saņem priekšlaicīgās pensijā aiziešanas atbalstu.

12. pants

1. ► I pielikums ◄ ir noteiktas maksimālās summas, kas atbilst Kopienas atbalsta piešķiršanas kritērijiem.

2. Personai, kas ir nodevusi savu saimniecību citai personai, priekšlaicīgās pensijā aiziešanas atbalsta ilgums kopā nepārsniedz 15 gadus, bet laukstrādniekam — 10 gadus. Tas neturpinās ilgāk par personas, kas nodevusi saimniecību citai personai, septiņdesmit piekto dzimšanas dienu un neturpinās pēc tam, kad laukstrādnieks ir sasniedzis parasto pensijas vecumu.

Ja personai, kas ir nodevusi savu saimniecību citai personai, parasto pensiju maksā dalībvalsts, priekšlaicīgās pensijā aiziešanas atbalstu piešķir kā papildinājumu, ņemot vērā attiecīgās valsts pensijas summu.







V NODAĻA

LAUKSAIMNIECĪBAI NELABVĒLĪGIE REĢIONI UN REĢIONI AR VIDES IEROBEŽOJUMIEM

13. pants

Atbalsts lauksaimniecībai nelabvēlīgiem reģioniem un reģioniem ar vides ierobežojumiem palīdz sasniegt šādus mērķus:

a) kompensācija reģioniem, kas ir nelabvēlīgi lauksaimniecībai dabisku iemeslu dēļ: — lai nodrošinātu to, ka zeme lauksaimniecībā tiek izmantota nepārtraukti un tādējādi palīdzot saglabāt dzīvotspējīgu lauku sabiedrību, — saglabātu lauku vidi, — saglabātu un veicinātu noturīgas lauksaimniecības sistēmas, kurās jo īpaši ievērotas dabas aizsardzības prasības;

b) kompensācija reģioniem ar vides ierobežojumiem, — lai nodrošinātu vides aizsardzības prasību ievērošanu un aizsargātu lauksaimniecību reģionus ar vides ierobežojumiem.

14. pants

1. Lauksaimniecībai nelabvēlīgo reģionu lauksaimniekiem var sniegt atbalstu, piešķirot kompensāciju pabalstus.

2. Kompensāciju pabalstus piešķir par hektāru no lauksaimniecībā izmantojamās platības tiem lauksaimniekiem, kuri:

— apsaimnieko minimālu zemes platību, kuras apmērs jānosaka,

— apņemas veikt lauksaimniecisko darbību lauksaimniecībai nelabvēlīgajā reģionā vismaz piecus gadus, sākot no kompensācijas pabalsta pirmās izmaksas, un

— piemēro parasto efektīvo lauksaimniecības praksi, kas ir savienojama ar nepieciešamību aizsargāt vidi un saglabāt lauku vidi, jo īpaši izmantojot noturīgas lauksaimniecības metodes.

3. Ja tādu vielu atliekas, kas ir aizliegtas ar Direktīvu 96/22/EK ( 17 ), vai tādu vielu atliekas, ko minētā direktīva atļauj, bet kas ir izmantotas nelikumīgi, saskaņā ar Padomes Direktīvas 96/23/EK ( 18 ) attiecīgajiem noteikumiem tiek atklātas ražotājam piederoša liellopu ganāmpulka dzīvniekā, vai, ja ražotāja īpašumā jebkādā formā tiek atklāta neatļauta viela vai produkts, vai arī viela vai produkts, ko Direktīva 96/22/EK atļauj, bet kas tiek glabāta nelikumīgi, tad ražotājam nepiešķir kompensāciju pabalstu visā šī atklājuma kalendārajā gadā.

Atkārtota pārkāpuma gadījumā, atkarībā no pārkāpuma smaguma, pabalsta nepiešķiršanas periodu var pagarināt līdz pieciem gadiem, sākot no gada, kurā ir ticis atklāts atkārtotais pārkāpums.

Ja dzīvnieku īpašnieks vai turētājs rada šķēršļus laikā, kad, piemērojot attiecīgās valsts atlieku uzraudzības plānu, tiek izdarīta pārbaude un ņemti nepieciešamie paraugi vai kad tiek veikti saskaņā ar Direktīvu 96/23/EK paredzētie pētījumi un pārbaudes, tad piemēro pirmajā daļā paredzētos sodus.

15. pants

1. Kompensāciju pabalstus nosaka tādā apmērā, kāds:

— ir pietiekams, lai sniegtu efektīvu atbalstu esošo kavēkļu kompensēšanā un

— izvairītos no pārmērīgas kompensēšanas.

2. Kompensāciju pabalsti ir pienācīgi jādiferencē, ņemot vērā:

— situāciju un konkrētajam reģionam raksturīgos attīstības mērķus,

— jebkāda pastāvīga, dabas radīta kavēkļa, kas ietekmē lauksaimniecību, smagumu,

— konkrētās vides problēmas, kas vajadzības gadījumā ir jāatrisina,

— ražošanas veidu un vajadzības gadījumā — saimniecības ekonomisko struktūru.

3. Kompensāciju pabalstus nosaka, ievērojot ► I pielikums ◄ izklāstītās minimālās un maksimālās summas.

▼M2

Kompensācijas pabalstus, kas pārsniedz šo maksimālo summu, var piešķirt ar noteikumu, ka visu attiecīgajā programmas līmenī piešķirto kompensācijas pabalstu vidējais apjoms nepārsniedz maksimālo summu. Lai aprēķinātu vidējo apjomu, dalībvalstis var iesniegt apvienotu informāciju par vairākām reģionālajām programmām. Gadījumos, kad to pamato objektīvi apstākļi, vidējo apjomu var palielināt, lai tas sasniegtu ► I pielikums ◄ norādīto maksimālo vidējo apjomu.

▼B

16. pants

▼M2

1. Izdevumu un zaudēto ienākumu kompensāciju var izmaksāt lauksaimniekiem, uz kuriem Direktīvas 79/409/EEK ( 19 ) un 92/43/EEK ( 20 ) izpildes dēļ attiecas lauksaimnieciskā izmantojuma ierobežojumi apgabalos ar vides ierobežojumiem, ja un ciktāl šie maksājumi ir vajadzīgi, lai atrisinātu konkrētas problēmas, kas izriet no šo direktīvu izpildes.

▼B

2. Kompensāciju līmeni nosaka tādā apmērā, lai izvairītos no pārkompensēšanas, un tas jo īpaši ir nepieciešams, izmaksājot kompensācijas lauksaimniecībai nelabvēlīgos reģionos.

▼M2

3. Maksimālais apjoms, kādā var piešķirt Kopienas atbalstu, ir noteikts ► I pielikums ◄ . Šo apjomu var palielināt attiecīgi pamatotos gadījumos, ņemot vērā konkrētas problēmas.

Atbalstu, kas pārsniedz maksimālo apjomu, var piešķirt laikposmā, kas nepārsniedz piecus gadus, sākot no dienas, kad saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem par obligātu kļūst noteikums, ar ko nosaka jaunus ierobežojumus. Šo atbalstu piešķir reizi gadā, pakāpeniski samazinot tā apmēru, un tas nepārsniedz ► I pielikums ◄ norādīto apjomu.

▼B

17. pants

Lauksaimniecībai nelabvēlīgie reģioni ietver:

— kalnu rajonus (18. pants),

— pārējos lauksaimniecībai nelabvēlīgos rajonus (19. pants) un

— rajonus, kuros ir īpaši apgrūtinājumi (20. pants).

18. pants

1. Kalnu rajoni ir tie rajoni, ko raksturo ievērojami ierobežotas iespējas zemes izmantošanā un jūtama darba izmaksu palielināšanās šādu iemeslu dēļ:

— ļoti smagi klimatiskie apstākļi, ko rada augstums, kura veģetatīvā sezona ir ievērojami īsāka,

— zemākā augstumā lielāko daļu attiecīgā reģiona aizņem nogāzes, kas ir pārāk stāvas, lai izmantotu mašīnas, vai kas prasa ļoti dārgu speciālo iekārtu izmantošanu, vai

— abi šie faktori ir sastopami kopā, un katra atsevišķā faktora radītais kavēklis ir mazāk jūtams, bet abi kopā tie rada ievērojamu kavēkli.

2. Reģionus uz ziemeļiem no 62. paralēles, kā arī atsevišķus kaimiņu rajonus pielīdzina kalnu rajoniem.

19. pants

Lauksaimniecībai nelabvēlīgie reģioni, ko apdraud zemes izmantošanas pārtraukšana un kuros ir nepieciešams saglabāt lauku vidi, ietver lauksaimniecības rajonus, kas ir viendabīgi, raugoties no dabiskās ražošanas noteikumu viedokļa, un kam piemīt šādas īpašības:

— zeme ar zemu ražību, sarežģītu augsnes apstrādi un ierobežotu potenciālu, ko nevar paaugstināt, ja vien neiegulda pārlieku lielas izmaksas, un kas galvenokārt ir piemērota ekstensīvai lopkopībai,

— no dabiskās vides zemās ražības izrietoša ražošana, kuras rezultāti ir manāmi zemāki par vidējiem, salīdzinot ar galvenajiem ekonomisko sasniegumu indeksiem lauksaimniecībā,

— mazs vai sarūkošs iedzīvotāju skaits, kas galvenokārt ir atkarīgs no lauksaimnieciskās darbības, un, šim skaitam samazinoties paātrinātā tempā, tiktu apdraudēta reģiona dzīvotspēja un turpmākā apdzīvotība.

20. pants

►M2 1. ◄ Lauksaimniecībai nelabvēlīgie reģioni var ietvert citus, īpaši apgrūtinātus reģionus, kuros, ja nepieciešams, kā arī ievērojot noteiktus nosacījumus, lauksaimniecība būtu jāturpina, lai saglabātu vai uzlabotu vidi, uzturētu lauku vidi un saglabātu reģiona tūrisma potenciālu vai arī lai aizsargātu piekrasti.

▼M2

2. 1. punktā minētie apgabali nedrīkst pārsniegt 10 % no attiecīgās dalībvalsts teritorijas.

▼M2 —————

▼M2







V.a NODAĻA

STANDARTU IZPILDE

21.a pants

Atbalsts, ko lauksaimniekiem piešķir, lai tie pielāgotu savu darbību prasību standartiem, kuru pamatā ir Kopienas tiesību akti un kuri attiecas uz vides, sabiedrības, dzīvnieku un augu veselību, kā arī uz dzīvnieku labturības un darba drošības jomām, veicina šādu mērķu sasniegšanu:

a) dalībvalstis ātrāk ievieš Kopienas prasību standartus;

b) lauksaimnieki ievēro minētos standartus;

c) lauksaimnieki izmanto lauksaimniecības konsultāciju pakalpojumus, kas paredzēti Padomes 2003. gada 29. septembra Regulā (EK) Nr. 1782/2003 par kopīgiem noteikumiem par tieša atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un atbalsta shēmām atsevišķu kultūru audzētājiem ( 21 ), novērtējot saimniecību darbības rezultātus un nosakot uzlabojumus, ko pieprasa, ņemot vērā minētajā regulā izklāstītās obligātās vadības prasības.

21.b pants

1. Lauksaimniekiem, kam jāpiemēro prasību standarti, kuru pamatā ir Kopienas tiesību akti un kuri ir no jauna paredzēti valstu tiesību aktos, var piešķirt pagaidu atbalstu, kas paredzēts daļējai izmaksu un zaudēto ienākumu segšanai.

Dalībvalstīs, kas piemēro 16. panta noteikumus, atbalstu saskaņā ar šo nodaļu nepiešķir lauksaimniekam 16. pantā minēto standartu piemērošanai, kam pamatā ir Kopienas tiesību akti.

2. Atbalstu var piešķirt laikposmā, kas nepārsniedz piecus gadus, sākot no dienas, kad standarts kļūst obligāts saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem.

Lai varētu pretendēt uz atbalstu, standartam jābūt tādam, kas uzliek jaunus pienākumus vai ierobežojumus attiecībā uz lauksaimniecības praksi, būtiski ietekmē parastās saimniecības darbības izmaksas un attiecas uz būtisku skaitu lauksaimnieku.

Attiecībā uz direktīvām, kuru izpildes termiņš ir pagājis un kuru dalībvalsts vēl nav pareizi izpildījusi, atbalstu var piešķirt laikposmā, kas nepārsniedz piecus gadus, sākot no 2003. gada 25. oktobra.

3. Atbalsts nav izmaksājams, ja standartu nepiemēro tāpēc, ka lauksaimnieks pretendents neievēro standartu, kas jau ir pārņemts attiecīgās valsts tiesību aktos.

21.c pants

1. Atbalstu piešķir katru gadu kā nemainīgu subsīdiju, kuras apjomu pakāpeniski samazina, izdarot maksājumus vienādās daļās. Dalībvalstis modulē maksājumu apjomu pa standartiem, ņemot vērā saistību apjomu, kas izriet no standarta piemērošanas. Maksājumus nosaka tādā apmērā, lai nepieļautu pārmērīgu kompensāciju. Nosakot atbalsta apjomu gadā, neņem vērā ar ieguldījumiem saistītās izmaksas.

2. Maksimālais atbalsta apjoms gadā, uz ko var pretendēt saimniecība, ir noteikts pielikumā.

21.d pants

1. Atbalstu var piešķirt lauksaimniekiem, lai palīdzētu viņiem segt izmaksas, kas rodas, izmantojot lauksaimniecības konsultāciju pakalpojumus, ar kuru palīdzību nosaka un vajadzības gadījumā ierosina uzlabojumus, kas attiecas uz to, kā lauksaimnieki piemēro likumā paredzētos vides, sabiedrības, dzīvnieku un augu veselības un dzīvnieku labturības standartus.

2. Lauksaimniecības konsultāciju pakalpojumus, par kuru izmantošanu var piešķirt atbalstu, sniedz saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1782/2003 II sadaļas III nodaļas noteikumiem un noteikumiem, kas pieņemti, īstenojot šo regulu.

3. Kopējais atbalsta apjoms par 1. punktā minēto konsultatīvo pakalpojumu izmantošanu nepārsniedz 80 % no pieļaujamajām izmaksām, nepārsniedzot pielikumā noteikto maksimālo pieļaujamo apjomu.

▼M2







VI NODAĻA

AGROVIDE UN DZĪVNIEKU LABTURĪBA

22. pants

Atbalsts, ko piešķir par tādu lauksaimniecības metožu izmantošanu, kas paredzētas vides aizsardzībai, lauku vides (agrovides) saglabāšanai vai dzīvnieku labturības uzlabošanai, veicina Kopienas politikas mērķu sasniegšanu lauksaimniecības, vides un lauksaimniecības dzīvnieku labturības jomā.

Minētais atbalsts sekmē:

a) lauksaimniecības zemes izmantošanu tādos veidos, kas ir savienojami ar vides, ainavas un tās īpatnību, dabas resursu, augsnes un ģenētiskās daudzveidības aizsardzību un uzlabošanu;

b) videi draudzīgu lauksaimniecības ekstensifikāciju un zemas intensitātes ganību sistēmu apsaimniekošanu;

c) tādu apdraudētu apstrādājamo zemju saglabāšanu, kurām piemīt augsta dabas vērtība;

d) ainavu un vēsturisko īpatnību saglabāšanu lauksaimniecības zemē;

e) vides plānošanas izmantošanu lauksaimniecības praksē;

f) dzīvnieku labturības uzlabošanu.

23. pants

1. Atbalstu piešķir lauksaimniekiem, kuri uzņemas saistības attiecībā uz agrovidi vai dzīvnieku labturību vismaz uz pieciem gadiem. Vajadzības gadījumā konkrētiem saistību veidiem nosaka ilgāku laikposmu, ņemot vērā to ietekmi uz vidi vai dzīvnieku labturību.

2. Saistības attiecībā uz agrovidi un dzīvnieku labturību ir plašākas nekā tikai parastās labās lauksaimniecības prakses izmantošana, un ietver arī labu lopkopības praksi.

Tās paredz pakalpojumus, ko neparedz citi atbalsta pasākumi, piemēram, tirgus atbalstīšana vai kompensācijas pabalsti.

24. pants

1. Atbalstu par saistībām, kas attiecas uz agrovidi vai dzīvnieku labturību, piešķir katru gadu un aprēķina, pamatojoties:

a) uz zaudētajiem ienākumiem;

b) uz papildu izmaksām, kas izriet no uzņemtajām saistībām; un

c) uz vajadzību pēc stimulēšanas.

Aprēķinot atbalsta apjomu gadā, neņem vērā ar ieguldījumiem saistītās izmaksas. Aprēķinot atbalsta apjomu gadā, var ņemt vērā neefektīvu ieguldījumu izmaksas, kas rodas, pildot saistības.

2. Maksimālais apjoms, kādā var piešķirt Kopienas atbalstu, ir noteikts pielikumā. Ja atbalstu aprēķina, pamatojoties uz platību, apjomu nosaka, ņemot vērā tās saimniecības platību, uz kuru attiecas saistības agrovides jomā.

▼M2







VI.a NODAĻA

PĀRTIKAS KVALITĀTE

24.a pants

Atbalsts, ko piešķir par tādu lauksaimniecības metožu izmantošanu, kas paredzētas lauksaimniecības produktu kvalitātes uzlabošanai un šo produktu tirdzniecības veicināšanai, sekmē šādu mērķu sasniegšanu:

a) garantiju sniegšana klientiem attiecībā uz produkta vai izmantotā ražošanas procesa kvalitāti, lauksaimniekiem iesaistoties 24.b pantā definētajos pārtikas kvalitātes plānos;

b) primāro lauksaimniecības produktu pievienotās vērtības nodrošināšana un tirgus piedāvāto iespēju vairošana;

c) klientu informētības uzlabošana attiecībā uz minēto produktu pieejamību un īpašībām.

24.b pants

1. Atbalstu piešķir lauksaimniekiem, kuri brīvprātīgi iesaistījušies Kopienas vai attiecīgās valsts pārtikas kvalitātes plānos, kas paredz konkrētas prasības attiecībā uz Līguma I pielikumā uzskaitīto lauksaimniecības produktu ražošanu, izņemot zivsaimniecības produktus, un kuri ievēro šā panta 2. vai 3. punktu.

Atbalsts attiecas vienīgi uz produktiem, kas paredzēti lietošanai pārtikā.

2. Uz atbalstu pretendē Kopienas kvalitātes plāni, kas izveidoti saskaņā ar turpmāk minētajām regulām un noteikumiem:

a) Padomes 1992. gada 14. jūlija Regula (EEK) Nr. 2081/92 par lauksaimniecības produktu un pārtikas ģeogrāfisko norāžu un izcelsmes apzīmējumu aizsardzību ( 22 ),

b) Padomes 1992. gada 14. jūlija Regula (EEK) Nr. 2082/92 par īpašiem lauksaimniecības produktu un pārtikas sertifikātiem ( 23 ),

c) Padomes 1991. gada 24. jūnija Regula (EEK) Nr. 2092/91 par lauksaimniecības produktu bioloģisko ražošanu un attiecīgām norādēm uz lauksaimniecības produktiem un pārtikas ( 24 ),

d) VI sadaļa par noteiktos reģionos ražotu kvalitatīvu vīnu Padomes 1999. gada 17. maija Regulā (EK) Nr. 1493/1999 par vīna tirgus kopējo organizāciju. ( 25 )

3. Lai varētu pretendēt uz atbalstu, dalībvalstu atzītajiem pārtikas kvalitātes plāniem ir jāatbilst a)–e) apakšpunktā noteiktajiem kritērijiem:

a) saskaņā ar minētajiem plāniem ražota galaprodukta specifiskumu nosaka sīki izstrādātas saistības, kas attiecas uz lauksaimniecības metodēm un garantē: i) īpašas iezīmes, ieskaitot ražošanas procesu; vai ii) galaprodukta kvalitāti, kas ievērojami pārsniedz komerciālo preču standartus attiecībā uz sabiedrības, dzīvnieku vai augu veselību, dzīvnieku labturību vai vides aizsardzību;

b) ka plāni ietver saistošas produkta specifikācijas un atbilstību šīm specifikācijām pārbauda neatkarīga pārbaudes iestāde;

c) ka plānos var iesaistīties visi ražotāji;

d) ka plāni ir pārredzami un nodrošina pilnīgu produktu izsekojamību;

e) ka plāni atbilst esošajām vai paredzamajām iespējām tirgū.

4. Uz atbalstu nevar pretendēt plāni, kuru vienīgais mērķis ir nodrošināt stingrāku kontroli attiecībā uz obligāto standartu izpildi saskaņā ar Kopienas vai attiecīgo valstu tiesību aktiem.

24.c pants

1. Atbalstu izmaksā kā veicināšanas maksājumu reizi gadā, nepārsniedzot pielikumā noteikto maksimālo pieļaujamo apjomu vienai saimniecībai. Maksājuma apjomu nosaka saskaņā ar fiksēto izmaksu apjomu, kas izriet no dalības atbalstītajos plānos, un nosaka tādā apjomā, kas nepieļauj pārmērīgu kompensāciju.

2. Minētā atbalsts saņemšanas laikposms nepārsniedz piecus gadus.

24.d pants

1. Atbalstu piešķir ražotāju grupām par darbību, kas paredzēta, lai informētu patērētājus par lauksaimniecības produktiem vai pārtiku, kas izraudzīta saskaņā ar 24.b pantā aprakstītajām Kopienas vai valstu kvalitātes shēmām un izvēlēta dalībvalsts atbalsta sniegšanai saskaņā ar 24.a, 24.b un 24.c pantos paredzēto pasākumu, kā arī veicinātu minēto produktu un pārtikas tirdzniecību.

2. Atbalsts attiecas uz informāciju, veicināšanu un reklāmu.

3. Kopējais atbalsta apjoms nepārsniedz 70 % no pieļaujamajām izmaksām attiecīgajā darbībā.

▼B







VII NODAĻA

LAUKSAIMNIECĪBAS PRODUKTU PĀRSTRĀDES UN REALIZĀCIJAS UZLABOŠANA

25. pants

1. Atbalsts investīcijām atvieglo lauksaimniecības produktu pārstrādes un realizācijas uzlabošanu un racionalizāciju un tādējādi palīdz palielināt konkurētspēju un šādu produktu pievienoto vērtību.

2. Šāds atbalsts tiek sniegts vienam vai vairākiem šādiem mērķiem:

— virzīt ražošanu saskaņā ar paredzamām tirgus tendencēm vai veicināt jaunu lauksaimniecības produktu tirdzniecības vietu attīstību,

— uzlabot vai racionalizēt realizācijas kanālus vai pārstrādes procedūras,

— uzlabot produktu pasniegšanu un sagatavošanu vai veicināt blakusproduktu vai atkritumu labāku izmantošanu vai iznīcināšanu,

▼M2

— izstrādāt un piemērot jaunas tehnoloģijas,

▼B

— atbalstīt investīcijas, kas saistītas ar jaunievedumiem,

— uzlabot un uzraudzīt kvalitāti,

— uzlabot un uzraudzīt veselības aizsardzības apstākļus,

— aizsargāt vidi.

26. pants

1. Atbalstu piešķir tām personām, kurām ir galīgā atbildība par investīciju finansēšanu uzņēmumos:

— kuru ekonomisko dzīvotspēju var pierādīt un

— kuras atbilst obligātajiem standartiem attiecībā uz vidi, higiēnu un dzīvnieku labturību.

▼M2

Ja tiek izdarīti ieguldījumi, lai izpildītu jaunieviestus obligātus standartus attiecībā uz vidi, higiēnu un dzīvnieku labturību, atbalstu var piešķirt, lai panāktu atbilstību šiem jaunajiem standartiem. Tādos gadījumos, ja ir vajadzīgs laiks ar minēto standartu izpildi saistītu īpašu problēmu atrisināšanai, maziem pārstrādes uzņēmumiem var atvēlēt papildlaiku minēto obligāto standartu izpildei. Mazie pārstrādes uzņēmumi panāk atbilstību attiecīgajiem standartiem līdz ieguldījumu laikposma beigām.

▼B

2. Investīcijām ir jāpalīdz uzlabot situāciju attiecīgajā lauksaimniecības pamatražošanas sektorā. Tām ir jāgarantē šādu pamatproduktu ražotājiem atbilstoša iegūto ekonomisko labumu daļa.

3. Jādemonstrē pietiekami pierādījumi, ka attiecīgajiem produktiem var atrast noietu parastās tirdzniecības vietās.

27. pants

1. Investīcijas attiecas uz Līguma I pielikumā minēto produktu pārstrādi un tirgū laišanu, izņemot zivsaimniecības produktus.

2. Investīcijas atbilst atlases kritērijiem, kas nosaka prioritātes un kas norāda investīciju veidus, kuriem nav tiesību uz atbalstu.

28. pants

1. Atbalstu nesniedz šādiem investīciju veidiem:

— investīcijām mazumtirdzniecībā,

— investīcijām trešo valstu produktu pārstrādē un realizācijā.

2. Kopējais maksimālā atbalsta apjoms, izteikts procentos no to investīciju apjoma, par kurām var saņemt atbalstu, ir:

a) 50 % 1. mērķa reģionos;

b) 40 % pārējos reģionos.







VIII NODAĻA

MEŽSAIMNIECĪBA

29. pants

1. Atbalsts mežsaimniecībai palīdz uzturēt un attīstīt mežu ekonomiskās, ekoloģiskās un sociālās funkcijas lauku reģionos.

2. Šādu atbalstu sniedz jo īpaši vienam vai vairākiem šādiem mērķiem:

— noturīga mežu pārvalde un mežsaimniecības attīstība,

— mežu resursu uzturēšana un uzlabošana,

— mežu platību paplašināšana.

▼M2

3. Atbalstu, kas paredzēts 30. un 32. pantā, piešķir vienīgi par mežiem un platībām, kas pieder privātiem uzņēmumiem vai to apvienībām vai pašvaldībām vai to apvienībām. Šo ierobežojumu nepiemēro pasākumiem, kas paredzēti 30. panta 1. punkta otrajā ievilkumā attiecībā uz ieguldījumiem mežos, lai būtiski uzlabotu to ekoloģisko un sociālo vērtību, kā arī pasākumiem, kas paredzēti 30. panta 1. punkta sestajā ievilkumā.

▼B

4. Šāds atbalsts palīdz izpildīt Kopienas un dalībvalstu paredzētos pasākumus starptautiskā līmenī. Tas balstās uz attiecīgo valstu vai vietēja mēroga mežu programmām vai līdzvērtīgiem instrumentiem, kuros būtu jāņem vērā saistības, ko uzņemas ministru konferencēs par mežu aizsardzību Eiropā.

▼M2

5. Šajā nodaļā paredzētajiem pasākumiem apgabalos, kas iekļauti augsta vai vidēja ugunsbīstamības riska kategorijā saskaņā ar Kopienas pasākumu attiecībā uz mežu aizsardzību pret ugunsgrēkiem, jāatbilst mežu aizsardzības plāniem, ko dalībvalstis ir izstrādājušas šiem apgabaliem.

▼B

30. pants

1. Atbalsts mežsaimniecībai attiecas uz vienu vai vairākiem šādiem pasākumiem:

— zemes apmežošana, uz kuru neattiecas 31. pants, ar noteikumu, ka šādi stādījumi ir pieskaņoti vietējiem apstākļiem un ir savienojami ar vidi,

— investīcijas mežos, kuru mērķis ir uzlabot to ekonomisko, ekoloģisko vai sociālo vērtību,

— investīcijas mežsaimniecības produktu novākšanas, pārstrādes un realizācijas uzlabošanā un racionalizēšanā un investīcijas, kas attiecas uz koka kā izejmateriāla izmantošanu tikai tajās darbībās, kas tiek veiktas pirms rūpnieciskās pārstrādes,

— jaunu tirdzniecības vietu izveides veicināšana mežsaimniecības produktu izmantošanai un realizācijai,

— mežu īpašnieku apvienību dibināšana, ko veido, lai palīdzētu to dalībniekiem uzlabot noturīgu un efektīvu mežu pārvaldīšanu,

▼M2

— dabas katastrofās un ugunsgrēkos cietušā mežsaimniecības potenciāla atjaunošana un atbilstīgu profilakses darbību ieviešana.

▼B

2. Noteikumus, kas izklāstīti I un VII nodaļā, izņemot 7. panta otro daļu, piemēro investīcijām atkarībā no apstākļiem.

31. pants

1. Atbalstu piešķir lauksaimniecībā izmantojamās zemes apmežošanai ar noteikumu, ka šādi stādījumi ir pieskaņoti vietējiem apstākļiem un ir saderīgi ar vidi.

▼M2

Papildus izveidošanas izmaksām minētais atbalsts var ietvert arī:

— gada piemaksu par apmežotu hektāru, lai segtu uzturēšanas izmaksas laikposmā līdz pieciem gadiem,

— gada piemaksu par hektāru, lai segtu ienākumu zaudējumus, kas saistīti ar apmežošanu laikposmā, kas nepārsniedz 20 gadus — lauksaimniekiem vai to apvienībām, kas apstrādājuši zemes gabalu pirms apmežošanas, vai citiem privāttiesību subjektiem.

2. Ja atbalstu piešķir par lauksaimniecības zemju apmežošanu, ko veic publisko tiesību subjekti, tas sedz vienīgi izveidošanas izmaksas. Ja apmežoto zemi iznomā privāttiesību subjekts, var piešķirt 1. punkta otrajā daļā minēto gada piemaksu.

▼B

3. Atbalstu lauksaimniecībā izmantojamās zemes apmežošanai nepiešķir:

— lauksaimniekiem, kam izmaksā priekšlaicīgas pensijā aiziešanas atbalstu,

— Ziemassvētku eglīšu stādīšanai.

▼M2

Attiecībā uz ātri augošu sugu stādījumiem, ko kultivē īsu laiku, par apmežošanu atbalstu piešķir, lai segtu vienīgi izveidošanas izmaksas.

▼B

4. ► I pielikums ◄ ir noteiktas ikgadējās prēmijas maksimālās summas, ko piešķir, lai segtu ienākuma zaudējumu, par kuru var saņemt Kopienas atbalstu.

32. pants

1. Lai:

— uzturētu un uzlabotu mežu ekoloģisko stabilitāti tur, kur šo mežu aizsargājošajā un ekoloģiskajā lomā ir ieinteresēta sabiedrība un kur šo mežu uzturēšanas un uzlabošanas pasākumu izmaksas pārsniedz ienākumus no mežsaimniecības,

— uzturētu ugunsdrošības joslas ar lauksaimniecības pasākumu atbalstu,

piešķir summas attiecīgiem pasākumiem ar noteikumu, ka šo mežu aizsargājošā un ekoloģiskā vērtība tiek nodrošināta noturīgā veidā un ka veicamie pasākumi ir izklāstīti līgumā, kur ir konkretizētas to izmaksas.

2. Maksājumus nosaka, ņemot vērā pielikumā norādītās minimālās un maksimālās summas, pamatojoties uz veikto pasākumu reālajām izmaksām, kā iepriekš noteikts līgumā.







IX NODAĻA

LAUKU RAJONU PIELĀGOŠANAS UN ATTĪSTĪBAS VEICINĀŠANA

33. pants

Atbalstu piešķir pasākumiem, kas saistīti ar lauksaimniecības darbībām un to pārveidošanu, kā arī ar lauku pasākumiem, uz kuriem neattiecas pārējie šajā sadaļā norādītie pasākumi.

Šādi pasākumi attiecas uz:

— zemes uzlabošanu,

— zemes gabalu pārdalīšanu,

▼M2

— regulas (EK) Nr. 1782/2003 II sadaļas III nodaļā minēto lauksaimnieku konsultāciju sistēmu, kā arī saimniecību atbalsta un saimniecību pārvaldības pakalpojumu izveidošana,

— kvalitatīvu lauksaimniecības produktu tirdzniecība, ieskaitot 24. panta 2. un 3. punktā minēto kvalitātes plānu izveidošana,

▼B

— pamatpakalpojumiem lauku ekonomikai un iedzīvotājiem,

— ciematu pārbūvi un attīstību, kā arī lauku kultūras mantojuma aizsardzību un saglabāšanu,

— lauksaimniecības darbību un lauksaimniecībai tuvu darbību dažādošanu, kuras mērķis ir nodrošināt dažādas aktivitātes vai alternatīvus ienākuma avotus,

— lauksaimniecībā izmantojamo ūdens resursu vadību,

— ar lauksaimniecības attīstību saistītās infrastruktūras attīstību un uzlabošanu,

— tūrisma un amatniecības darbību veicināšanu,

— apkārtējās vides aizsardzību saistībā ar zemi, mežsaimniecību un ainavu saglabāšanu, kā arī ar dzīvnieku labturības standartiem,

— dabas katastrofu iedragātā lauksaimniecības ražošanas potenciāla atjaunošanu un attiecīgu profilakses līdzekļu ieviešanu,

— finanšu plānošanu,

▼M2

— integrētu lauku attīstības stratēģiju pārvaldība, ko veic vietējās partnerorganizācijas.

▼M4

Otrās daļas pēdējā ievilkumā paredzētais pasākums nav attiecināms uz Čehiju, Igauniju, Kipru, Latviju, Lietuvu, Ungāriju, Maltu, Poliju, Slovēniju un Slovākiju.

▼







IX.a NODAĻA

ĪPAŠI PASĀKUMI ATTIECĪBĀ UZ JAUNAJĀM DALĪBVALSTĪM







I APAKŠNODAĻA

PAPILDU ATBALSTS, KAS ATTIECAS UZ JAUNAJĀM DALĪBVALSTĪM

33.a pants

Vispārēji noteikumi

Šajā apakšnodaļā paredzēti nosacījumi, atbilstīgi kuriem — papildus atbalstam saskaņā ar I līdz IX nodaļu — piešķir pagaidu rakstura papildu atbalstu pārejas pasākumu īstenošanai lauku attīstības jomā Čehijas Republikā, Igaunijā, Kiprā, Latvijā, Lietuvā, Ungārijā, Maltā, Polijā, Slovēnijā un Slovākijā (turpmāk“jaunās dalībvalstis”), kas paredzēts jauno dalībvalstu īpašajām vajadzībām plānošanas laikposmā no 2004. gada līdz 2006. gadam.

33.b pants

Atbalsts daļēji naturālām saimniecībām, kas īsteno restrukturizāciju

1. Atbalstam, ko sniedz daļēji naturālām saimniecībām, kuras īsteno restrukturizāciju, ir šādi mērķi:

a) palīdzēt mazināt pārejas laika problēmas lauku apvidos, ņemot vērā, ka jauno dalībvalstu lauksaimniecības nozare un lauku ekonomika izjūt konkurences spiedienu vienotajā tirgū;

b) atvieglināt un veicināt tādu saimniecību restrukturizāciju, kuras vēl nav ekonomiski dzīvotspējīgas.

Šajā pantā “daļēji naturālas saimniecības” nozīmē saimniecības, kas ražo produktus galvenokārt savam patēriņam, tomēr daļu no saražotā arī pārdod.

2. Lai izmantotu atbalstu, lauksaimniekam ir jāiesniedz uzņēmējdarbības plāns, kurā:

a) parādīta saimniecības turpmākā ekonomiskā dzīvotspēja;

b) norādītas sīkākas ziņas par vajadzīgajiem ieguldījumiem;

c) norādīti konkrēti atskaites punkti un mērķi.

3. Iepriekš 2. punktā minētā uzņēmējdarbības plāna īstenošanu izskata pēc trim gadiem. Ja līdz izskatīšanai, ko veic pēc trim gadiem, nav sasniegti plānā paredzētie mērķi, turpmāku atbalstu nepiešķir, tomēr jau saņemtie līdzekļi nav jāatmaksā.

4. Atbalstu izmaksā ik gadu kā nemainīgu subsīdiju, kuras apjoms nepārsniedz II pielikumā noteikto maksimālo kompensējamo apjomu, un tā izmaksas ilgums nepārsniedz piecus gadus.

▼ —————

▼

33.d pants

Ražotāju grupas

1. Nemainīga apjoma subsīdijas formā atbalstu var piešķirt, lai veicinātu tādu ražotāju grupu izveidi un administratīvo darbību, kuru mērķi ir:

a) ražotāju, kas ir attiecīgo grupu locekļi, ražošanas un produkcijas pielāgošana tirgus prasībām;

b) preču kopīga laišana tirgū, tostarp sagatavošana pārdošanai, pārdošanas centralizācija un piegāde vairumpircējiem; un

c) vienotu noteikumu izstrāde attiecībā uz ražošanas informāciju, īpašu uzmanību pievēršot ražas novākšanai un pieejamībai.

2. Atbalstu piešķir vienīgi tādām ražotāju grupām, ko attiecīgās jaunās dalībvalsts kompetentās iestādes — pamatojoties uz attiecīgās valsts vai Kopienas tiesību aktiem — oficiāli atzinušas laikā no pievienošanās dienas līdz plānošanas laikposma beigām.

3. Atbalstu piešķir ikgadējos maksājumos pirmos piecus gadus pēc dienas, kad ražotāju grupa ir atzīta. Atbalstu aprēķina, pamatojoties uz grupas gada pārdotās produkcijas apjomu, un tas nepārsniedz:

a) 5 %, 5 %, 4 %, 3 % un 2 % no produkcijas vērtības līdz EUR 1 000 000, kas pārdota attiecīgi pirmajā, otrajā, trešajā, ceturtajā un piektajā gadā, un

b) 2,5 %, 2,5 %, 2,0 %, 1,5 % un 1,5 % no produkcijas vērtības virs EUR 1 000 000, kas pārdota attiecīgi pirmajā, otrajā, trešajā, ceturtajā un piektajā gadā.

Atbalsta apjoms nekādā gadījumā nepārsniedz maksimālos kompensējamos apjomus, kas noteikti II pielikumā.

Attiecībā uz Maltu var noteikt minimālo atbalsta apjomu ražošanas nozarēm, kuru kopējais ražošanas apjoms ir ārkārtīgi mazs. Attiecīgās nozares un atbalsta apjomu nosaka Komisija.

33.e pants

Tehniskā palīdzība

1. Atbalstu var piešķirt sagatavošanas, pārraudzības, izvērtēšanas un kontroles pasākumiem, kas vajadzīgi, lai īstenotu lauku attīstības programmas dokumentus.

2. Šā panta 1. punktā minētie pasākumi jo īpaši var būt:

a) pētījumi;

b) tehniskās palīdzības pasākumi, pieredzes un informācijas apmaiņa ar partneriem, saņēmējiem un plašāku sabiedrību;

c) datorizētu pārvaldības, pārraudzības un izvērtēšanas sistēmu uzstādīšana, darbība un savstarpēja savienošana;

d) izvērtēšanas metožu uzlabošana un informācijas apmaiņa attiecībā uz praksi šajā jomā.

33.f pants

Leader+ veida pasākumi

1. Atbalstu var piešķirt pasākumiem, kas saistīti ar tādu prasmju iegūšanu, kuras vajadzīgas, lai lauku iedzīvotāju kopienas sagatavotu lauku attīstības vietējo stratēģiju atbalstīšanai un īstenošanai.

Šie pasākumi jo īpaši var būt:

a) tehnisks atbalsts vietējā apvidus izpētei un teritoriālajai izvērtēšanai, ņemot vērā attiecīgā apvidus iedzīvotāju izteiktās vēlmes;

b) iedzīvotāju informēšana un mācības, lai sekmētu aktīvu dalību attīstības procesā;

c) reprezentatīvu vietējās attīstības partnerību izveide;

d) integrētu attīstības stratēģiju izstrāde;

e) finansējums izpētei un pieteikuma sagatavošanai atbalsta saņemšanai.

2. Atbalstu var piešķirt, lai pieņemtu integrētas lauku attīstības stratēģijas, kas ir eksperimentālas un ko sagatavo vietējās grupas atbilstīgi principiem, kuri izklāstīti 12. un 14. punktā Komisijas 2000. gada 14. aprīļa Paziņojumā dalībvalstīm, ar ko paredz pamatnostādnes Kopienas iniciatīvai lauku attīstības jomā (Leader+) ( 26 ). Šādu atbalstu piešķir vienīgi tiem reģioniem, kur jau ir pietiekama administratīvā spēja un pieredze lauku attīstības veida darbībās.

3. Iepriekš 2. punktā minētās vietējās darba grupas var piedalīties sadarbībā, kas attiecas uz vairākām teritorijām vai valstīm, atbilstīgi 2. punktā minētā Komisijas paziņojuma 15. līdz 18. punktā noteiktajiem principiem.

4. Jaunajām dalībvalstīm un vietējām darba grupām nodrošina piekļuvi Lauku apvidu novērošanas centram, kas paredzēts 2. punktā minētā Komisijas paziņojuma 23. punktā.

33.g pants

Lauksaimniecības konsultāciju un popularizēšanas pakalpojumi

Papildus iepriekš 33. panta trešajā ievilkumā paredzētajam pasākumam, atbalstu var piešķirt lauksaimniecības konsultāciju un popularizēšanas pakalpojumu sniegšanai.

33.h pants

Tiešo maksājumu papildinājumi

1. Kā pagaidu un sui generispasākumu un vienīgi laikposmā no 2004. gada līdz 2006. gadam atbalstu var piešķirt lauksaimniekiem, kas tiesīgi saņemt valsts papildu tiešos maksājumus vai atbalstu atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 1259/1999 ( 27 )1.c pantam.

2. Atbalsts, ko lauksaimniekam piešķir par 2004., 2005. un 2006. gadu, nepārsniedz starpību starp:

a) tiešo maksājumu apjomu, ko jaunajās dalībvalstīs attiecīgajā gadā piemēro atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 1259/1999 1.a pantam vai 1.b panta 2. punktam; un

b) 40 % no tiešo maksājumu apjoma, ko Kopienā piemēro attiecīgajā gadā un kas noteikts 2004. gada 30. aprīlī.

3. Kopienas dalība atbalstā, ko kādā jaunajā dalībvalstī saskaņā ar šo pantu piešķir par 2004., 2005. un 2006. gadu, nepārsniedz 20 % no Kopienas dalības kopapjoma attiecīgajam gadam. Tomēr jaunā dalībvalsts var šo 20 % gada apjomu aizstāt ar šādiem apjomiem: 2004. gadā — 25 %, 2005. gadā — 20 % un 2006. gadā — 15 %.

4. Atbalstu, kas lauksaimniekam piešķirts saskaņā ar šo pantu, uzskata par:

a) attiecībā uz Kipru — par valsts papildu tiešo atbalstu, lai piemērotu Regulas (EK) Nr. 1259/1999 1.c panta 3. punktā minētos kopapjomus;

b) attiecībā uz pārējām jaunajām dalībvalstīm — attiecīgi par valsts papildu tiešajiem maksājumiem vai atbalstu, lai piemērotu Regulas (EK) Nr. 1259/1999 1.c panta 2. punktā minētos kopapjomus.







II APAKŠNODAĻA

PAPILDU ATBALSTS MALTAI

33.i pants

Papildinājumi valsts atbalstam Maltā

1. Maltā atbalstu var piešķirt īpaša pagaidu valsts atbalsta saņēmējiem, kas atbalstu saņem saskaņā ar Maltas lauksaimniecības īpašās tirgus politikas programmu (SMPPMA), kā paredzēts šā Akta XI pielikuma 4. iedaļas“Lauksaimniecība” A nodaļas 1. punktā.

2. Atkāpjoties no 33.h panta 3. punkta, Kopienas kopējā dalība atbalstā, ko Maltā piešķir saskaņā ar šo pantu un 33.h pantu par 2004., 2005. un 2006. gadu, gadā nepārsniedz 20 % no Kopienas dalības kopapjoma attiecīgajam gadam. Tomēr Malta var šo 20 % gada apjomu aizstāt ar šādiem apjomiem: 2004. gadā — 25 %, 2005. gadā — 20 % un 2006. gadā — 15 %.

3. Saskaņā ar šo pantu piešķirto atbalstu uzskata par pagaidu īpašu valsts atbalstu atbilstīgi SMPPMA, lai piemērotu minētajā programmā noteiktos kopapjomus.

33.j pants

Pilnas slodzes lauksaimnieki Maltā

Īpašu pagaidu atbalstu var piešķirt pilnas slodzes lauksaimniekiem, lai ļautu viņiem pielāgoties tirgus apstākļu pārmaiņām, kuras rada nodevu likvidēšana pēc pievienošanās.

Atbalstu, pakāpeniski samazinot, piešķir ik gadu ne ilgāk kā piecus gadus. Paredz trīs veidu maksājumus:

a) maksājumi par apūdeņotās zemes hektāru;

b) maksājumi par neapūdeņotās zemes hektāru;

c) maksājumi lopkopības saimniecībām par vienu ganāmpulka vienību.

Maksājumu nosaka atbilstīgi paredzētajam saimniecības ienākumu kritumam, kas saistīts ar nodevu atcelšanu un no tās izrietošo cenu kritumu lauksaimniecības produktiem. Maksājumu nosaka tādā apjomā, lai nepieļautu pārmērīgu kompensāciju, jo īpaši attiecībā uz konkrētiem produktiem paredzēto valsts atbalstu, ko piešķir atbilstīgi SMPPMA.

Vienai saimniecībai kompensējamo maksimālo apjomu katrai no trim maksājumu kategorijām nosaka Komisija.







III APAKŠNODAĻA

ATKĀPES

33.k pants

Vispārēji noteikumi

Šajā apakšnodaļā paredzēti gadījumi, kad jaunās dalībvalstis var atkāpties no atbilstības kritērijiem, kas noteikti I, IV, V un VII nodaļā paredzētajiem pasākumiem.

33.l pants

Atkāpes, kas attiecas uz visām jaunajām dalībvalstīm

1. Atkāpjoties no 5. panta pirmā ievilkuma, atbalstu ieguldījumiem var piešķirt saimniecībām, kuru ekonomisko dzīvotspēju pēc ieguldījumu īstenošanas ir iespējams pierādīt.

2. Atkāpjoties no 7. panta otrās daļas, atbalsta kopapjoms ieguldījumiem saimniecībās, izsakot kā procentuālo daļu no kompensējamiem ieguldījumiem, nepārsniedz 50 % un — mazāk labvēlīgos apvidos — 60 %. Ja ieguldījumus veic jauni lauksaimnieki, kā minēts II nodaļā, šīs procentuālās daļas var palielināt līdz augstākais 55 % un — mazāk labvēlīgos apvidos — 65 %.

▼M3

2.b Atkāpjoties no 21.a, 21.b un 21.c panta prasībām, lai noteiktu atbalsta apjomu gadā, vērā var ņemt izdevumus saistībā ar ieguldījumiem, kas vajadzīgi, lai izpildītu standartu, ko Kopiena noteikusi līdz pievienošanās dienai un kas no šīs dienas vai vēlāka datuma lauksaimniekiem ir saistošs. Šo iespēju var izmantot tikai pirmos trīs atbalsta perioda gadus, un gada maksimālā atbalsta robeža ir EUR 25 000 par saimniecību. Šajā ieguldījumu periodā nav spēkā 21.c pantā paredzētais samazinājums. Līdz ieguldījumu perioda beigām vērā nevar ņemt ienākumu zudumu un papildizmaksas, kas izriet no standarta izpildes.

Par saskaņā ar pirmo daļu atbalstītiem ieguldījumiem nav tiesību pretendēt uz I nodaļā paredzēto atbalstu.

▼

3. Atkāpjoties no 26. panta 1. punkta otrā ievilkuma, atbalstu ieguldījumiem piešķir uzņēmumiem, kam piešķirts pārejas laiks pēc pievienošanās, lai nodrošinātu atbilstību minimālajiem standartiem vides aizsardzības, higiēnas un dzīvnieku labturības jomā. Šādā gadījumā uzņēmumam atbilstība attiecīgajiem standartiem ir jānodrošina līdz noteiktā pārejas laika beigām vai līdz ieguldījumu laikposma beigām, atkarībā no tā, kurš laikposms beidzas agrāk.

4. Atkāpjoties no 29. panta 5. punkta, to apvidu klasifikāciju, kurās pastāv mežu ugunsgrēku draudi, iesniedz kā daļu no lauku attīstības plāna.

33.m pants

Atkāpes, kas attiecas uz konkrētām jaunajām dalībvalstīm

1. Atkāpjoties no 11. panta 1. punkta otrā ievilkuma, Lietuvas lauksaimnieki, kam piešķirta piena kvota, ir tiesīgi izmantot pirmstermiņa pensionēšanās shēmu, ar nosacījumu, ka pārskaitījuma laikā viņi nav sasnieguši 70 gadu vecumu.

Atbalsta apjomam piemēro maksimālos apjomus, kas paredzēti šīs regulas I pielikumā, un to aprēķina atbilstīgi piena kvotas lielumam un saimniecības lauksaimnieciskās darbības kopapjomam.

Pārskaitījuma veicējam piešķirtās piena kvotas atmaksā valsts piena kvotas rezervē, nepiemērojot papildu kompensācijas maksājumus.

2. Atkāpjoties no 21. panta, Malta var pārsniegt 10 % ierobežojumu, kas noteikts 20. pantā minēto apvidu kopplatībai.

Atkāpjoties no 24. panta 2. punkta, I pielikumā noteiktos gada maksimālos apjomus, par ko var saņemt Kopienas atbalstu, var palielināt attiecībā uz pasākumiem, kuru mērķis ir saglabāt un aizsargāt laukakmeņu sienas Maltā. Maksimālo apjomu par hektāru, ko var izmaksāt atbilstīgi šai atkāpei, nosaka Komisija.

3. Atkāpjoties no 31. panta 1. punkta, Igaunija var piešķirt atbalstu pamestas lauksaimniecības zemes apmežošanai, ar nosacījumu, ka šāda zeme ir izmantota iepriekšējos piecus gadus. Šādā gadījumā atbalsts papildu stādīšanas izmaksām var ietver gada piemaksu par katru hektāru, kas paredzēta 31. panta 1. punkta otrās daļas pirmajā ievilkumā.

▼B







X NODAĻA

IEVIEŠANAS NOTEIKUMI

34. pants

Sīki izstrādāti noteikumi šīs sadaļas ieviešanai tiek pieņemti saskaņā ar procedūru, kas noteikta Regulas (EK) Nr. 1260/1999 50. panta 2. punktā.

Šie noteikumi var jo īpaši definēt:

— nosacījumus investīciju atbalstam lauku saimniecībās (4. līdz 7. pants), ieskaitot no 6. panta piemērošanas izrietošos nepieciešamos ierobežojumus,

— lauku saimniecības ekonomiskās dzīvotspējas uzlabošanas periodu un noteikumus zemes, ko atbrīvo priekšlaicīgas pensijā aiziešanas (11. panta 2. punkts) gadījumā, izmantošanas nosacījumus,

— kompensāciju pabalsta piešķiršanas un aprēķināšanas nosacījumus lauksaimniecībai nelabvēlīgajos reģionos, ieskaitot lauksaimniecībā izmantojamās zemes kopējās izmantošanas gadījumus (14. un 15. pants), un kompensāciju pabalstus reģionos ar vides ierobežojumiem (16. pants),

— nosacījumus, kas attiecas uz agrovides pasākumiem (23. un 24. pants),

— atlases kritērijus investīcijām, kuru mērķis ir uzlabot lauksaimniecības produktu pārstrādi un realizāciju (27. panta 2. punkts),

— nosacījumus, kas attiecas uz mežsaimniecības pasākumiem (VIII nodaļa),

▼M2

— nosacījumi, kas reglamentē standartu izpildes pasākumus (V.a nodaļa),

— nosacījumi, kas reglamentā pārtikas kvalitātes pasākumus (VI.a nodaļa),

▼

— noteikumi par īpašiem pasākumiem attiecībā uz jaunajām dalībvalstīm (IXa nodaļa).

▼B

Saskaņā ar to pašu procedūru Komisija var pieļaut atkāpi no 28. panta 1. punkta otrā ievilkuma galēji perifērajos reģionos ar nosacījumu, ka pārstrādātie produkti ir paredzēti attiecīgā reģiona tirgum.







III SADAĻA

VISPĀRĒJIE PRINCIPI, ADMINISTRATĪVIE UN FINANŠU NOTEIKUMI







I NODAĻA

VISPĀRĒJIE PRINCIPI







I apakšnodaļa

ELVGF atbalsts

35. pants

▼M2

1. ELVGF Garantiju nodaļa visā Kopienā finansē Kopienas atbalstu, ko piešķir par priekšlaicīgu pensionēšanos (10., 11. un 12. pants), mazāk labvēlīgiem apgabaliem un apgabaliem ar vides ierobežojumiem (13.–21. pants), standartu izpildi (21.a–21.d pants), agrovidi un dzīvnieku labturību (22., 23. un 24. pants), pārtikas kvalitāti (24.a–24.d pants) un apmežošanu (31. pants).

▼B

2. ELVGF finansē Kopienas atbalstu pārējiem lauku attīstības pasākumiem šādā veidā:

— Virzības nodaļa — 1. mērķa reģionos,

— Garantiju nodaļa — reģionos, uz kuriem neattiecas 1. mērķis.

3. ELVGF finansē atbalstu 33. panta sestajā, septītajā un devītajā ievilkumā minētajiem pasākumiem reģionos, uz kuriem attiecas 1. un 2. mērķis, kā arī pārejas perioda reģionos, ja vien tiem finansējumu nenodrošina Eiropas Reģionālās attīstības fonds (ERAF).

36. pants

1. Attiecībā uz atbalstu 35. panta 2. punktā minētajiem lauku attīstības pasākumiem:

— 1. mērķa reģionos Regulu (EK) Nr. 1260/1999 piemēro kopā ar šajā regulā ietvertajiem īpašajiem noteikumiem,

— 2. mērķa reģionos Regulu (EK) Nr. 1260/1999 piemēro kopā ar šajā regulā ietvertajiem īpašajiem noteikumiem, izņemot gadījumus, kad šī regula paredz citu kārtību.

2. Lai atbalstītu ELVGF Garantiju nodaļas finansētos lauku attīstības pasākumus, piemēro Regulas (EK) Nr. 1260/1999 ( 28 ) īpašos noteikumus un tā ieviešanā pieņemtos noteikumus, izņemot gadījumus, kad šī regula paredz citu kārtību.







II apakšnodaļa

atbilstība un konsekvence

37. pants

1. Atbalstu lauku attīstībai piešķir tikai tiem pasākumiem, kas atbilst Kopienas tiesībām.

2. Šādi pasākumi saskan ar pārējiem Kopienas politikas virzieniem un tajos īstenotajiem pasākumiem.

Konkrēti, neviens pasākums, kas ietilpst jomā, uz kuru attiecas šī regula, nav tiesīgs uz atbalstu no citām Kopienas atbalsta shēmām, ja tas neatbilst kādam specifiskam šajā regulā izklāstītam nosacījumam.

3. Atbilstību nodrošina arī ar pasākumiem, ko īsteno ar citu kopējās lauksaimniecības politikas instrumentu palīdzību, un jo īpaši ar lauku attīstības atbalsta pasākumiem no vienas puses un kopējo tirgus organizāciju īstenotajiem pasākumiem un lauksaimniecības kvalitātes un veselības pasākumiem no otras puses, kā arī ar dažādiem lauku attīstības atbalsta pasākumiem.

Attiecīgi saskaņā ar šo regulu nedrīkst piešķirt atbalstu:

— pasākumiem, uz kuriem attiecas kopējo tirgus organizāciju atbalsta shēmas, izņēmumi ir gadījumi, kuru pamatā ir objektīvi kritēriji, ko var definēt saskaņā ar 50. pantu,

▼M2

— pasākumi, kas atbalsta pētījumu projektus vai pasākumus, kuri pretendē uz Kopienas finansējumu saskaņā ar Padomes 1990. gada 26. jūnija Lēmumu 90/424/EEK par izdevumiem veterinārijas jomā ( 29 ).

▼B

4. Dalībvalstis var noteikt papildu nosacījumus vai lielākus ierobežojumus attiecībā uz Kopienas atbalsta piešķiršanu lauku attīstībai ar noteikumu, ka šādi nosacījumi atbilst šajā regulā izklāstītajiem mērķiem un prasībām.

38. pants

1. Nedrīkst veikt maksājumus vienam un tam pašam pasākumam saskaņā ar šo regulu un vēl kādu citu Kopienas atbalsta shēmu.

2. Atbalstu vairākiem pasākumiem atbilstoši šai regulai var apvienot tikai tad, ja šādi pasākumi ir atbilstīgi un konsekventi cits ar citu. Nepieciešamības gadījumā atbalsta līmeni pielāgo.

39. pants

1. Dalībvalstis veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu lauku attīstības atbalsta pasākumu atbilstību un konsekvenci, ievērojot šajā nodaļā izklāstītos noteikumus.

2. Dalībvalstu iesniegtie lauku attīstības plāni ietver paredzēto atbalsta pasākumu atbilstības un konsekvences novērtējumu un norādi uz pasākumiem, kas tiek veikti, lai nodrošinātu atbilstību un konsekvenci.

3. Nepieciešamības gadījumā atbalsta pasākumi tiek turpmāk pārskatīti, lai nodrošinātu atbilstību un konsekvenci.







II NODAĻA

PROGRAMMAS

40. pants

1. ELVGF Virzības nodaļas finansētie lauku attīstības pasākumi veido daļu no 1. mērķa reģionu programmas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1260/1999.

2. Tie lauku attīstības pasākumi, kas nav minēti 35. panta 1. punktā, var veidot daļu no 2. mērķa reģionu programmas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1260/1999.

3. Pārējie lauku attīstības pasākumi, kas neveido daļu no programmām, saskaņā ar 1. un 2. punktu ir pakļauti lauku attīstības programmai saskaņā ar 41. līdz 44. pantu.

4. Sniedzot norādi par attiecīgiem lauku attīstības pasākumiem, dalībvalstis var iesniegt apstiprināšanai arī vispārējos noteikumus, kas veido daļu no programmas saskaņā ar 1. līdz 3. punktu, ar noteikumu, ka ir iespējams saglabāt nosacījumu vienotību.

41. pants

1. Lauku attīstības plānus gatavo ģeogrāfiskā līmenī, ko uzskata par vispiemērotāko. Tos gatavo kompetentās iestādes, ko ieceļ dalībvalsts, un dalībvalsts tos iesniedz Komisijai pēc tam, kad ir notikusi apspriešanās ar kompetentajām iestādēm un organizācijām attiecīgajā teritoriālajā līmenī.

2. Ja iespējams, vienā reģionā piemērojamos lauku attīstības atbalsta pasākumus integrē vienā plānā. Ja nepieciešams izveidot vairākus plānus, norāda uz saistību starp šādos plānos iekļautiem pasākumiem un nodrošina to savienojamību un saskanību.

42. pants

Lauku attīstības plāni aptver septiņu gadu periodu, sākot no 2000. gada 1. janvāra.

▼

Attiecībā uz Čehijas Republiku, Igauniju, Kipru, Latviju, Lietuvu, Ungāriju, Maltu, Poliju, Slovēniju un Slovākiju lauku attīstības plāni aptver trīs gadu laikposmu no pievienošanās dienas.

▼B

43. pants

1. Lauku attīstības plāni ietver:

— pašreizējās situācijas kvantitatīvu aprakstu, parādot būtiskās atšķirības, trūkumus un attīstības potenciālu, izmantotos finanšu resursus un iepriekšējās programmas periodā veikto darbību galvenos rezultātus, ņemot vērā pieejamos novērtēšanas rezultātus,

— ierosinātās stratēģijas aprakstu, tās kvantitatīvos mērķus un izvēlētās lauku attīstības prioritātes un aptverto ģeogrāfisko reģionu,

— novērtējumu, kurā parādīta sagaidāmā ekonomiskā, vides un sociālā ietekme, ieskaitot ietekmi uz nodarbinātību,

— norādošu visaptverošu finanšu tabulu, kurā apkopoti attiecīgās valsts un Kopienas sniegtie finanšu resursi, kas atbilst katrai plāna kontekstā iesniegtajai lauku attīstības prioritātei, un, ja plāns attiecas uz 2. mērķa lauku reģioniem, jākonkretizē summas lauku attīstības pasākumiem šajās jomās saskaņā ar 33. pantu,

— plānu un jo īpaši atbalsta shēmu īstenošanai iecerēto pasākumu aprakstu, ietverot punktus, kas nepieciešami, lai novērtētu konkurences noteikumus,

— vajadzības gadījumā informāciju par nepieciešamību veikt pētījumus, demonstrēšanas projektus, izglītības vai tehniskās palīdzības darbības saistībā ar attiecīgo pasākumu sagatavošanu, īstenošanu vai pielāgošanu,

— kompetentu iestāžu un atbildīgo institūciju iecelšanu,

— noteikumus, lai nodrošinātu efektīvu un pareizu plānu īstenošanu, ietverot uzraudzību un novērtēšanu, kvantitatīvo novērtēšanas indikatoru definīciju, kontroles, sankciju un piemērotus publicitātes pasākumus,

— apspriežu rezultātus un saistīto iestāžu un institūciju iecelšanu, kā arī ekonomisko un sociālo partneru izvēli attiecīgajos līmeņos.

2. Dalībvalstis savos plānos:

— paredz agrovides pasākumus savās teritorijās saskaņā ar savām īpašajām vajadzībām,

— nodrošina nepieciešamo līdzsvaru starp dažādiem atbalsta pasākumiem.

44. pants

1. Lauku attīstības plānus iesniedz ne vēlāk kā sešus mēnešus pēc šīs regulas stāšanās spēkā.

▼

Čehijas Republika, Igaunija, Kipra, Latvija, Lietuva, Ungārija, Malta, Polija, Slovēnija un Slovākija lauku attīstības plānus iesniedz vēlākais sešus mēnešus pēc pievienošanās dienas.

▼B

2. Komisija novērtē iesniegtos plānus, lai noteiktu, vai tie saskan ar šo regulu. Pamatojoties uz plāniem, tā apstiprina lauku attīstības programmas dokumentus saskaņā ar procedūru, kas minēta Regulas (EK) Nr. 1260/1999 50. panta 2. punktā, sešu mēnešu laikā pēc plānu iesniegšanas.

▼

Attiecībā uz Čehijas Republiku, Igauniju, Kipru, Latviju, Lietuvu, Ungāriju, Maltu, Poliju, Slovēniju un Slovākiju Komisija lauku attīstības programmas dokumentus apstiprina — atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 1260/1999 50. panta 2. punktā paredzētajai procedūrai — sešos mēnešos pēc plānu iesniegšanas, ja sešu mēnešu termiņa beigas ir pēc pievienošanās dienas.

▼B







III NODAĻA

PAPILDU PASĀKUMI UN KOPIENAS INICIATĪVAS

45. pants

1. Ievērojot Regulas (EK) Nr. 1260/1999 21. panta 2. punktu un procedūru, kas noteikta minētās regulas 50. panta 2. punktā, Komisija var paplašināt ELVGF Virzības nodaļas atbalsta apjomu virs šīs regulas 35. panta 2. punktā paredzētā apjoma un to pasākumu finansēšanu, par kuriem var saņemt finansējumu saskaņā ar Padomes Regulām (EK) Nr. 1783/1999 ( 30 ), (EK) Nr. 1784/1999 ( 31 ) un (EK) Nr. 1263/1999 ( 32 ), lai īstenotu visus Kopienas iniciatīvas pasākumus lauku attīstībā.

2. ELVGF Garantiju nodaļa pēc Komisijas iniciatīvas var finansēt pētījumus, kas saistīti ar lauku attīstības programmām.







IV NODAĻA

FINANŠU NOTEIKUMI

46. pants

1. ELVGF Garantiju nodaļas sniegtais Kopienas atbalsts lauku attīstībai ir pakļauts ikgadējai finanšu plānošanai un uzskaitei. Finanšu plānošana veido daļu no lauku attīstības programmas (40. panta 3. punkts) un no 2. mērķa programmas.

2. Komisija veic sākotnējo sadali starp dalībvalstīm katru gadu, izmantojot objektīvus kritērijus, kuros ņem vērā konkrēto situāciju un vajadzības, un pasākumus, kas jo īpaši jāveic atbilstoši vides aizsardzības prasībām, lai radītu darba vietas un saglabātu ainavu.

3. Sākotnējo sadali koriģē, pamatojoties uz faktiskajiem izdevumiem un pārskatītajām izdevumu prognozēm, ko iesniedz dalībvalstis, ievērojot programmas mērķus, un tā ir atkarīga no pieejamajiem resursiem un parasti ir saskanīga ar atbalsta intensitāti 2. mērķa aptvertajiem lauku reģioniem.

47. pants

1. Regulas (EK) Nr. 1260/1999 31., 32. (izņemot 1. punkta piekto daļu), 34., 38. un 39. panta finanšu noteikumus nepiemēro 2. mērķa lauku attīstības pasākumu atbalstam.

Komisija rīkojas tā, lai nodrošinātu to pasākumu efektīvu un saskaņotu īstenošanu, kuri atbilst vismaz tiem pašiem standartiem, kas ir noteikti pirmajā daļā minētajos noteikumos, ieskaitot vienas vadības institūcijas principu.

2. Attiecībā uz lauku attīstības programmā ietilpstošajiem pasākumiem Kopiena palīdz ar finansējumu, ievērojot Regulas (EK) Nr. 1260/1999 29. un 30. pantā izklāstītos principus.

Šajā sakarībā:

— Kopienas ieguldījums nepārsniedz 50 % no kopējām izmaksām, uz kurām attiecas atbalsts, un parasti tas veido vismaz 25 % no valsts izdevumiem, uz kuriem attiecas atbalsts, tajos reģionos, uz kuriem neattiecas 1. un 2. mērķis,

— peļņu nesošām investīcijām piemēro likmes, kas noteiktas Regulas (EK) Nr. 1260/1999 29. panta 4. punkta a) apakšpunkta ii) un iii) punktos un b) apakšpunkta ii) un iii) punktos. Lauksaimniecības un mežsaimniecības produktu pārstrādē un tirgū laišanā iesaistītie lauksaimniecības un mežsaimniecības saimniecības un uzņēmumi ir uzņēmumi 29. panta 4. punkta b) apakšpunkta iii) punkta nozīmē,

▼M2

— Kopienas ieguldījums šās regulas 22.–24. panta pasākumu plānošanā nepārsniedz 85 % jomās, uz ko attiecas 1. mērķis, un 60 % citās jomās.

▼B

Šādiem maksājumiem piemēro Regulas (EK) Nr. 1260/1999 32. panta 1. punkta piekto daļu.

3. ELVGF Garantiju nodaļas finanšu atbalstu var sniegt avansa maksājumu veidā programmu īstenošanai un maksājumu veidā, lai segtu izdevumus.

▼







IV.a NODAĻA

ĪPAŠI NOTEIKUMI ATTIECĪBĀ UZ JAUNAJĀM DALĪBVALSTĪM

47.a pants

1. Kopienas atbalstu, kas jaunajās dalībvalstīs piešķirts:

a) 35. panta 1. punktā un 2. punkta otrajā ievilkumā minētajiem pasākumiem

b) daļēji naturālām saimniecībām (33.b pants)

c) lai nodrošinātu atbilstību Kopienas standartiem (33.c pants)

d) ražotāju grupām (33.d pants)

e) tehniskajai palīdzībai (33.e pants)

f) tiešo maksājumu papildinājumiem (33.h pants)

g) papildinājumiem valsts atbalstam Maltā (33.i pants)

h) pilnas slodzes lauksaimniekiem Maltā (33.j pants), finansē no ELVGF Garantiju nodaļas atbilstīgi šajā nodaļā paredzētajiem noteikumiem.

2. Kopienas atbalstu, kas piešķirts Leader+ veida pasākumiem (33.f pants) apvidos, uz kuriem attiecas 2. mērķis, finansē no ELVGF Virzības nodaļas.

3. Nepiemēro šādus noteikumus:

a) 149. līdz 153. pantu Padomes Regulā (EK) Nr. 1605/2002 (2002. gada 25. jūnijs) par Finanšu regulu, ko piemēro Eiropas Kopienu vispārējam budžetam ( 33 ).

▼M5

b) šīs regulas 35. panta 1. punktu, 35. panta 2. punkta otro ievilkumu, 36. panta 2. punktu un 47. pantu, izņemot tā 2. punkta otrās daļu.

▼

47.b pants

1. Kopiena finansējumā piedalās saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1260/1999 29. līdz 32. panta noteikumiem.

Tomēr apvidos, uz ko attiecas 1. mērķis, Kopienas finansējuma apjoms var sasniegt 80 %.

Atkāpjoties no Regulas (EK) Nr. 1260/1999 30. panta 2. punkta, izdevumi ir atbilstīgi atbalstam vienīgi tad, ja tie lauku atbalsta saņēmējam faktiski radušies pēc 2003. gada 31. decembra un pēc dienas, kad lauku attīstības plāns iesniegt Komisijai. Vēlāko no šim dienām uzskata par sākuma punktu, no kura izdevumi ir piemēroti atbalsta saņemšanai.

2. Piemēro Regulu (EK) Nr. 1258/99 par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu ( 34 ), izņemot tās 5. pantu un 7. panta 2. punktu.

▼B







V NODAĻA

UZRAUDZĪBA UN NOVĒRTĒŠANA

48. pants

1. Komisija un dalībvalstis nodrošina efektīvu lauku attīstības programmu īstenošanas uzraudzību.

2. Šādu uzraudzību veic, izmantojot kopīgi saskaņotas procedūras.

Uzraudzību veic, atsaucoties uz konkrētiem fiziskiem un finanšu indikatoriem, kuri ir saskaņoti un izstrādāti iepriekš.

Dalībvalstis iesniedz Komisijai gada ziņojumus par padarīto.

3. Vajadzības gadījumā izveido uzraudzības komitejas.

49. pants

1. Lauku attīstības programmu pasākumu novērtēšanu veic, pamatojoties uz Regulas (EK) Nr. 1260/1999 40. līdz 43. pantā izklāstītajiem principiem.

2. ELVGF Garantiju nodaļa ar finanšu resursiem, kas piešķirti programmām, var piedalīties dalībvalstu lauku attīstības novērtēšanas finansēšanā. ELVGF Garantiju nodaļa pēc Komisijas iniciatīvas var finansēt novērtēšanu arī Kopienas līmenī.

▼

Attiecībā uz Čehijas Republiku, Igauniju, Kipru, Latviju, Lietuvu, Ungāriju, Maltu, Poliju, Slovēniju un Slovākiju ELVGF Garantiju nodaļa var piedalīties tādu izvērtēšanu finansēšanā, ko attiecībā uz lauku attīstību veic atbilstīgi IVa nodaļai. Ar iepriekšēju novērtēšanu saistītus izdevumus uzskata par atbilstīgiem atbalsta saņemšanai, ja tie veikti no 2004. gada 1. janvāra.

▼B







VI NODAĻA

ĪSTENOŠANAS NOTEIKUMI

50. pants

Sīki izstrādātus noteikumus šīs sadaļas piemērošanai pieņem saskaņā ar procedūru, kas noteikta Regulas (EK) Nr. 1260/1999 50. panta 2. punktā.

Šie noteikumi var jo īpaši precizēt sīkas ziņas par:

— lauku attīstības plānu iesniegšanu (41. līdz 44. pants),

— lauku attīstības programmas dokumentu pārskatīšanu,

— finanšu plānošanu, jo īpaši, lai nodrošinātu budžeta disciplīnu (46. pants) un dalību finansēšanā (47. panta 2. punkts),

— uzraudzību un novērtēšanu (48. un 49. pants),

— to, kā nodrošināt atbilstību starp lauku attīstības pasākumiem un tirgus organizāciju ieviestajiem atbalsta pasākumiem (37. pants).

▼

Atkāpjoties no šā panta pirmās daļas, īpašus finanšu noteikumus attiecībā uz jaunajām dalībvalstīm, kā arī mehānismus, kas vajadzīgi šo finanšu noteikumu ieviešanai, tostarp konkrētu praktisku problēmu risināšanai, pieņem atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 1258/1999 13. pantā paredzētajai procedūrai.

▼B







IV SADAĻA

VALSTS ATBALSTS

51. pants

1. Izņemot gadījumus, kad šī sadaļa paredz citu kārtību, atbalstam, ko dalībvalstis piešķir lauku attīstības pasākumu atbalstam, piemēro Līguma 87. līdz 89. pantu.

Tomēr Līguma 87. līdz 89. pantu nepiemēro finanšu ieguldījumiem, ko dalībvalstis paredz tiem pasākumiem, uz kuriem attiecas Līguma 36. pantā minētais Kopienas atbalsts saskaņā ar šīs regulas noteikumiem.

2. Atbalsts investīcijām lauku saimniecībās, kura apjoms pārsniedz 7. pantā minētos procentus, ir aizliegts.

Šis aizliegums neattiecas uz atbalstu investīcijām, kas saistītas ar:

— investīcijām, ko galvenokārt veic sabiedrības interesēs attiecībā uz lauku kultūras mantojuma saglabāšanu vai saimniecību ēku pārvietošanu,

— vides aizsardzību un uzlabošanu,

— lopkopības uzņēmumu higiēnas apstākļu un dzīvnieku labturības uzlabošanu.

3. Valsts atbalsts, ko piešķir lauksaimniekiem, lai kompensētu dabiskos kavēkļus lauksaimniecībai nelabvēlīgajos reģionos, ir aizliegts, ja tas neatbilst 14. un 15. pantā izklāstītajiem nosacījumiem.

4. Valsts atbalsts, ko piešķir lauksaimniekiem, kas veic agrovides pasākumus, kuri neatbilst 22. līdz 24. pantā izklāstītajiem nosacījumiem, ir aizliegts. Tomēr var piešķirt papildu atbalstu, kas pārsniedz maksimālo summu, kura noteikta saskaņā ar 24. panta 2. punktu, ja to pamato šī panta 1. punkts. Pienācīgi pamatotos izņēmuma gadījumos var pieļaut atkāpes attiecībā uz šādu pasākumu minimālo ilgumu, kā noteikts 23. panta 1. punktā.

▼M2

5. Valsts atbalstu lauksaimniekiem, kuri pielāgo darbību vides, sabiedrības, dzīvnieku un augu veselības jomas, kā arī dzīvnieku labturības un darba drošības jomas prasību standartiem, kuru pamatā ir Kopienas tiesību akti, aizliegts piešķirt, ja tas neatbilst 21.a, 21.b un 21.c pantā paredzētajiem nosacījumiem. Papildu atbalstu, kas pārsniedz saskaņā ar 21.c pantu noteiktos maksimālos apjomus, tomēr var piešķirt lauksaimniekiem, lai viņi varētu ievērot attiecīgās valsts tiesību aktus, kas pārsniedz Kopienas standartus.

Ja trūkst Kopienas tiesību aktu prasību, valsts atbalstu lauksaimniekiem, kuri pielāgo darbību vides, sabiedrības, dzīvnieku un augu veselības jomas, kā arī dzīvnieku labturības un darba drošības jomas prasību standartiem, kuru pamatā ir Kopienas tiesību akti, aizliegts piešķirt, ja tas neatbilst 21.a, 21.b un 21.c pantā paredzētajiem nosacījumiem. Var piešķirt papildu atbalstu, kas pārsniedz maksimālos apjomus, kuri noteikti saskaņā ar 21.c pantu, ja tie ir pamatoti saskaņā ar minētā panta 1. punktu.

▼B

52. pants

Jomā, uz kuru attiecas Līguma 36. pants, dalībvalstis paziņo par to lauku attīstības pasākumu papildu finansēšanai paredzēto valsts atbalstu, kur ir piešķirts Kopienas atbalsts, un Komisija to apstiprina saskaņā ar šīs regulas noteikumiem kā daļu no 40. pantā minētās programmas. Līguma 88. panta 3. punkta pirmo teikumu nepiemēro atbalstam, par kuru paziņo šādā veidā.







V SADAĻA

PĀREJAS UN NOBEIGUMA NOTEIKUMI

53. pants

1. Ja ir nepieciešami īpaši pasākumi, kas atvieglotu pāreju no spēkā esošās sistēmas uz šajā regulā noteikto sistēmu, šādus pasākumus pieņem Komisija saskaņā ar procedūru, kas noteikta Regulas (EK) Nr. 1260/1999 50. panta 2. punktā.

2. Šādus pasākumus jo īpaši pieņem tādu esošo Kopienas atbalsta pasākumu integrācijai, kas noteikti šajā regulā paredzētajā lauku attīstības atbalstā, kuras Komisija apstiprina uz laiku, kas beidzas pēc 2000. gada 1. janvāra, vai arī kurām nav laika ierobežojuma.

54. pants

1. Padomes 1971. gada 26. jūlija Regulas (EEK) Nr. 1696/71 par apiņu tirgus kopīgo organizāciju ( 35 ) 17. pantu aizstāj ar šo:

“17. pants

1. Noteikumus par kopējās lauksaimniecības politikas finansēšanu piemēro 1. panta 1. punktā minēto produktu tirgum, sākot no šeit izklāstīto pasākumu īstenošanas.

2. Uz atbalstu, kas minēts 8. pantā, attiecas daļēja Kopienas finansēšana.

3. Dalībvalstis izmaksā ražotājiem 12. pantā minēto atbalstu laikā starp 16. oktobri un 31. decembri tirdzniecības gadā, kurā piemēro šo atbalstu.

4. Ievērojot procedūru, kas noteikta 20. pantā, Komisija pieņem noteikumus šī panta piemērošanai”

.

2. Padomes 1993. gada 13. februāra Regulas (EEK) Nr. 404/93 par banānu tirgus kopīgo organizāciju ( 36 ) 6. pantu aizstāj ar šādu tekstu:

“6. pants

1. Dalībvalstis piecus gadus pēc atzīšanas piešķir atbalstu atzītajām ražotāju organizācijām, lai veicinātu to dibināšanu un palīdzētu tām veikt pārvaldību.

2.2. Šāds atbalsts:

— pirmajā, otrajā, trešajā, ceturtajā un piektajā gadā ir attiecīgi 5 %, 5 %, 4 %, 3 % un 2 % no tās produkcijas vērtības, ko pārdod tirgū ražotāju organizāciju aizgādībā,

— nepārsniedz attiecīgās organizācijas dibināšanas un administratīvās darbības faktiskās izmaksas,

— tiek izmaksāta pa daļām katru gadu ne ilgāk kā septiņus gadus, sākot no atzīšanas datuma.

Produkcijas vērtību katru gadu aprēķina, pamatojoties uz:

— faktiski pārdoto apjomu gadā,

— ražotāja panāktajām vidējām cenām.

3. Tās ražotāju organizācijas, kas veidojas no organizācijām, kuras jau lielā mērā atbilst šīs regulas nosacījumiem, var pretendēt uz atbalstu saskaņā ar šo pantu tikai tad, ja tās ir izveidotas apvienošanās rezultātā, ļaujot efektīvāk sasniegt 5. pantā minētos mērķus. Taču šādos gadījumos atbalstu piešķir tikai attiecībā uz organizācijas dibināšanas izdevumiem (izdevumi, kas saistīti ar sagatavošanās darbiem un memoranda un statūtu sastādīšanu).

4. Dalībvalstis paziņo Komisijai par šajā pantā minēto atbalstu savos ziņojumos katra finanšu gada beigās”

.

3. Padomes 1996. gada 28. oktobra Regulā (EK) Nr. 2200/96 par augļu un dārzeņu tirgus kopīgo organizāciju ( 37 ) izdara šādus grozījumus:

a) 15. panta 6. punktu aizstāj ar šo: “6. Tajos Kopienas reģionos, kuros ražotāju organizācijas pakāpe ir īpaši zema, dalībvalstīm, pamatojoties uz pienācīgi pamatotu lūgumu, ir atļauts sniegt ražotāju organizācijām valsts finanšu atbalstu, kas ir vienāds ar pusi no ražotāju finanšu ieguldījuma. Šo atbalstu sniedz papildus darbības fondam. Dalībvalstīs, kurās ražotāju organizācijas pārdod mazāk par 15 % no augļu un dārzeņu produkcijas un kurās augļu un dārzeņu ražošana sastāda vismaz 15 % no to kopējās lauksaimniecības produkcijas, pēc attiecīgās dalībvalsts pieprasījuma pirmajā daļā minēto atbalstu daļēji var segt Kopiena” ;

b) 52. pantu aizstāj ar šo: “52. pants 1. Izdevumus, kas saistīti ar Kopienas kompensāciju par izņemšanu no apgrozības izmaksu un Kopienas veikto darbības fonda finansēšanu, 17. pantā un 53., 54. un 55. pantā minētajiem īpašajiem pasākumiem un dalībvalstu ekspertu veiktajām pārbaudēm, par kurām ziņo Komisijai, piemērojot 40. panta 1. punktu, uzskata par intervenci ar mērķi stabilizēt lauksaimniecības tirgus Regulas (EK) Nr. 1257/1999 ( 38 ) 1. panta 2. punkta b) apakšpunkta nozīmē. 2. Izdevumus, kas saistīti ar dalībvalstu piešķirto atbalstu saskaņā ar 14. pantu un 15. panta 6. punkta otro daļu, uzskata par intervenci ar mērķi stabilizēt lauksaimniecības tirgus Regulas (EK) Nr. 1257/1999 1. panta 2. punkta b) apakšpunkta nozīmē. Par tiem var saņemt daļēju finansējumu no Kopienas. 3. Ievērojot procedūru, kas noteikta 46. pantā, Komisija pieņem noteikumus šī panta 2. punkta piemērošanai. 4. VI sadaļas noteikumi bez ierobežojumiem attiecas uz Padomes 1989. gada 21. decembra Regulu (EEK) Nr. 4045/89 par dalībvalstu veicamajām pārbaudēm attiecībā uz darījumiem, kas veido daļu no Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda finansēšanas sistēmas un atceļ Direktīvu 77/435/EEK ( 39 ). .

55. pants

1. Ar šo atceļ šādas regulas:

— Regulu (EEK) Nr. 4256/88,

— Regulas (EK) Nr. 950/97, (EK) Nr. 951/97, (EK) Nr. 952/97 un Regulu (EEK) Nr. 867/90,

— Regulas (EEK) Nr. 2078/92, (EEK) Nr. 2079/92, (EEK) Nr. 2080/92,

— Regulu (EEK) Nr. 1610/89.

2. Ar šo svītro šādus noteikumus:

— Regulas (EEK) Nr. 3763/91 ( 40 ) 21. pantu,

— Regulas (EEK) Nr. 1600/92 ( 41 ) 32. pantu,

— Regulas (EEK) Nr. 1601/92 ( 42 ) 27. pantu,

— Regulas (EEK) Nr. 2019/93 ( 43 ) 13. pantu.

3. Saskaņā ar 1. un 2. punktu attiecīgi atceltās regulas un svītrotos noteikumus turpina piemērot attiecībā uz pasākumiem, ko Komisija saskaņā ar šīm regulām apstiprinājusi līdz 2000. gada 1. janvārim.

4. Padomes un Komisijas direktīvas, kas paredz lauksaimniecībai nelabvēlīgo reģionu uzskaitījumus vai kas izdara grozījumus šādos uzskaitījumos saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 950/97 21. panta 2. un 3. punktu, paliek spēkā, ja vien tajās neizdara grozījumus, pamatojoties uz programmām.

56. pants

Šī regula stājas spēkā septītajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.

Attiecībā uz Kopienas atbalstu to piemēro no 2000. gada 1. janvāra.

Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.









▼

I PIELIKUMS

▼M2

APJOMU TABULA







Pants Priekšmets Eiro 8. panta 2. punkts Atbalsts darbības sākšanai 25 000 12. panta 1. punkts Pirmstermiņa pensionēšanās 15 000 (1) par atdevēju un gadu 150 000 kopējais apjoms atdevējam 3 500 par strādnieku un gadu 35 000 kopējais apjoms strādniekam 15. panta 3. punkts Minimālais kompensācijas pabalsts 25 (2) lauksaimniecībā izmantotās zemes hektārs Vidējais maksimālais kompensācijas pabalsts 200 par lauksaimniecībā izmantotās zemes hektāru Vidējais maksimālais kompensācijas pabalsts 250 par lauksaimniecībā izmantotās zemes hektāru 16. pants Maksimālais maksājums, sākotnējais maksimālais maksājums 200 par hektāru Sākotnējais maksimālais maksājums 500 par hektāru 21.c pants Maksimālais maksājums 10 000 par saimniecību 21.d pants Lauksaimniecības konsultāciju pakalpojumi 1 500 par konsultāciju pakalpojumu 24. panta 2. punkts Viengadīgās kultūras 600 par hektāru Īpašās daudzgadīgās kultūras 900 par hektāru Citi zemes izmantojuma veidi 450 par hektāru Vietējās šķirnes, kuru izmantošana lauksaimniecībā ir apdraudēta 200 (3) par ganāmpulka vienību Dzīvnieku labturība 500 par ganāmpulka vienību 24.c pants Maksimālais maksājums 3 000 par saimniecību 31. panta 4. punkts Maksimālā piemaksa gadā, lai segtu ar apmežošanu saistītos ienākumu zaudējumus — lauksaimniekiem vai to apvienībām 725 par hektāru — citiem privāttiesību subjektiem 185 par hektāru 32. panta 2. punkts Minimālais maksājums 40 par hektāru Maksimālais maksājums 120 par hektāru (1) Ievērojot kopējo maksimālo apjomu vienam atdevējam, maksimālos maksājumus gadā var palielināt ne vairāk kā divas reizes, ņemot vērā saimniecību ekonomikas struktūru attiecīgajās teritorijās un mērķi, kas paredz paātrināt lauksaimniecības struktūru pielāgošanu. (2) Šo apjomu var samazināt, ņemot vērā konkrēto ģeogrāfisko stāvokli vai saimniecību ekonomikas struktūru atsevišķās teritorijās, kā arī, lai nepieļautu pārmērīgu kompensāciju, un saskaņā ar 15. panta 1. punkta otro ievilkumu. (3) Izņēmuma gadījumā šo apjomu var palielināt, ņemot vērā īpašas prasības attiecībā uz atsevišķām šķirnēm, kas jāpamato lauku attīstības plānos.

▼









II PIELIKUMS







Apjomu tabula īpašiem pasākumiem jaunajās dalībvalstīs Pants Mērķis EUR 33.b pants daļēji naturālas saimniecības 1 000 (1) saimniecībai / gadā 33.c pants atbilstība Kopienas standartiem 200 par hektāru pirmajā gadā 33.d pants Ražotāju grupas 100 000 par pirmo gadu 100 000 par otro gadu 80 000 par trešo gadu 60 000 par ceturto gadu 50 000 par piekto gadu (1) Attiecībā uz Poliju maksimālais atbilstīgais apjoms nepārsniedz EUR 1 250.