2013R0952 — LV — 30.10.2013 — 000.003

Šis dokuments ir tikai informatīvs, un tam nav juridiska spēka. Eiropas Savienības iestādes neatbild par tā saturu. Attiecīgo tiesību aktu un to preambulu autentiskās versijas ir publicētas Eiropas Savienības “Oficiālajā Vēstnesī” un ir pieejamas datubāzē “Eur-Lex”. Šie oficiāli spēkā esošie dokumenti ir tieši pieejami, noklikšķinot uz šajā dokumentā iegultajām saitēm

►B EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA (ES) Nr 952/2013 (2013. gada 9. oktobris), ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu (pārstrādāta versija) (OV L 269, 10.10.2013., 1. lpp)





Labota ar:









▼B

EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA (ES) Nr 952/2013

(2013. gada 9. oktobris),

ar ko izveido Savienības Muitas kodeksu

(pārstrādāta versija)







SATURA RĀDĪTĀJS I SADAĻA VISPĀRĪGI NOTEIKUMI 1. NODAĻA Tiesību aktu muitas jomā darbības joma, muitas uzdevums un definīcijas 2. NODAĻA Personu tiesības un pienākumi attiecībā uz tiesību aktiem muitas jomā 1. iedaļa Informācijas sniegšana 2. iedaļa Pārstāvība muitā 3. iedaļa Lēmumi, kas saistīti ar tiesību aktu muitas jomā piemērošanu 4. iedaļa Atzītais uzņēmējs 5. iedaļa Sankcijas 6. iedaļa Pārsūdzība 7. iedaļa Preču kontrole 8. iedaļa Dokumentu un citas informācijas glabāšana un maksājumi un izmaksas 3. NODAĻA Valūtas konvertācija un termiņi II SADAĻA FAKTORI, PAMATOJOTIES UZ KURIEM PIEMĒRO IEVEDMUITAS VAI IZVEDMUITAS NODOKLI UN CITUS PASĀKUMUS ATTIECĪBĀ UZ PREČU TIRDZNIECĪBU 1. NODAĻA Kopējais muitas tarifs un preču tarifa klasifikācija 2. NODAĻA Preču izcelsme 1. iedaļa Nepreferenciāla izcelsme 2. iedaļa Preferenciāla izcelsme 3. iedaļa Konkrētu preču izcelsmes noteikšana 3. NODAĻA Preču muitas vērtība III SADAĻA MUITAS PARĀDS UN GALVOJUMI 1. NODAĻA Muitas parāda rašanās 1. iedaļa Ievedmuitas parāds 2. iedaļa Izvedmuitas parāds 3. iedaļa Kopēji noteikumi par muitas parādiem, kas rodas saistībā ar importu un eksportu 2. NODAĻA Galvojums iespējamam vai esošam muitas parādam 3. NODAĻA Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas atgūšana, samaksa, atmaksāšana vai atbrīvojums 1. iedaļa Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas noteikšana, muitas parāda paziņošana un iegrāmatošana 2. iedaļa Ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas samaksa 3. iedaļa Atmaksāšana un atbrīvojums 4. NODAĻA Muitas parāda dzēšana IV SADAĻA SAVIENĪBAS MUITAS TERITORIJĀ IEVESTAS PRECES 1. NODAĻA Ievešanas kopsavilkuma deklarācija 2. NODAĻA Preču atvešana 1. iedaļa Preču ievešana Savienības muitas teritorijā 2. iedaļa Preču uzrādīšana, izkraušana un pārbaude 3. iedaļa Preču pagaidu uzglabāšana V SADAĻA VISPĀRĒJI NOTEIKUMI PAR MUITAS STATUSU, MUITAS PROCEDŪRAS PIEMĒROŠANAI PRECĒM, PREČU PĀRBAUDEI, IZLAIŠANAI UN ATSAVINĀŠANAI 1. NODAĻA Preču muitas statuss 2. NODAĻA Muitas procedūras piemērošana precēm 1. iedaļa Vispārēji noteikumi 2. iedaļa Standarta muitas deklarācijas 3. iedaļa Vienkāršotas muitas deklarācijas 4. iedaļa Noteikumi, kas attiecas uz visām muitas deklarācijām 5. iedaļa Citi vienkāršojumi 3. NODAĻA Preču pārbaude un izlaišana 1. iedaļa Pārbaude 2. iedaļa Izlaišana 4. NODAĻA Preču atsavināšana VI SADAĻA LAIŠANA BRĪVĀ APGROZĪBĀ UN ATBRĪVOŠANA NO IEVEDMUITAS NODOKĻA 1. NODAĻA Laišana brīvā apgrozībā 2. NODAĻA Atbrīvošana no ievedmuitas nodokļa 1. iedaļa Atpakaļievestas preces 2. iedaļa Jūras zveja un citi no jūras iegūti produkti VII SADAĻA ĪPAŠAS PROCEDŪRAS 1. NODAĻA Vispārēji noteikumi 2. NODAĻA Tranzīts 1. iedaļa Ārējais un iekšējais tranzīts 2. iedaļa Savienības tranzīts 3. NODAĻA Uzglabāšana 1. iedaļa Kopējie noteikumi 2. iedaļa Uzglabāšana muitas noliktavā 3. iedaļa Brīvās zonas 4. NODAĻA Īpaša izmantošana 1. iedaļa Pagaidu ievešana 2. iedaļa Galapatēriņš 5. NODAĻA Pārstrāde 1. iedaļa Vispārēji noteikumi 2. iedaļa Ievešana pārstrādei 3. iedaļa Izvešana pārstrādei ▼C2 VIII SADAĻA NO SAVIENĪBAS MUITAS TERITORIJAS IZVESTAS PRECES ▼B 1. NODAĻA Pirms preču izvešanas veicamās formalitātes 2. NODAĻA Preču izvešanas formalitātes 3. NODAĻA Eksports un reeksports 4. NODAĻA Izvešanas kopsavilkuma deklarācija 5. NODAĻA Reeksporta paziņojums 6. NODAĻA Atbrīvošana no izvedmuitas nodokļa IX SADAĻA ELEKTRONISKĀS SISTĒMAS, VIENKĀRŠOJUMI, PILNVARU DELEĢĒŠANA, KOMITEJU PROCEDŪRA UN NOBEIGUMA NOTEIKUMI 1. NODAĻA Elektronisko sistēmu izstrāde 2. NODAĻA Vienkāršojumi tiesību aktu muitas jomā piemērošanai 3. NODAĻA Pilnvaru deleģēšana un komiteju procedūra 4. NODAĻA Nobeiguma noteikumi PIELIKUMS ATBILSTĪBAS TABULA







I

SADAĻA

VISPĀRĪGI NOTEIKUMI







1.

NODAĻA

Tiesību aktu muitas jomā darbības joma, muitas uzdevums un definīcijas

1. pants

Priekšmets un darbības joma

1. Ar šo regulu izveido Savienības Muitas kodeksu (Kodekss), ar kuru nosaka vispārējus noteikumus un procedūras, ko piemēro precēm, kuras ieved Savienības muitas teritorijā vai izved no tās.

Neskarot starptautiskās tiesības un konvencijas un Savienības tiesību aktus citās jomās, Kodeksu vienādi piemēro visā Savienības muitas teritorijā.

2. Dažus tiesību aktu muitas jomā noteikumus var piemērot ārpus Savienības muitas teritorijas atbilstīgi tiesību aktiem, ar kuriem reglamentē īpašas jomas, vai starptautiskām konvencijām.

3. Dažu tiesību aktu muitas jomā noteikumus, tostarp minētajos aktos paredzētos vienkāršojumus, piemēro Savienības preču tirdzniecībai starp Savienības muitas teritorijas daļām, uz kurām attiecas Direktīva 2006/112/EK vai Direktīva 2008/118/EK, un tām minētās teritorijas daļām, uz kurām šie noteikumi neattiecas, vai tirdzniecībai starp minētās teritorijas daļām, uz kurām šie noteikumi neattiecas.

2. pants

Pilnvaru deleģēšana

Komisija saskaņā ar 284. pantu ir pilnvarota pieņemt deleģētos aktus, kuros, ciktāl tas neietekmē saistīto fiskālo pasākumu pienācīgu piemērošanu, precizē 1. panta 3. punktā minētajai Savienības preču tirdzniecībai piemērotos tiesību aktu muitas jomā noteikumus un to vienkāršošanu attiecībā uz muitas deklarāciju, muitas statusa apliecinājumu, iekšējās Savienības tranzīta procedūras izmantošanu. Šie akti var attiekties uz konkrētiem tirdzniecības ar Savienības precēm apstākļiem, kur iesaistīta tikai viena dalībvalsts.

3. pants

Muitas dienestu uzdevums

Muitas dienesti galvenokārt ir atbildīgi par Savienības starptautiskās tirdzniecības uzraudzību, tādējādi veicinot godīgu un brīvu tirdzniecību, iekšējā tirgus ārējo aspektu īstenošanu, kopējās tirdzniecības politikas un citu tādu Savienības kopējo politikas jomu īstenošanu, kuras ietekmē tirdzniecību, un vispārēju piegādes ķēdes drošību. Muitas dienesti veic pasākumus, kuru mērķis jo īpaši ir:

a) aizsargāt Savienības un tās dalībvalstu finanšu intereses;

b) aizsargāt Savienību pret negodīgu un nelikumīgu tirdzniecību, vienlaikus atbalstot likumīgu darījumdarbību;

c) nodrošināt Savienības un tās iedzīvotāju drošību un drošumu, kā arī vides aizsardzību, vajadzības gadījumā cieši sadarbojoties ar citām iestādēm; un

d) uzturēt atbilstīgu līdzsvaru starp muitas kontroli un likumīgas tirdzniecības veicināšanu.

4. pants

Muitas teritorija

1. Savienības muitas teritoriju veido šādas teritorijas, tostarp to teritoriālie ūdeņi, iekšējie ūdeņi un gaisa telpa:

— Beļģijas Karalistes teritorija,

— Bulgārijas Republikas teritorija,

— Čehijas Republikas teritorija,

— Dānijas Karalistes teritorija, izņemot Fēru Salas un Grenlandi,

— Vācijas Federatīvās Republikas teritorija, izņemot Helgolandes salu un Bīzingenes teritoriju (Vācijas Federatīvās Republikas un Šveices Konfederācijas 1964. gada 23. novembra Līgums),

— Igaunijas Republikas teritorija,

— Īrijas teritorija,

— Grieķijas Republikas teritorija,

— Spānijas Karalistes teritorija, izņemot Seūtu un Meliļu,

— Francijas Republikas teritorija, izņemot Francijas aizjūras zemes un teritorijas, uz kurām attiecas LESD ceturtās daļas noteikumi,

— Horvātijas Republikas teritorija,

— Itālijas Republikas teritorija, izņemot Liviņjo un Campione d'Italia pašvaldības un Itālijas teritoriālos Lugāno ezera ūdeņus starp krastu un apgabala no Pontetrēzas līdz Porto Čerezio politisko robežu,

— Kipras Republikas teritorija saskaņā ar 2003. gada Pievienošanās akta noteikumiem,

— Latvijas Republikas teritorija,

— Lietuvas Republikas teritorija,

— Luksemburgas Lielhercogistes teritorija,

— Ungārijas teritorija,

— Maltas teritorija,

— Nīderlandes Karalistes teritorija Eiropā,

— Austrijas Republikas teritorija,

— Polijas Republikas teritorija,

— Portugāles Republikas teritorija,

— Rumānijas teritorija,

— Slovēnijas Republikas teritorija,

— Slovākijas Republikas teritorija,

— Somijas Republikas teritorija,

— Zviedrijas Karalistes teritorija un

— Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes teritorija, Normandijas salas un Menas sala.

2. Šādas teritorijas, tostarp to teritoriālos ūdeņus, iekšējos ūdeņus un gaisa telpu, kuras atrodas ārpus dalībvalstu teritorijas, uzskata par Savienības muitas teritorijas sastāvdaļu, ņemot vērā konvencijas un līgumus, kas uz tām attiecas:

a) FRANCIJA Monako Firstistes teritorija, kā noteikts Muitas konvencijā, kas parakstīta Parīzē 1963. gada 18. maijā (Journal officiel de la République française (Francijas Republikas Oficiālais Vēstnesis), 1963. gada 27. septembris, 8679. lpp.);

b) KIPRA Apvienotās Karalistes Akrotiri un Dhekelia Suverēnās bāzu teritorijas, kā noteikts Līgumā par Kipras Republikas izveidi, kas parakstīts Nikosijā 1960. gada 16. augustā (Apvienotās Karalistes Līgumu sērija Nr. 4 (1961. gads) Cmnd. 1252).

5. pants

Definīcijas

Piemērojot Kodeksu, izmanto šādas definīcijas:

1) "muitas dienesti" ir dalībvalstu muitas administrācijas, kas ir atbildīgas par tiesību aktu muitas jomā piemērošanu, un citas iestādes, kam saskaņā ar valsts tiesību aktiem piešķirtas pilnvaras piemērot konkrētus tiesību aktus muitas jomā;

2) "tiesību akti muitas jomā" ir tiesību aktu kopums, ko veido viss turpmākais: a) Kodekss un Savienības vai valsts līmenī pieņemti noteikumi, kas to papildina vai īsteno; b) kopējais muitas tarifs; c) tiesību akti, ar kuriem izveido Savienības sistēmu atbrīvojumiem no muitas nodokļa; d) starptautiski nolīgumi, kuros iekļauti muitas jomas noteikumi, ciktāl tie ir piemērojami Savienībā;

3) "muitas kontrole" ir īpašas darbības, ko veic muitas dienesti, lai nodrošinātu atbilstību tiesību aktiem muitas jomā un citiem tiesību aktiem, kas reglamentē tādu preču ievešanu, izvešanu, tranzītu, pārvietošanu, uzglabāšanu un galapatēriņu, kuras pārvietotas starp Savienības muitas teritoriju un valstīm vai teritorijām ārpus minētās teritorijas, kā arī ārpussavienības preču un galapatēriņa procedūrai pakļauto preču atrašanos un pārvietošanu Savienības muitas teritorijā;

4) "persona" ir fiziska persona, juridiska persona un jebkura personu apvienība, kam nav juridiskas personas statusa, bet kas saskaņā ar Savienības vai valsts tiesību aktiem ir tiesīga veikt juridiskas darbības;

5) "uzņēmējs" ir persona, kas, veicot darījumdarbību, ir iesaistīta darbībās, uz kurām attiecas tiesību akti muitas jomā;

6) "pārstāvis muitā" ir jebkura persona, ko cita persona savās attiecībās ar muitas dienestiem ir iecēlusi veikt darbības un kārtot formalitātes, kuras paredzētas tiesību aktos muitas jomā;

7) "risks" ir tāda gadījuma iespējamība un ietekme, kas notiek attiecībā uz to preču ievešanu, izvešanu, tranzītu, pārvietošanu vai galapatēriņu, kuras pārvieto starp Savienības muitas teritoriju un valstīm vai teritorijām ārpus šīs teritorijas, vai attiecībā uz ārpussavienības preču klātbūtni Savienības muitas teritorijā, un tas: a) liegtu pareizi piemērot Savienības vai valsts pasākumus; b) apdraudētu Savienības un tās dalībvalstu finanšu intereses; vai c) apdraudētu Savienības un tās iedzīvotāju drošību un drošumu, cilvēku, dzīvnieku vai augu veselību, vidi vai patērētājus;

8) "muitas formalitātes" ir visas darbības, kas jāveic personai un muitas dienestiem, lai izpildītu tiesību aktu muitas jomā prasības;

9) "ievešanas kopsavilkuma deklarācija" ir darbība, ar ko persona noteiktā veidā un kārtībā un konkrētā termiņā informē muitas dienestus, ka Savienības muitas teritorijā ievedīs preces;

10) "izvešanas kopsavilkuma deklarācija" ir darbība, ar ko persona noteiktā veidā un kārtībā un konkrētā termiņā informē muitas dienestus, ka no Savienības muitas teritorijas izvedīs preces;

11) "pagaidu uzglabāšanas deklarācija" ir darbība, ar kuru persona noteiktā veidā un kārtībā paziņo, ka preces ir pagaidu uzglabāšanā;

12) "muitas deklarācija" ir darbība, ar ko persona noteiktā veidā un kārtībā paziņo par savu vēlmi precēm piemērot noteiktu muitas procedūru, vajadzības gadījumā norādot jebkurus īpašus pasākumus, kas būtu jāpiemēro;

13) "reeksporta deklarācija" ir darbība, ar kuru persona noteiktā veidā un kārtībā pauž vēlmi izvest ārpussavienības preces, izņemot tās, uz kurām attiecas brīvās zonas procedūra vai kuras atrodas pagaidu uzglabāšanā, no Savienības muitas teritorijas;

14) "reeksporta paziņojums" ir darbība, ar kuru persona noteiktā veidā un kārtībā pauž vēlmi izvest ārpussavienības preces, uz kurām attiecas brīvās zonas procedūra vai kuras atrodas pagaidu uzglabāšanā, ārpus Savienības muitas teritorijas;

15) "deklarētājs" ir persona, kas iesniedz muitas deklarāciju, pagaidu uzglabāšanas deklarāciju, ievešanas kopsavilkuma deklarāciju, izvešanas kopsavilkuma deklarāciju, reeksporta deklarāciju vai reeksporta paziņojumu savā vārdā, vai persona, kuras vārdā tiek iesniegta šāda deklarācija vai paziņojums;

16) "muitas procedūra" ir jebkura no šādām procedūrām, ko saskaņā ar Kodeksu var piemērot precēm: a) laišana brīvā apgrozībā; b) īpašas procedūras; c) eksports;

17) "pagaidu uzglabāšana" ir ārpussavienības preču pagaidu uzglabāšana muitas uzraudzībā laikposmā starp to uzrādīšanu muitai un muitas procedūras piemērošanu tām vai reeksportu;

18) "muitas parāds" ir personas pienākums samaksāt tāda ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summu, ko piemēro konkrētām precēm saskaņā ar spēkā esošiem tiesību aktiem muitas jomā;

19) "parādnieks" ir jebkura persona, kas ir atbildīga par muitas parādu;

20) "ievedmuitas nodoklis" ir muitas nodoklis, kas jāmaksā, preces importējot;

21) "izvedmuitas nodoklis" ir muitas nodoklis, kas jāmaksā, preces eksportējot;

22) "muitas statuss" ir preču kā Savienības vai ārpussavienības preču statuss;

23) "Savienības preces" ir preces, kas ietilpst jebkurā no šādām kategorijām: a) preces, kas ir pilnībā iegūtas Savienības muitas teritorijā un nesatur preces, kuras ievestas no valstīm vai teritorijām ārpus Savienības muitas teritorijas; b) preces, kas Savienības muitas teritorijā ievestas no valstīm vai teritorijām ārpus Savienības muitas teritorijas un ir laistas brīvā apgrozībā; c) preces, kas iegūtas vai ražotas Savienības muitas teritorijā vai nu tikai no precēm, kuras minētas b) apakšpunktā, vai no precēm, kuras minētas a) un b) apakšpunktā;

24) "ārpussavienības preces" ir preces, kas nav minētas 23. punktā vai kas ir zaudējušas Savienības preču muitas statusu;

25) "riska pārvaldība" ir sistemātiska riska apzināšana, tostarp ar izlases veida pārbaudēm, un visu to pasākumu īstenošana, kas vajadzīgi, lai ierobežotu risku;

26) "preču izlaišana" ir darbība, ar kuru muitas dienesti atļauj izmantot preces mērķiem, kas norādīti muitas procedūrā, kuru tām piemēro;

27) "muitas uzraudzība" ir darbība, ko parasti veic muitas dienesti, lai nodrošinātu, ka tiek ievēroti tiesību akti muitas jomā un vajadzības gadījumā citi noteikumi, kas piemērojami precēm, uz kurām attiecas šāda darbība;

28) "atmaksāšana" ir samaksātā ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas atlīdzināšana;

29) "atbrīvojums" nozīmē, ka tiek atcelts pienākums maksāt ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summu, kas nav samaksāta;

30) "pārstrādes produkti" ir preces, kam piemērota pārstrādes procedūra un kas tikušas pakļautas pārstrādes darbībām;

31) "persona, kas veic uzņēmējdarbību Savienības muitas teritorijā", ir a) fiziskas personas gadījumā – ikviena persona, kam Savienības muitas teritorijā ir pastāvīga dzīvesvieta; ▼C2 b) juridiskas personas vai personu apvienības gadījumā – ikviena persona, kurai Savienības muitas teritorijā ir tās juridiskā adrese, galvenā mītne vai pastāvīga darījumdarbības vieta; ▼B

32) "pastāvīga darījumdarbības vieta" ir konkrēta darījumdarbības vieta, kurā pastāvīgi atrodas vajadzīgie cilvēkresursi un tehniskie resursi un caur kuru persona pilnībā vai daļēji veic ar muitu saistītās darbības;

33) "preču uzrādīšana muitai" ir paziņošana muitas dienestiem par to, ka preces ir nogādātas muitas iestādē vai citā muitas dienestu norādītā vai apstiprinātā vietā un ir pieejamas muitas kontrolei;

34) "preču valdītājs" ir persona, kas ir preču īpašnieks vai kam ir līdzīgas tiesības rīkoties ar tām, vai kas tās fiziski kontrolē;

35) "procedūras izmantotājs" ir: a) persona, kas iesniedz muitas deklarāciju vai kuras vārdā minētā deklarācija ir iesniegta; vai b) persona, kurai ir nodotas tiesības un pienākumi attiecībā uz muitas procedūru;

36) "tirdzniecības politikas pasākumi" ir netarifa pasākumi, kas ir saskaņā ar kopējo tirdzniecības politiku pieņemti Savienības noteikumi, ar kuriem reglamentē preču starptautisko tirdzniecību;

37) "pārstrādes darbības" ir jebkura no šādām darbībām: a) darbības ar precēm, ietverot to uzstādīšanu, montāžu vai to piestiprināšanu citām precēm; b) preču pārstrāde; c) preču iznīcināšana; d) preču labošana, arī to atjaunošana un sakārtošana; e) tādu preču izmantošana, kuru nav pārstrādes produktos, bet kuras vajadzīgas šādu produktu ražošanai vai atvieglo to, pat ja tās šajā procesā tiek pilnībā vai daļēji izlietotas (ražošanas piederumi);

38) "ieguves norma" ir pārstrādes produktu daudzums vai procentuāla daļa, ko iegūst, pārstrādājot konkrētu daudzumu preču, kurām piemēro pārstrādes procedūru;

39) "lēmums" ir jebkāds muitas dienestu akts attiecībā uz tiesību aktiem muitas jomā, ar kuru tiek pieņemts nolēmums par konkrētu gadījumu un kurš izraisa juridiskas sekas attiecīgajai personai vai personām;

40) "pārvadātājs" ir: a) saistībā ar ievešanu – persona, kas ieved preces vai kas uzņemas atbildību par šo preču ievešanu Savienības muitas teritorijā. Tomēr, i) kombinētu pārvadājumu gadījumā "pārvadātājs" ir persona, kas vada transportlīdzekli, kurš pēc ievešanas Savienības muitas teritorijā pats pārvietojas kā aktīvs transportlīdzeklis; ii) jūras vai gaisa pārvadājumu gadījumā, ko veic saskaņā ar kuģa koplietošanas vai līguma mehānismu, "pārvadātājs" ir persona, kas noslēdz līgumu un izdod konosamentu vai gaisa kravas pavadzīmes, lai Savienības muitas teritorijā faktiski ievestu preces; b) saistībā ar izvešanu – persona, kas izved preces vai kas uzņemas atbildību par šo preču izvešanu no Savienības muitas teritorijas. Tomēr: i) kombinētu pārvadājumu gadījumā, ja aktīvais transportlīdzeklis, kas izbrauc no Savienības muitas teritorijas, tikai transportē citu transportlīdzekli, kurš pēc tam, kad minētais aktīvais transportlīdzeklis nonāk tā galamērķī, pats pārvietosies kā aktīvs transportlīdzeklis, "pārvadātājs" ir persona, kas vadīs šo transportlīdzekli, kurš pārvietosies pats pēc tam, kad transportlīdzeklis, kurš izbrauc no Savienības muitas teritorijas, ir nonācis tā galamērķī; ii) jūras vai gaisa pārvadājumu gadījumā, ko veic saskaņā ar kuģa koplietošanas vai līguma mehānismu, "pārvadātājs" ir persona, kas noslēdz līgumu un izdod konosamentu vai gaisa kravas pavadzīmes, lai no Savienības muitas teritorijas faktiski izvestu preces;

41) "pirkšanas starpniecības nauda" nozīmē maksu, ko importētājs maksā savam pārstāvim par viņa pārstāvēšanu novērtējamo preču iepirkšanā.







2.

NODAĻA

Personu tiesības un pienākumi attiecībā uz tiesību aktiem muitas jomā







1.

Iedaļa

Informācijas sniegšana

6. pants

Informācijas apmaiņas un glabāšanas līdzekļi un kopējas datu prasības

1. Visu informācijas apmaiņu starp muitas dienestiem un starp uzņēmējiem un muitas dienestiem, piemēram, attiecībā uz deklarācijām, iesniegumiem vai lēmumiem, kā arī šādas informācijas glabāšanu, kā paredzēts tiesību aktos muitas jomā, veic, izmantojot elektroniskas datu apstrādes metodes.

2. Panta 1. punktā minētās informācijas apmaiņas un glabāšanas vajadzībām izstrādā kopējas datu prasības.

3. Informācijas apmaiņas un glabāšanas līdzekļus, kas nav elektroniskas datu apstrādes metodes, kuras minētas 1. punktā, var izmantot šādi:

a) pastāvīgi, ja to pienācīgi pamato datu plūsmas veids vai ja elektronisko datu apstrādes metožu izmantošana nav piemērota attiecīgajām muitas formalitātēm;

b) uz pagaidu laiku, ja muitas dienestu vai uzņēmēju datorizētajās sistēmās rodas īslaicīgi darbības traucējumi.

4. Atkāpjoties no 1. punkta, Komisija izņēmuma gadījumos var pieņemt lēmumus, kas vienai vai vairākām dalībvalstīm atļauj izmantot informācijas apmaiņas un glabāšanas metodes, kas nav elektroniskās datu apstrādes metodes.

Šāds lēmums par atkāpi ir pamatots ar konkrētu situāciju dalībvalstī, kas to lūdz piemērot, un atkāpi ļauj piemērot tikai uz precizētu laikposmu. Šo atkāpi periodiski pārskata, un to var pagarināt uz turpmākiem precizētiem laikposmiem, ja dalībvalsts, kam tā adresēta, no jauna iesniedz attiecīgu lūgumu. Atkāpi atceļ, ja tai vairs nav pamatojuma.

Atkāpe neskar nedz informācijas apmaiņu starp dalībvalsti, kam tā ir adresēta, un citām dalībvalstīm, nedz informācija apmaiņu un glabāšanu citās dalībvalstīs, ko veic, piemērojot tiesību aktus muitas jomā.

7. pants

Pilnvaru deleģēšana

Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 284. pantu, lai noteiktu turpmāk minēto:

►C2 a) regulas 6. panta 2. punktā minētās kopējās datu prasības, ◄ ņemot vērā vajadzību īstenot tiesību aktos muitas jomā izklāstītās muitas formalitātes un 6. panta 1. punktā minētās informācijas glabāšanas un apmaiņas būtību un nolūku;

b) konkrētus gadījumus, kad saskaņā ar 6. panta 3. punkta a) apakšpunktu var izmantot informācijas glabāšanas un apmaiņas līdzekļus, kas nav elektroniskas datu apstrādes metodes;

c) informācijas veidu un ziņas, kas ir jāiekļauj 148. panta 4. punktā un 214. panta 1. punktā minētajā uzskaitē.

8. pants

Īstenošanas pilnvaru piešķiršana

1. Komisija ar īstenošanas aktiem precizē:

▼C2

a) vajadzības gadījumā formātu un kodējumu 6. panta 2. punktā minētajām kopējām datu prasībām;

b) procedūras noteikumus attiecībā uz informācijas apmaiņu un glabāšanu, ko var veikt, izmantojot līdzekļus, kuri nav 6. panta 3. punktā minētās elektroniskās datu apstrādes metodes.

▼B

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 285. panta 4. punktā minēto pārbaudes procedūru.

▼C2

2. Komisija ar īstenošanas aktiem pieņem lēmumus par atkāpēm, kas minētas 6. panta 4. punktā.

▼B

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 285. panta 2. punktā minēto konsultēšanās procedūru.

9. pants

Reģistrēšana

1. Uzņēmēji, kas veic uzņēmējdarbību Savienības muitas teritorijā, reģistrējas muitas dienestos, kas ir atbildīgi par vietu, kurā šie uzņēmēji veic uzņēmējdarbību.

2. Konkrētos gadījumos uzņēmēji, kas neveic uzņēmējdarbību Savienības muitas teritorijā, reģistrējas muitas dienestos, kas ir atbildīgi par vietu, kurā šie uzņēmēji pirmo reizi iesniedz deklarāciju vai pieteikumu par lēmumu.

3. Personām, kas nav uzņēmēji, neprasa reģistrēties muitas dienestos, ja vien nav norādīts citādi.

Ja pirmajā daļā minētajām personām prasa reģistrēties, piemēro šādus nosacījumus:

a) ja šīs personas veic uzņēmējdarbību Savienības muitas teritorijā, tās reģistrējas muitas dienestos, kas ir atbildīgas par vietu, kurā tās veic uzņēmējdarbību.

b) ja šīs personas neveic uzņēmējdarbību Savienības muitas teritorijā, tās reģistrējas muitas dienestos, kas ir atbildīgi par vietu, kurā tās pirmo reizi iesniedz deklarāciju vai pieteikumu par lēmumu.

4. Konkrētos gadījumos muitas dienesti reģistrāciju atzīst par nederīgu.

10. pants

Pilnvaru deleģēšana

Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 284. pantu, lai noteiktu:

a) šīs regulas 9. panta 2. punktā minētos gadījumus, kad uzņēmējiem, kas neveic uzņēmējdarbību Savienības muitas teritorijā, prasa reģistrēties muitas dienestos;

b) gadījumus, kas minēti 9. panta 3. punkta pirmajā daļā, kad personām, kas nav uzņēmēji, prasa reģistrēties muitas dienestos;

c) gadījumus, kas minēti 9. panta 4. punktā, kad muitas dienesti reģistrāciju atzīst par nederīgu.

11. pants

Īstenošanas pilnvaru piešķiršana

Komisija ar īstenošanas aktiem precizē muitas dienestu, kas ir atbildīgs par 9. pantā minēto reģistrēšanu.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 285. panta 4. punktā minēto pārbaudes procedūru.

12. pants

Informācijas paziņošana un datu aizsardzība

1. Uz visu informāciju, ko muitas dienesti ir ieguvuši, veicot savu pienākumu, un kas ir konfidenciāla vai ir sniegta konfidenciāli, attiecas pienākums ievērot dienesta noslēpumu. ►C2 Izņemot 47. panta 2. punktā paredzēto, kompetentās iestādes neizpauž šādu informāciju bez īpašas tās personas vai iestādes atļaujas, kas to ir sniegusi. ◄

Tomēr šādu informāciju var izpaust bez atļaujas, ja muitas dienestiem to uzliek par pienākumu vai atļauj spēkā esošie noteikumi, jo īpaši attiecībā uz datu aizsardzību vai saistībā ar tiesvedību.

2. Konfidenciālu informāciju, kas minēta 1. punktā, var paziņot tādu valstu vai teritoriju muitas dienestiem un citām kompetentajām iestādēm, kas atrodas ārpus Savienības muitas teritorijas, nolūkā ar šīm valstīm vai teritorijām īstenot muitas sadarbību saistībā ar starptautisku nolīgumu vai Savienības tiesību aktiem muitas jomā attiecībā uz kopējo tirdzniecības politiku.

3. Jebkādi izpaužot vai paziņojot informāciju, kā atbilstīgi 1. un 2. punktam, nodrošina atbilstīga līmeņa datu aizsardzību, pilnībā ievērojot spēkā esošos datu aizsardzības noteikumus.

13. pants

Papildu informācijas apmaiņa starp muitas dienestiem un uzņēmējiem

1. Muitas dienesti un uzņēmēji var apmainīties ar visu informāciju, kas nav īpaši prasīta saskaņā ar tiesību aktiem muitas jomā, jo īpaši, lai savstarpēji sadarbotos riska identificēšanā un neitralizēšanā. Minētās informācijas apmaiņa var notikt saskaņā ar rakstisku nolīgumu un var ietvert muitas dienestu piekļuvi uzņēmēju datorsistēmām.

2. Visa informācija, kuru 1. punktā minētās sadarbības laikā viena puse sniedz otrai pusei, ir konfidenciāla, ja vien abas puses nevienojas citādi.

14. pants

Muitas dienestu sniegtā informācija

1. Ikviena persona drīkst lūgt muitas dienestiem informāciju par tiesību aktu muitas jomā piemērošanu. Šādu lūgumu var noraidīt, ja tas neattiecas uz darbību, kas saistīta ar starptautisko preču tirdzniecību un ir faktiski paredzēta.

2. Muitas dienesti uztur regulāru dialogu ar uzņēmējiem un citām iestādēm, kas iesaistītas starptautiskajā preču tirdzniecībā. Tie sekmē pārredzamību, darot brīvi pieejamus tiesību aktus muitas jomā, vispārējos administratīvos lēmumus un pieteikuma veidlapas, kad vien praktiski iespējams – bez maksas un internetā.

15. pants

Informācijas sniegšana muitas dienestiem

1. Ikviena persona, kas tieši vai netieši ir iesaistīta muitas formalitāšu kārtošanā vai muitas kontroles veikšanā, pēc muitas dienestu lūguma un attiecīgajā termiņā, ja tāds ir noteikts, sniedz šiem dienestiem visus vajadzīgos dokumentus un informāciju piemērotā veidā, kā arī visu vajadzīgo palīdzību, lai minētās formalitātes vai kontroli varētu pabeigt.

2. Kad persona muitas dienestiem iesniedz muitas deklarāciju, pagaidu uzglabāšanas deklarāciju, ievešanas kopsavilkuma deklarāciju, izvešanas kopsavilkuma deklarāciju, reeksporta deklarāciju vai reeksporta paziņojumu, vai pieteikumu atļaujas vai jebkura cita lēmuma saņemšanai, attiecīgā persona kļūst atbildīga par visu turpmāk norādīto:

a) deklarācijā, paziņojumā vai pieteikumā sniegtās informācijas pareizību un pilnīgumu;

b) visu to dokumentu īstumu, pareizību un spēkā esamību, kas pamato deklarāciju, paziņojumu vai pieteikumu;

c) attiecīgā gadījumā – par visu pienākumu izpildi saistībā ar attiecīgās muitas procedūras piemērošanu konkrētajām precēm vai ar atļauto darbību veikšanu.

Pirmo daļu piemēro arī attiecībā uz jebkuru informāciju jebkurā citā veidā, ko pieprasa sniegt muitas dienesti vai kas sniegta muitas dienestiem.

Ja deklarāciju vai paziņojumu, vai pieteikumu iesniedz vai informāciju sniedz attiecīgās personas pārstāvis muitā, kā minēts 18. pantā, tad šā punkta pirmajā daļā noteiktie pienākumi uzliek saistības arī minētajam pārstāvim muitā.

16. pants

Elektroniskas sistēmas

1. Dalībvalstis sadarbojas ar Komisiju, lai izveidotu, uzturētu un izmantotu elektroniskas sistēmas informācijas apmaiņai starp muitas dienestiem un ar Komisiju un šādas informācijas glabāšanai saskaņā ar Kodeksu.

2. ►C2 Dalībvalstīm, kam saskaņā ar 6. panta 4. punktu piemēro atkāpi, attiecībā uz ◄ šīs atkāpes darbības jomu netiek prasīts izveidot, uzturēt un izmantot šā panta 1. punktā minētās elektroniskās sistēmas.

17. pants

Īstenošanas pilnvaru piešķiršana

▼C2

Komisija ar īstenošanas aktiem precizē tehniskos pasākumus, lai izveidotu, uzturētu un izmantotu 16. panta 1. punktā minētās elektroniskās sistēmas.

▼B

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 285. panta 4. punktā minēto pārbaudes procedūru.







2.

Iedaļa

Pārstāvība muitā

18. pants

Pārstāvis muitā

1. Ikviena persona var iecelt sev pārstāvi muitā.

Šāda pārstāvība var būt tieša – tad pārstāvis muitā rīkojas citas personas vārdā un tās uzdevumā – vai netieša – tad pārstāvis muitā rīkojas savā vārdā, bet citas personas uzdevumā.

2. Pārstāvis muitā ir persona, kas veic uzņēmējdarbību Savienības muitas teritorijā.

Izņemot gadījumos, kad ir noteikts citādi, minēto prasību atceļ tad, ja pārstāvis muitā rīkojas to personu vārdā, kurām nav prasīts veikt uzņēmējdarbību Savienības muitas teritorijā.

3. Dalībvalstis saskaņā ar Savienības tiesību aktiem var paredzēt nosacījumus, ar kādiem pārstāvis muitā var sniegt pakalpojumus dalībvalstī, kurā tas veic uzņēmējdarbību. Tomēr, neskarot to, ka attiecīgā dalībvalsts var piemērot mazāk stingrus kritērijus, pārstāvis muitā, kurš atbilst 39. panta a) līdz d) apakšpunktā izklāstītajiem kritērijiem, ir tiesīgs šādus pakalpojumus sniegt dalībvalstī, kas nav dalībvalsts, kurā tas veic uzņēmējdarbību.

4. Dalībvalstis pārstāvjiem muitā, kuri neveic uzņēmējdarbību Savienības muitas teritorijā, var piemērot nosacījumus, kas noteikti saskaņā ar 3. punkta pirmo teikumu.

19. pants

Pilnvarojums

1. Darbībās ar muitas dienestiem pārstāvis muitā paziņo, ka viņš rīkojas pārstāvētās personas uzdevumā, un norāda, vai pārstāvība ir tieša vai netieša.

Personas, kas nepaziņo, ka tās rīkojas kā pārstāvis muitā, vai kas paziņo, ka tās rīkojas kā pārstāvis muitā, bet tai nav attiecīga pilnvarojuma, uzskata par personām, kas rīkojas savā vārdā un savā uzdevumā.

2. Muitas dienesti var pieprasīt, lai personas, kas paziņo, ka rīkojas kā pārstāvis muitā, sniedz pierādījumus par to, ka pārstāvētā persona tās ir pilnvarojusi.

Konkrētos gadījumos muitas dienesti neprasa sniegt šādus pierādījumus.

3. Personai, kura rīkojas kā pārstāvis muitā un regulāri veic darbības un formalitātes, muitas dienesti neprasa ikreiz sniegt pierādījumus par pilnvarojumu, ar noteikumu, ka šāda persona spēj šādus pierādījumus sniegt pēc muitas dienestu lūguma.

20. pants

Pilnvaru deleģēšana

Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 284. pantu, lai noteiktu:

a) gadījumus, kādos nepiemēro pienākuma atcelšanu, kas minēta 18. panta 2. punkta otrajā daļā;

b) gadījumus, kādos muitas dienesti neprasa sniegt pierādījumus pilnvarojumam, kas minēts 19. panta 2. punkta pirmajā daļā.

21. pants

Īstenošanas pilnvaru piešķiršana

Komisija ar īstenošanas aktiem precizē procedūras noteikumus 18. panta 3. punktā minēto tiesību piešķiršanai un apliecināšanai.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 285. panta 4. punktā minēto pārbaudes procedūru.







3.

Iedaļa

Lēmumi, kas saistīti ar tiesību aktu muitas jomā piemērošanu

22. pants

Pēc pieteikuma saņemšanas pieņemtie lēmumi

1. Ja kāda persona iesniedz pieteikumu saņemt lēmumu, kas saistīts ar tiesību aktu muitas jomā piemērošanu, minētā persona sniedz visu informāciju, ko kompetentie muitas dienesti pieprasa, lai tie varētu pieņemt attiecīgu lēmumu.

Iesniegt pieteikumu saņemt lēmumu var arī vairākas personas, un to var pieņemt attiecībā uz vairākām personām, saskaņā ar nosacījumiem, kas paredzēti tiesību aktos muitas jomā.

Ja nav norādīts citādi, kompetentais muitas dienests ir tās vietas muitas dienests, kurā tiek kārtota pieteikuma iesniedzēja galvenā uzskaite muitas vajadzībām un kur tiks veikta vismaz daļa no darbībām, uz kurām lēmums attieksies.

2. Muitas dienesti nekavējoties un vēlākais 30 dienu laikā no brīža, kad saņemts pieteikums lēmumam, pārbauda, vai ir izpildīti visi šā pieteikuma pieņemšanas nosacījumi.

Ja muitas dienesti secina, ka pieteikumā ir visa informācija, kas ir vajadzīga, lai tie spētu pieņemt lēmumu, tie pieteikuma iesniedzējam pirmajā daļā minētajā termiņā paziņo, ka pieteikums ir pieņemts.

3. Kompetentais muitas dienests pieņem lēmumu, kā minēts 1. punktā, pieņem un par to paziņo pieteikuma iesniedzējam nekavējoties un vēlākais 120 dienu laikā no pieteikuma pieņemšanas dienas, ja vien nav paredzēts citādi.

Ja muitas dienesti nespēj ievērot termiņu lēmumu pieņemšanai, tie pirms šā termiņa beigām par to paziņo pieteikuma iesniedzējam, izklāstot iemeslus un norādot papildu termiņu, kuru tie uzskata par vajadzīgu lēmuma pieņemšanai. Ja vien nav paredzēts citādi, šāds papildu termiņš nepārsniedz 30 dienas.

Neskarot otro daļu, muitas dienesti var pagarināt lēmuma pieņemšanas termiņu, kā noteikts tiesību aktos muitas jomā, ja pieteikuma iesniedzējs lūdz pagarinājumu, lai veiktu pielāgojumus, kas nepieciešami nosacījumu un kritēriju izpildes nodrošināšanai. Šos pielāgojumus un papildu termiņu, kas nepieciešams to veikšanai, paziņo muitas dienestiem, kuri lemj par termiņa pagarināšanu.

4. Ja vien lēmumā vai tiesību aktos muitas jomā nav noteikts citādi, lēmums stājas spēkā dienā, kad pieteikuma iesniedzējs to saņem vai kad uzskata, ka viņš to ir saņēmis. ►C2 Izņemot 45. panta 2. punktā paredzētos gadījumus, pieņemto lēmumu izpildi muitas dienesti nodrošina no minētās dienas. ◄

5. Ja vien tiesību aktos muitas jomā nav paredzēts citādi, lēmums ir spēkā bez termiņa ierobežojumiem.

6. Pirms tāda lēmuma pieņemšanas, kas nelabvēlīgi ietekmētu pieteikuma iesniedzēju, muitas dienesti pieteikuma iesniedzējam dara zināmu pamatojumu, kādēļ tie ir paredzējuši pieņemt šo lēmumu, kā arī dod viņam iespēju noteiktā laikposmā no dienas, kurā viņš saņēmis minēto paziņojumu vai kad uzskata, ka viņš to ir saņēmis, izteikt savu viedokli. Pēc šā laikposma beigām pieteikuma iesniedzējam piemērotā veidā paziņo par lēmumu.

Pirmo daļu nepiemēro jebkurā no šādiem gadījumiem:

▼C2

a) ja tā attiecas uz lēmumu, kas minēts 33. panta 1. punktā;

▼B

b) gadījumā, kad liegts izmantot tarifu kvotu, ja ir sasniegts norādītais tarifu kvotas apjoms, kā minēts 56. panta 4. punkta pirmajā daļā;

c) ja tas nepieciešams saistībā ar draudu būtību vai līmeni, kas apdraudētu Savienības un tās iedzīvotāju drošību un drošumu, cilvēku, dzīvnieku vai augu veselību, vidi vai patērētājus;

d) ja ar lēmumu tiecas nodrošināt cita lēmuma īstenošanu, attiecībā uz kuru piemēroja pirmo daļu, neskarot attiecīgās dalībvalsts tiesību aktus;

e) ja tas kaitētu izmeklēšanām, kuras sāktas krāpšanās apkarošanas nolūkā;

f) citos konkrētos gadījumos.

7. ►C2 Lēmumā, kas nelabvēlīgi ietekmē pieteikumu iesniedzēju, sniedz tā pamatojumu un norāda uz pārsūdzības tiesībām, kas paredzētas 44. pantā. ◄

23 pants

Pēc pieteikuma saņemšanas pieņemto lēmumu pārvaldība

1. Lēmuma turētājs ievēro no minētā lēmuma izrietošos pienākumus.

2. Lēmuma turētājs nekavējoties informē muitas dienestus par jebkādiem apstākļiem, kas radušies pēc lēmuma pieņemšanas un kas var ietekmēt tā turpmāko derīgumu vai saturu.

3. Neskarot citās jomās paredzētus noteikumus, kuros noteikts, kādos gadījumos lēmumi nav spēkā vai zaudē spēku, muitas dienesti, kas ir pieņēmuši lēmumu, jebkurā brīdī var to anulēt, grozīt vai atcelt, ja tas neatbilst tiesību aktiem muitas jomā.

4. Konkrētos gadījumos muitas dienesti:

a) atkārtoti izvērtē lēmumu;

b) aptur lēmumu, kurš nav jāanulē, jāatceļ vai jāgroza.

5. Muitas dienesti pārrauga nosacījumus un kritērijus, kas jāizpilda lēmuma turētājam. Tie arī pārrauga, vai tiek ievēroti no attiecīgā lēmuma izrietošie pienākumi. Ja lēmuma turētājs uzņēmējdarbību ir veicis mazāk nekā trīs gadus, muitas dienesti veic tā ciešu pārraudzību pirmajā gadā pēc lēmuma pieņemšanas.

24. pants

Pilnvaru deleģēšana

Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 284. pantu, lai noteiktu:

a) izņēmumus no 22. panta 1. punkta trešās daļas;

b) nosacījumus 22. panta 2. punktā minētā pieteikuma pieņemšanai;

c) termiņu konkrēta lēmuma pieņemšanai, tostarp minētā termiņa iespējamu pagarinājumu saskaņā ar 22. panta 3. punktu;

d) gadījumus, kas minēti 22. panta 4. punktā, ja lēmums stājas spēkā dienā, kas atšķiras no dienas, kad pieteikuma iesniedzējs to saņem, vai kura tiek uzskatīta par dienu, kad viņš to ir saņēmis;

e) gadījumus, kas minēti 22. panta 5. punktā, ja lēmums nav spēkā bez termiņa ierobežojumiem;

f) ilgums laikposmam, kas minēts 22. panta 6. punkta pirmajā daļā;

g) konkrētos gadījumus, kā minēts 22. panta 6. punkta otrās daļas f) apakšpunktā, kuros pieteikuma iesniedzējam nav dota iespēja paust savu viedokli;

h) gadījumus un noteikumus, lai atkārtoti izvērtētu un apturētu lēmumus saskaņā ar 23. panta 4. punktu.

25. pants

Īstenošanas pilnvaru piešķiršana

Komisija ar īstenošanas aktiem precizē procedūras noteikumus attiecībā uz:

a) lēmuma pieteikuma iesniegšanu un pieņemšanu, kas minēta 22. panta 1. un 2. punktā;

b) lēmuma pieņemšanu, kas minēta 22. pantā, tostarp vajadzības gadījumā apspriešanos ar attiecīgajām dalībvalstīm;

c) lēmuma pārraudzīšanu saskaņā ar 23. panta 5. punktu.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 285. panta 4. punktā minēto pārbaudes procedūru.

26. pants

Lēmumu spēkā esamība visā Savienībā

Izņemot gadījumus, kad lēmuma spēkā esamība attiecas tikai uz vienu vai vairākām dalībvalstīm, lēmumi, kas saistīti ar tiesību aktu muitas jomā piemērošanu, ir spēkā visā Savienības muitas teritorijā.

27. pants

Labvēlīgu lēmumu anulēšana

1. Muitas dienesti anulē lēmuma turētājam adresētu labvēlīgu lēmumu, ja ir izpildīti visi šie nosacījumi:

a) lēmumu pieņēma, pamatojoties uz nepatiesu vai nepilnīgu informāciju;

b) lēmuma turētājs zināja vai viņam būtu bijis jāzina, ka informācija ir nepatiesa vai nepilnīga;

c) ja informācija būtu bijusi patiesa vai pilnīga, lēmums būtu bijis citāds.

2. Lēmuma turētājam paziņo par lēmuma anulēšanu.

3. Anulētais lēmums nav spēkā no dienas, kad tas sākotnēji bija stājies spēkā, ja vien lēmumā saskaņā ar tiesību aktiem muitas jomā nav norādīts citādi.

28. pants

Labvēlīgu lēmumu atcelšana un grozīšana

1. Labvēlīgu lēmumu atceļ vai groza, ja gadījumos, kas nav minēti 27. pantā:

a) nav bijuši izpildīti vai vairs netiek izpildīti viens vai vairāki no minētā lēmuma pieņemšanas nosacījumiem; vai

b) pēc lēmuma turētāja pieteikuma.

2. Ja nav paredzēts citādi, labvēlīgu lēmumu, kas adresēts vairākām personām, var atcelt vienīgi attiecībā uz personu, kas nepilda kādu no pienākumiem, kuru tai uzliek minētais lēmums.

3. Lēmuma turētājam paziņo par lēmuma atcelšanu vai grozīšanu.

4. Attiecībā uz lēmuma atcelšanu vai grozīšanu piemēro 22. panta 4. punktu.

Tomēr izņēmuma gadījumos, ja to prasa lēmuma turētāja likumīgās intereses, muitas dienesti līdz vienam gadam var atlikt termiņu, kad atceļ lēmumu vai stājas spēkā tā grozījumi. Minēto termiņu norāda attiecīgajā atcelšanas vai grozīšanas lēmumā.

29. pants

Bez iepriekšēja pieteikuma pieņemti lēmumi

Izņemot gadījumus, kad muitas dienests darbojas kā tiesu iestāde, 22. panta 4., 5., 6. un 7. punktu, 23. panta 3. punktu un 26., 27. un 28. pantu piemēro arī muitas dienestu lēmumiem, kas pieņemti bez attiecīgās personas iepriekšēja pieteikuma.

30. pants

Ierobežojumi attiecībā uz lēmumiem par precēm, kam piemērota muitas procedūra vai kas atrodas pagaidu uzglabāšanā

Izņemot gadījumus, kad ieinteresētā persona to lūdz, labvēlīga lēmuma atcelšana, grozīšana vai apturēšana neskar preces, kurām brīdī, kad atcelšana, grozīšana vai apturēšana stājas spēkā, ir tikusi piemērota un uz kurām vēl arvien attiecas muitas procedūra, vai kuras atrodas pagaidu uzglabāšanā, pamatojoties uz atcelto, grozīto vai apturēto lēmumu.

31. pants

Pilnvaru deleģēšana

Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 284. pantu, lai noteiktu:

a) gadījumus, kas minēti 28. panta 2. punktā, kuros labvēlīgu lēmumu, kas adresēts vairākām personām, var atcelt arī attiecībā uz citām personām, kas nav personas, kuras nepilda kādu no pienākumiem, ko uzliek minētais lēmums;

b) izņēmuma gadījumus, kuros muitas dienesti saskaņā ar 28. panta 4. punkta otro daļu var atlikt termiņu, kad stājas spēkā lēmuma atcelšana vai tā grozījumi.

32. pants

Īstenošanas pilnvaru piešķiršana

Komisija ar īstenošanas aktiem precizē procedūras noteikumus labvēlīgu lēmumu anulēšanai, atcelšanai vai grozīšanai.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 285. panta 4. punktā minēto pārbaudes procedūru.

33. pants

Lēmumi par saistošu informāciju

1. Muitas dienesti pēc pieteikuma iesniegšanas pieņem lēmumus, kas attiecas uz saistošu informāciju par tarifu (SIT lēmumi), vai lēmumus, kas attiecas uz saistošu informāciju par izcelsmi (SII lēmumi).

Šādu pieteikumu nepieņem jebkurā no šiem gadījumiem:

a) ja lēmuma turētājs vai cita persona šāda turētāja uzdevumā tajā pašā vai citā muitas iestādē iesniedz vai jau ir iesniegusi pieteikumu attiecībā uz tām pašām precēm un – attiecībā uz SII lēmumiem – tādos pašos apstākļos, kas nosaka izcelsmes iegūšanu;

b) ja pieteikums neattiecas ne uz kādu paredzētu SIT vai SII lēmuma izmantošanu, ne arī uz kādu paredzētu muitas procedūras izmantošanu.

2. SIT vai SII lēmumi ir saistoši vienīgi attiecībā uz tarifa klasifikāciju vai preču izcelsmes noteikšanu:

a) muitas dienestiem attiecībā uz lēmuma turētāju tikai attiecībā uz precēm, par kurām muitas formalitātes ir pabeigtas pēc dienas, kad lēmums stājies spēkā;

b) lēmuma turētājam attiecībā uz muitas dienestiem tikai no dienas, kad minētā persona saņem paziņojumu par lēmumu vai kad uzskata, ka tā to ir saņēmusi.

3. SIT vai SII lēmums ir spēkā trīs gadus no dienas, kad tas stājas spēkā.

4. Lai piemērotu SIT vai SII lēmumu saistībā ar konkrētu muitas procedūru, lēmuma turētājs spēj pierādīt:

a) SIT lēmuma gadījumā – ka deklarētās preces visādā ziņā atbilst lēmumā aprakstītajām precēm;

b) SII lēmuma gadījumā – ka attiecīgās preces un apstākļi, kas nosaka izcelsmes iegūšanu, visādā ziņā atbilst lēmumā aprakstītajām precēm un apstākļiem.

34. pants

Lēmumu par saistošu informāciju pārvaldība

1. SIT lēmums zaudē spēku pirms 33. panta 3. punktā minētā laikposma beigām, ja tas vairs nav atbilstīgs tiesību aktiem, jebkura turpmāk norādītā apstākļa rezultātā:

a) pieņemts grozījums nomenklatūrās, kas minētas 56. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktā;

b) pieņemti pasākumi, kas minēti 57. panta 4. punktā;

tas zaudē spēku no minētā grozījuma vai pasākumu piemērošanas dienas.

2. SII lēmums zaudē spēku pirms 33. panta 3. punktā minētā laikposma beigām jebkurā no šādiem gadījumiem:

a) ja Savienība pieņem regulu vai noslēdz nolīgumu, ko piemēro Savienībā, un SII lēmums vairs neatbilst attiecīgajā tiesību aktā paredzētajiem noteikumiem – no minētās regulas vai nolīguma piemērošanas dienas;

b) ja tas vairs nav saderīgs ar Nolīgumu par izcelsmes noteikumiem, kas izveidots Pasaules Tirdzniecības organizācijā (PTO), vai ar paskaidrojumiem vai izcelsmes atzinumu, ko pieņem minētā nolīguma interpretācijai – no to publicēšanas dienas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

3. SIT vai SII lēmumi nezaudē spēku ar atpakaļejošu spēku.

4. Atkāpjoties no 23. panta 3. punkta un 27. panta, SIT un SII lēmumus anulē, ja to pamatā ir nepatiesa vai nepilnīga informācija, ko snieguši pieteikuma iesniedzēji.

5. SIT un SII lēmumus atceļ saskaņā ar 23. panta 3. punktu un 28. pantu. Tomēr šādus lēmumus neatceļ pēc lēmuma turētāja iesnieguma.

6. SIT un SII lēmumus nevar grozīt.

7. Muitas dienesti atceļ SIT lēmumus:

▼C2

a) ja tie vairs neatbilst kādas no 56. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktā minēto nomenklatūru interpretācijai, kas izriet no jebkura no turpmāk minētajiem apstākļiem: i) paskaidrojumiem, kas minēti Padomes Regulas (EEK) Nr. 2658/87 (1987. gada 23. jūlijs) par tarifu un statistikas nomenklatūru un kopējo muitas tarifu ( 1 ) 9. panta 1. punkta a) apakšpunkta otrajā ievilkumā, – no šo paskaidrojumu publicēšanas dienas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī; ii) Eiropas Savienības Tiesas sprieduma – no dienas, kad sprieduma rezolutīvā daļa tiek publicēta Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī; iii) klasifikācijas lēmumiem, klasifikācijas atzinumiem vai grozījumiem paskaidrojumos attiecībā uz preču aprakstīšanas un kodēšanas harmonizētās sistēmas nomenklatūru, ko pieņēmusi Organizācija, kura izveidota ar Briselē 1950. gada 15. decembrī parakstīto Muitas sadarbības padomes izveides konvenciju, – no dienas, kad Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstneša C sērijā tiek publicēts attiecīgs Komisijas paziņojums; vai

b) citos konkrētos gadījumos.

8. SII lēmumus atceļ:

a) ja tie vairs neatbilst Eiropas Savienības Tiesas spriedumam – no dienas, kad sprieduma rezolutīvā daļa tiek publicēta Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī; vai

b) citos konkrētos gadījumos.

9. Ja piemēro 1. punkta b) apakšpunktu vai 2., 7. vai 8. punktu, SIT vai SII lēmumu arvien var izmantot attiecībā uz saistošiem līgumiem, kuri pamatojas uz šo lēmumu un kuri noslēgti pirms tas zaudēja spēku vai pirms to atcēla. Minēto pagarināto izmantojumu nepiemēro, ja SII lēmums ir pieņemts par precēm, ko paredzēts eksportēt.

Pirmajā daļā minētais pagarinātais izmantojums nepārsniedz sešus mēnešus no dienas, kurā attiecīgais SIT vai SII lēmums zaudēja spēku vai kurā to atcēla. Tomēr ar 57. panta 4. punktā vai 67. pantā minētu pasākumu var izslēgt minēto pagarināto izmantojumu vai paredzēt īsāku laikposmu. Attiecībā uz precēm, par kurām muitas formalitāšu izpildes laikā ir iesniegts importa vai eksporta sertifikāts, sešu mēnešu laikposmu aizstāj ar šā sertifikāta derīguma termiņu.

Lai gūtu labumu no SIT vai SII lēmuma pagarinātā izmantojuma, šā lēmuma turētājs 30 dienās no dienas, kurā tas zaudēja spēku vai kurā to atcēla, iesniedz pieteikumu muitas dienestam, kas pieņēmis attiecīgo lēmumu, norādot daudzumu, attiecībā uz kuru lūdz piemērot pagarinātā izmantojuma laikposmu, un dalībvalsti vai dalībvalstis, kurās preces pagarinātā izmantojuma laikposmā tiks muitotas. Minētais muitas dienests pieņem lēmumu par pagarināto izmantojumu un nekavējoties un vēlākais 30 dienās no dienas, kurā tas ir saņēmis visu informāciju, kas ir vajadzīga, lai tas spētu pieņemt šādu lēmumu, informē lēmuma turētāju.

10. Komisija paziņo muitas dienestiem, ja:

a) SIT un SII lēmumu pieņemšanas attiecībā uz precēm, kam nav nodrošināta pareiza un vienota tarifu klasifikācija vai izcelsmes noteikšana, ir apturēta; vai

b) punkta a) apakšpunktā minētā apturēšana ir atsaukta.

11. Komisija var pieņemt lēmumus, ar ko lūdz dalībvalstīm atcelt SIT un SII lēmumus, lai nodrošinātu pareizu un vienotu tarifu klasifikāciju vai preču izcelsmes noteikšanu.

35. pants

Lēmumi par saistošu informāciju attiecībā uz citiem faktoriem

Konkrētos gadījumos muitas dienesti pēc pieteikuma pieņem lēmumus par saistošu informāciju attiecībā uz citiem faktoriem, kas minēti II sadaļā, pamatojoties uz kuriem piemēro ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļus un citus pasākumus saistībā ar preču tirdzniecību.

36. pants

Pilnvaru deleģēšana

Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 284. pantu, lai noteiktu:

a) konkrētos gadījumus, kas minēti 34. panta 7. punkta b) apakšpunktā un 34. panta 8. punkta b) apakšpunktā, kad jāatceļ SIT un SII lēmumi;

b) gadījumus, kas minēti 35. pantā, kad lēmumus par saistošu informāciju pieņem attiecībā uz citiem faktoriem, pamatojoties uz kuriem piemēro ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļus un citus pasākumus saistībā ar preču tirdzniecību.

37. pants

Īstenošanas pilnvaru piešķiršana

1. Komisija ar īstenošanas aktiem pieņem procedūras noteikumus:

▼C2

a) SIT vai SII lēmuma izmantošanai pēc tam, kad tas zaudē spēku vai ir atcelts saskaņā ar 34. panta 9. punktu;

▼B

b) Komisijas paziņojumiem muitas dienestiem saskaņā ar 34. panta 10. punkta a) un b) apakšpunktu;

c) to lēmumu izmantošanai, kuri minēti 35. pantā un noteikti saskaņā ar 36. panta b) apakšpunktu, pēc tam, kad tie zaudējuši spēku;

d) to lēmumu apturēšanai, kuri minēti 35. pantā un noteikti saskaņā ar 36. panta b) apakšpunktu, un par to, ka par apturēšanu vai apturēšanas anulēšanu tiek paziņots muitas dienestiem.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 285. panta 4. punktā minēto pārbaudes procedūru.

2. Komisija ar īstenošanas aktiem pieņem lēmumus, ar ko dalībvalstīm lūdz atcelt:

a) lēmumus, kas ir minēti 34. panta 11. punktā;

b) lēmumus, kas ir minēti 35. pantā un noteikti saskaņā ar 36. panta b) apakšpunktu.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 285. panta 2. punktā minēto konsultēšanās procedūru.

Ja 285. panta 1. punktā minētās komitejas atzinums jāsaņem, izmantojot rakstisko procedūru, tiek piemērots 285. panta 6. punkts.







4.

Iedaļa

Atzītais uzņēmējs

38. pants

▼C2

Pieteikums un atļauja

▼B

1. Uzņēmējs, kas veic uzņēmējdarbību Savienības muitas teritorijā un atbilst 39. pantā izklāstītajiem kritērijiem, var iesniegt pieteikumu tam piešķirt atzītā uzņēmēja statusu.

Muitas dienesti, vajadzības gadījumā apspriedušies ar citiem kompetentiem dienestiem, piešķir minēto statusu, kuru pārrauga.

2. ►C2 Atzītā uzņēmēja statuss ietver šāda veida atļaujas: ◄

▼C2

a) atzītā uzņēmēja atļauja muitas vienkāršojumiem, kas ļauj sertifikāta turētājam izmantot dažus vienkāršojumus saskaņā ar tiesību aktiem muitas jomā; vai

b) atzītā uzņēmēja atļauja drošībai un drošumam, kas atļaujas turētājam sniedz tiesības uz atvieglojumiem saistībā ar drošību un drošumu.

▼B

3. ►C2 Abu veidu atļaujas, kas minētas 2. punktā, var turēt vienlaikus. ◄

4. Atzīta uzņēmēja statusu, ņemot vērā 39., 40. un 41. pantu, atzīst muitas dienesti visās dalībvalstīs.

5. Muitas dienesti, ņemot vērā muitas vienkāršojumiem iegūto atzītā uzņēmēja statusu, un nodrošinot lai prasības, kas noteiktas tiesību aktos muitas jomā saistībā ar kādu īpašu vienkāršojuma veidu, ir izpildītas, ļauj šim atzītajam uzņēmējam izmantot šo vienkāršojumu. Muitas dienesti atkārtoti nepārbauda kritērijus, kas jau ir bijuši pārbaudīti, piešķirot atzīta uzņēmēja statusu.

6. ►C2 Panta 2. punktā minētajam atzītajam uzņēmējam atbilstīgi piešķirtās atļaujas veidam attiecībā uz muitas kontrolēm ir labvēlīgāks režīms nekā citiem uzņēmējiem, tostarp tiek veikts mazāk fizisku pārbaužu un dokumentu pārbaužu. ◄

7. Muitas dienesti piešķir atzīta uzņēmēja statusa radītās priekšrocības personām, kas veic uzņēmējdarbību valstīs vai teritorijās ārpus Savienības muitas teritorijas un kas atbilst nosacījumiem un pilda pienākumus, kuri noteikti šo valstu vai teritoriju attiecīgajos tiesību aktos, ja šādus nosacījumus un pienākumus Savienība atzīst par tādiem, kas ir līdzvērtīgi tiem, ko piemēro atzītiem uzņēmējiem, kuri veic uzņēmējdarbību Savienības muitas teritorijā. Šādas priekšrocību piešķiršanas pamatā ir savstarpējās atzīšanas princips, ja vien Savienība nav nolēmusi citādi, un to atbalsta starptautiska vienošanās vai Savienības tiesību akti kopējās tirdzniecības politikas jomā.

39. pants

Statusa piešķiršana

Atzītā uzņēmēja statusu piešķir, ievērojot šādus kritērijus:

a) nav tiesību aktu muitas jomā un nodokļu noteikumu nopietnu vai atkārtotu pārkāpumu, tostarp nav smagu noziedzīgu nodarījumu, kas saistīti ar pieteikuma iesniedzēja saimniecisko darbību;

b) pieteikuma iesniedzējs ir demonstrējis augsta līmeņa kontroli pār savām darbībām un preču plūsmu, izmantojot komerciālās un, attiecīgos gadījumos, pārvadājumu uzskaites pārvaldības sistēmu, kas ļauj veikt pienācīgu muitas kontroli;

c) finansiāla maksātspēja, ko uzskata par pierādītu tad, ja pieteikuma iesniedzējam ir labs finansiālais stāvoklis, kas ir pietiekams, lai pildītu saistības, ņemot vērā attiecīgā darījumdarbības veida specifiku;

▼C2

d) attiecībā uz 38. panta 2. punkta a) apakšpunktā minēto atļauju – praktiski kompetences vai profesionālās kvalifikācijas standarti, kas tieši saistīti ar veikto darbību; un

▼B

►C2 e) attiecībā uz 38. panta 2. punkta b) apakšpunktā minēto atļauju – pienācīgi drošības un drošuma standarti, ◄ ko uzskata par izpildītiem, ja pieteikuma iesniedzējs ir demonstrējis, ka veic pienācīgus pasākumus, lai nodrošinātu drošību un drošumu starptautiskajā piegādes ķēdē, tostarp tādās jomās kā fiziska integritāte un piekļuves kontrole, loģistikas procesi un darbības ar specifisku preču veidiem, personāls un darījumdarbības partneru izvēle.

40. pants

Pilnvaru deleģēšana

Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 284. pantu, lai noteiktu:

a) vienkāršojumus, kas minēti 38. panta 2. punkta a) apakšpunktā;

b) atvieglojumus, kas minēti 38. panta 2. punkta b) apakšpunktā;

c) labvēlīgāko režīmu, kas minēts 38. panta 6. punktā.

41. pants

Īstenošanas pilnvaru piešķiršana

Komisija ar īstenošanas aktiem pieņem kārtību, kādā piemēro 39. pantā minētos kritērijus.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 285. panta 4. punktā minēto pārbaudes procedūru.







5.

Iedaļa

Sankcijas

42. pants

Sankciju piemērošana

1. Katra dalībvalsts nosaka sankcijas par tiesību aktu muitas jomā pārkāpumiem. Šādas sankcijas ir iedarbīgas, samērīgas un atturošas.

2. Ja piemēro administratīvus sodus, tie var būt, inter alia, vienā vai abos no šādiem veidiem:

a) naudas sods, ko uzliek muitas dienesti, tostarp attiecīgā gadījumā vienošanās process, ko piemēro kriminālsoda vietā;

b) attiecīgajai personai izsniegtas atļaujas atcelšana, apturēšana vai grozīšana.

3. Dalībvalstis 180 dienās no šā panta piemērošanas dienas, kā noteikts saskaņā ar 288. panta 2. punktu, Komisijai dara zināmus spēkā esošos valsts noteikumus, kā paredzēts šā panta 1. punktā, un nekavējoties ziņo tai par visiem turpmākajiem grozījumiem minētajos noteikumos.







6.

Iedaļa

Pārsūdzība

43. pants

Tiesu iestāžu lēmumi

Šīs regulas 44. un 45. pants neattiecas uz pārsūdzībām, kas ir iesniegtas, lai anulētu, atceltu vai grozītu ar tiesību aktu muitas jomā piemērošanu saistītu lēmumu, kuru pieņēmušas tiesu iestādes vai muitas dienesti, darbodamies kā tiesu iestādes.

44. pants

Pārsūdzības tiesības

1. Ikvienai personai, kuru tieši un individuāli skar muitas dienestu lēmums, kas saistīts ar tiesību aktu muitas jomā piemērošanu, ir tiesības šo lēmumu pārsūdzēt.

▼C2

Pārsūdzības tiesības ir arī ikvienai personai, kura ir pieprasījusi muitas dienestu lēmumu un pēc minētā pieteikuma iesniegšanas nav to saņēmusi 22. panta 3. punktā noteiktajā termiņā.

▼B

2. Pārsūdzības tiesības var izmantot vismaz divos posmos:

a) sākotnēji – muitas dienestos, tiesu iestādē vai citā struktūrā, ko dalībvalstis ir izraudzījušas šim nolūkam;

b) pēc tam – augstākā neatkarīgā struktūrā, kas var būt tiesu iestāde vai līdzvērtīga specializēta struktūra, saskaņā ar dalībvalstīs spēkā esošajiem noteikumiem.

3. Pārsūdzību iesniedz tajā dalībvalstī, kurā lēmums tika pieņemts vai pieprasīts.

4. Dalībvalstis nodrošina, ka pārsūdzības procedūra sekmē muitas iestāžu pieņemtu lēmumu ātru apstiprināšanu vai labošanu.

45. pants

Izpildes atlikšana

1. Pārsūdzības iesniegšana neaptur apstrīdamā lēmuma izpildi.

2. Muitas dienesti tomēr pilnībā vai daļēji atliek šāda lēmuma izpildi, ja tiem ir pietiekams pamats uzskatīt, ka apstrīdamais lēmums neatbilst tiesību aktiem muitas jomā vai ka attiecīgajai personai var tikt nodarīts nelabojams kaitējums.

3. Panta 2. punktā minētajos gadījumos, ja apstrīdamā lēmuma darbības rezultātā ir maksājams ievedmuitas vai izvedmuitas nodoklis, minētā lēmuma izpildi atliek tikai tad, ja ir iesniegts galvojums, ja vien, pamatojoties uz dokumentētu novērtējumu, nav konstatēts, ka šāds galvojums iespējami izraisītu parādniekam nopietnus ekonomiskus vai sociālus sarežģījumus.







7.

Iedaļa

Preču kontrole

46. pants

Riska pārvaldība un muitas kontroles

1. Muitas dienesti var veikt jebkuras muitas kontroles, ko tie uzskata par vajadzīgām.

▼C2

Muitas kontroles, jo īpaši, var būt preču pārbaude, paraugu ņemšana, deklarācijā vai paziņojumā ietvertās informācijas pareizības un pilnīguma pārbaude un dokumentu esības, īstuma, pareizības un derīguma pārbaude, uzņēmēju grāmatvedības un citu uzskaites datu pārbaude, transportlīdzekļu apskate, personu nestās vai vestās vai pie personām esošās bagāžas un citu mantu pārbaude, kā arī oficiālu izziņu veikšana un citas līdzīgas darbības.

▼B

2. Tādas muitas kontroles, kas nav izlases veida pārbaudes, galvenokārt ir balstītas uz riska analīzi, izmantojot elektroniskus datu apstrādes līdzekļus, lai, pamatojoties uz kritērijiem, kas noteikti valsts, Savienības un, ja pieejams, starptautiskā līmenī, identificētu un novērtētu riskus un izstrādātu vajadzīgos pretpasākumus.

3. Muitas kontroles veic saistībā ar kopēju riska pārvaldības sistēmu, pamatojoties uz informācijas apmaiņu starp muitas administrācijām attiecībā uz risku un tā analīzes rezultātiem un nosakot kopējus riska kritērijus un standartus, kontroles pasākumus un prioritārās kontroles jomas.

Kontroles, kas pamatojas uz šādu informāciju un kritērijiem, veic, neskarot citas kontroles, kuras veic saskaņā ar 1. punktu vai saskaņā ar citiem spēkā esošiem noteikumiem.

4. Muitas dienesti veic riska pārvaldību, lai diferencētu riska līmeņus, kas saistīti ar precēm, kurām veic muitas kontroli vai pārraudzību, lai noteiktu, vai precēm jāveic īpašas muitas kontroles, un, ja jāveic, tad kādos gadījumos.

Riska pārvaldībā ietilpst, piemēram, datu un informācijas vākšana, riska analīze un izvērtēšana, rīcības izvēle un īstenošana, kā arī šā procesa un tā rezultātu regulāra pārraudzība un pārskatīšana, balstoties uz starptautiskiem, Savienības un valsts avotiem un stratēģijām.

5. Muitas dienesti apmainās ar riska informāciju un riska analīzes rezultātiem, ja:

a) muitas dienesti novērtē, ka risks ir ievērojams un jāveic muitas kontrole, un kontroles rezultātos tiek konstatēts, ka ir noticis gadījums, kas rada risku; vai

b) kontroles rezultātos netiek konstatēts, ka ir noticis gadījums, kas rada risku, bet attiecīgais muitas dienests uzskata, ka pastāv liela riska iespējamība citur Savienībā.

6. Lai izveidotu vienotus riska kritērijus un standartus, kontroles pasākumus un prioritārās kontroles jomas, kā minēts 3. punktā, ņem vērā visu turpmāk norādīto:

a) proporcionalitāti attiecībā uz risku;

b) veicamo pārbaužu steidzamību;

c) iespējamo ietekmi uz tirdzniecības plūsmu, ietekmi uz atsevišķām dalībvalstīm un kontroles resursiem.

7. Vienotie riska kritēriji un standarti, kas minēti 3. punktā, ietver visu turpmāk norādīto:

a) risku aprakstu;

b) riska faktorus vai rādītājus, kas jāizmanto, izraugoties preces vai uzņēmējus, kurus pakļauj muitas kontrolei;

c) muitas dienestu veicamās muitas kontroles būtību;

d) punkta c) apakšpunktā minētās muitas kontroles piemērošanas ilgumu.

8. Prioritārās kontroles jomas aptver īpašas muitas procedūras, preču veidus, pārvadājumu maršrutus, transporta veidus vai uzņēmējus, kuri ir pakļauti paaugstināta līmeņa riska analīzei un muitas kontrolei konkrētā laikposmā, neskarot citas kontroles, ko parasti veic muitas dienesti.

47. pants

Iestāžu sadarbība

1. Ja attiecībā uz vienām un tām pašām precēm kompetentajām iestādēm, kas nav muitas dienesti, jāveic kontroles, kas nav muitas kontroles, tad muitas dienesti ciešā sadarbībā ar šīm citām iestādēm cenšas nodrošināt, lai minētās kontroles pēc iespējas veiktu vienlaikus ar muitas kontrolēm un tajā pašā vietā (vienas pieturvietas princips), muitas dienestiem darbojoties kā koordinatoriem, lai to panāktu.

2. Šajā iedaļā minētajā kontroļu sistēmā muitas dienesti un citas kompetentās iestādes vajadzības gadījumā riska mazināšanas un krāpšanas apkarošanas nolūkā var savstarpēji un ar Komisiju apmainīties ar saņemtajiem datiem un kontroļu rezultātiem saistībā ar tādu preču ievešanu, izvešanu, tranzītu, pārvietošanu, uzglabāšanu un galapatēriņu, tostarp pasta pārvadājumiem, ko pārvieto starp Savienības muitas teritoriju un valstīm vai teritorijām ārpus Savienības muitas teritorijas, kā arī saistībā ar ārpussavienības preču un galapatēriņa procedūrai pakļauto preču atrašanos un pārvietošanu Savienības muitas teritorijā. Muitas dienesti un Komisija savstarpēji var apmainīties ar šādiem datiem arī tādēļ, lai nodrošinātu, ka tiesību akti muitas jomā tiek piemēroti vienādi.

48. pants

Kontrole pēc preču izlaišanas

►C2 Saistībā ar muitas kontrolēm muitas dienesti var pārbaudīt muitas deklarācijā, pagaidu uzglabāšanas deklarācijā, ievešanas kopsavilkuma deklarācijā, izvešanas kopsavilkuma deklarācijā, reeksporta deklarācijā vai reeksporta paziņojumā ietvertās informācijas pareizību un pilnīgumu, jebkāda apstiprinoša dokumenta esību, īstumu, pareizību un derīgumu, ◄ un var pārbaudīt deklarētāja grāmatvedības un citus uzskaites datus saistībā ar attiecīgajām precēm vai par iepriekšējiem vai turpmākiem tirdzniecības darījumiem, kas saistīti ar šīm precēm, pēc to izlaišanas. Šie dienesti var arī pārbaudīt šādas preces un/vai ņemt paraugus, ja tas vēl ir iespējams.

Šādas kontroles var veikt preču valdītāja vai preču valdītāja pārstāvja, vai jebkuras citas tādas personas telpās, kura savā darījumdarbībā tieši vai netieši ir iesaistīta minētajos darījumos, vai jebkuras citas personas telpās, pie kuras darījumdarbības vajadzībām atrodas minētie dokumenti un dati.

49. pants

Iekšējie lidojumi un jūras braucieni Savienībā

1. Muitas kontroles un formalitātes personu rokas bagāžai un reģistrētajai bagāžai iekšējos lidojumos Savienībā un iekšējos jūras braucienos Savienībā veic tikai tad, ja šādas kontroles un formalitātes ir paredzētas tiesību aktos muitas jomā.

2. Panta 1. punktu piemēro, neskarot:

a) drošības un drošuma pārbaudes;

b) pārbaudes saistībā ar aizliegumiem vai ierobežojumiem.

50. pants

Īstenošanas pilnvaru piešķiršana

1. Komisija ar īstenošanas aktiem pieņem pasākumus, lai nodrošinātu muitas kontroles vienādu piemērošanu, ietverot riska informācijas apmaiņu un riska analīzes rezultātus, kopējus riska kritērijus un standartus, kontroles pasākumus un prioritārās kontroles jomas, kas minētas 46. panta 3. punktā.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 285. panta 4. punktā minēto pārbaudes procedūru.

Nenovēršamu steidzamu iemeslu dēļ, kas saistīti ar šādiem pasākumiem un kas atbilstīgi pamatoti ar nepieciešamību ātri atjaunināt kopējo riska pārvaldības sistēmu un pielāgot riska informācijas apmaiņu un analīzi, kopējos riska kritērijus un standartus, kontroles pasākumus un risku veidošanās prioritārās kontroles jomas, Komisija saskaņā ar 285. panta 5. punktā minēto procedūru pieņem īstenošanas aktus, kas jāpiemēro nekavējoties.

Ja 285. panta 1. punktā minētās komitejas atzinums jāsaņem, izmantojot rakstisko procedūru, tiek piemērots 285. panta 6. punkts.

2. Komisija ar īstenošanas aktiem nosaka ostas vai lidostas, kurās muitas kontroli un formalitātes saskaņā ar 49. pantu piemēro šādiem priekšmetiem:

a) reģistrētā bagāža un rokas bagāža personām: i) kas lido ar gaisakuģi, kurš ieradies no lidostas ārpus Savienības un kurš pēc apstāšanās Savienības lidostā turpina ceļu uz citu Savienības lidostu; ii) kas lido ar gaisakuģi, kurš apstājas Savienības lidostā un pēc tam turpina ceļu uz lidostu ārpus Savienības; iii) kas izmanto jūras pārvadājumu pakalpojumu, kuru sniedz ar vienu un to pašu kuģi un kurā ietilpst secīgi posmi, kuros šis kuģis sāk braucienu, apstājas vai beidz braucienu kādā ārpussavienības ostā; iv) uz izklaides kuģiem un uz tūrisma vai biznesa gaisa kuģiem;

b) rokas un reģistrētā bagāža: i) ko ieved Savienības lidostā ar gaisakuģi, kurš ieradies no ārpussavienības lidostas, un ko minētajā Savienības lidostā pārvieto citā gaisakuģī, kurš turpina ceļu iekšējā lidojumā Savienībā; ii) kas Savienības lidostā iekrauta gaisakuģī, kurš dodas iekšējā lidojumā Savienībā, un ko citā Savienības lidostā pārvieto gaisakuģī, kura galamērķis ir lidosta ārpus Savienības.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 285. panta 4. punktā minēto pārbaudes procedūru.







8.

Iedaļa

Dokumentu un citas informācijas glabāšana un maksājumi un izmaksas

51. pants

Dokumentu un citas informācijas glabāšana

1. Attiecīgā persona muitas kontroļu vajadzībām ar jebkuriem muitas dienestiem pieejamiem un pieņemamiem līdzekļiem glabā 15. panta 1. punktā minētos dokumentus un informāciju vismaz trīs gadus.

Ja preces ir laistas brīvā apgrozībā apstākļos, kas nav minēti trešajā daļā, vai ja preces deklarētas eksportam, minēto termiņu skaita no tā gada beigām, kurā pieņemta muitas deklarācija par preču laišanu brīvā apgrozībā vai eksportu.

Ja preces ir laistas brīvā apgrozībā ar atbrīvojumu no muitas nodokļa vai ar samazinātu ievedmuitas nodokļa likmi sakarā ar to galapatēriņu, minēto termiņu skaita no tā gada beigām, kurā preces pārstāj būt muitas uzraudzībā.

Ja precēm piemēro citu muitas procedūru vai tās atrodas pagaidu uzglabāšanā, minēto termiņu skaita no tā gada beigām, kurā ir pabeigta attiecīgā muitas procedūra vai ir beigusies pagaidu uzglabāšana.

2. Neskarot 103. panta 4. punktu, ja muitas kontrolē attiecībā uz muitas parādu tiek konstatēts, ka attiecīgais iegrāmatojums ir jālabo, un ja attiecīgajai personai par to ir paziņots, tad dokumentus un informāciju glabā trīs gadus pēc šā panta 1. punktā noteiktā termiņa.

Ja ir iesniegts pārsūdzības pieteikums vai sākusies tiesvedība, dokumentus un informāciju glabā tik ilgi, cik noteikts 1. punktā, vai līdz pārsūdzības procesa vai tiesvedības beigām atkarībā no tā, kurš termiņš ir vēlāk.

52. pants

Maksājumi un izmaksas

1. Muitas dienesti neuzliek maksājumus par muitas kontroļu veikšanu vai jebkādu citu tiesību aktu muitas jomā piemērošanu savu kompetento muitas iestāžu oficiālajā darba laikā.

2. Muitas iestādes var uzlikt maksājumus vai atgūt izmaksas, ja tiek sniegti īpaši pakalpojumi, jo īpaši šādi:

a) muitas personāla ierašanās pēc pieprasījuma ārpus oficiālā darba laika vai telpās, kas nav muitas telpas;

▼C2

b) preču analīze vai eksperta ziņojums un pasta izdevumi par preču nogādāšanu atpakaļ pieprasītājam, jo īpaši attiecībā uz lēmumiem, ko pieņem saskaņā ar 33. pantu, vai uz informācijas sniegšanu saskaņā ar 14. panta 1. punktu;

▼B

c) preču pārbaude vai paraugu ņemšana pārbaudes nolūkā, vai preču iznīcināšana, ja rodas citas izmaksas, kas nav saistītas ar muitas personāla iesaistīšanu;

d) ārkārtas kontroles pasākumi, ja tie ir vajadzīgi sakarā ar preču veidu vai iespējamu risku.







3.

NODAĻA

Valūtas konvertācija un termiņi

53. pants

Valūtas konvertācija

1. Kompetentās iestādes publicē un/vai dara pieejamu internetā piemērojamo valūtas maiņas kursu, ja ir jāveic valūtas konvertācija sakarā ar kādu no šādiem iemesliem:

a) preču muitas vērtības noteikšanai izmantotie elementi ir izteikti valūtā, kas nav tās dalībvalsts valūta, kurā tiek noteikta muitas vērtība;

b) lai noteiktu preču tarifa klasifikāciju un izvedmuitas un ievedmuitas nodokļa summu, tostarp vērtības robežas noteikšanai kopējā muitas tarifā, euro vērtība ir jāizsaka valstu valūtās.

2. Ja valūtas konvertācija ir jāveic tādu iemeslu dēļ, kuri nav minēti 1. punktā, euro vērtību valstu valūtās, kas jāpiemēro saistībā ar tiesību aktiem muitas jomā, nosaka vismaz reizi gadā.

54. pants

Īstenošanas pilnvaru piešķiršana

Komisija ar īstenošanas aktiem pieņem noteikumus valūtas konvertācijai 53. panta 1. un 2. punktā noteiktajiem mērķiem.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 285. panta 4. punktā minēto pārbaudes procedūru.

55. pants

Laikposmi, datumi un termiņi

1. Ja tiesību aktos muitas jomā ir paredzēts laikposms, datums vai termiņš, šādu laikposmu nepagarina vai nesaīsina, un šādu datumu vai termiņu neatliek vai nepārceļ, ja vien nav paredzēts citādi.

2. Piemēro noteikumus, kas attiecībā uz laikposmiem, datumiem un termiņiem paredzēti Padomes Regulā (EEK, Euratom) Nr. 1182/71 (1971. gada 3. jūnijs), ar ko nosaka laikposmiem, datumiem un termiņiem piemērojamus noteikumus ( 2 ), ja vien tiesību aktos muitas jomā nav paredzēti citi noteikumi.







II

SADAĻA

FAKTORI, PAMATOJOTIES UZ KURIEM PIEMĒRO IEVEDMUITAS VAI IZVEDMUITAS NODOKLI UN CITUS PASĀKUMUS ATTIECĪBĀ UZ PREČU TIRDZNIECĪBU







1.

NODAĻA

Kopējais muitas tarifs un preču tarifa klasifikācija

56. pants

Kopējais muitas tarifs un uzraudzība

1. Ievedmuitas un izvedmuitas nodokļa pamatā ir kopējais muitas tarifs.

Citus pasākumus, kas paredzēti Savienības noteikumos, kuri reglamentē ar preču tirdzniecību saistītas īpašas jomas, attiecīgos gadījumos piemēro saskaņā ar šo preču tarifa klasifikāciju.

2. Kopējā muitas tarifā ietilpst viss turpmāk norādītais:

a) preču Kombinētā nomenklatūra, kas izklāstīta Regulā (EEK) Nr. 2658/87;

b) jebkura cita nomenklatūra, kas pilnībā vai daļēji balstīta uz Kombinēto nomenklatūru vai papildina to ar sīkākiem apakšiedalījumiem un kas izveidota ar Savienības noteikumiem, kuri reglamentē īpašas jomas, lai piemērotu tarifa pasākumus saistībā ar preču tirdzniecību;

c) konvencionālais vai parastais autonomais muitas nodoklis, ko piemēro Kombinētajā nomenklatūrā iekļautajām precēm;

d) preferenciālie tarifa pasākumi, kas iekļauti nolīgumos, kurus Savienība ir noslēgusi ar dažām valstīm vai teritorijām, kas atrodas ārpus Savienības muitas teritorijas, vai ar šādu valstu vai teritoriju grupām;

e) preferenciāli tarifa pasākumi, kurus Savienība attiecībā uz dažām valstīm vai teritorijām, kas atrodas ārpus Savienības muitas teritorijas, vai šādu valstu vai teritoriju grupām ir noteikusi vienpusēji;

f) autonomi pasākumi, ar ko dažām precēm paredz muitas nodokļa likmes samazināšanu vai atbrīvojumu;

g) labvēlīgs tarifa režīms, kas noteikts dažām precēm to veida vai galapatēriņa dēļ saistībā ar c) līdz f) vai h) apakšpunktā minētajiem pasākumiem;

h) citi tarifa pasākumi, kuri paredzēti lauksaimniecības, tirdzniecības vai citos Savienības tiesību aktos.

3. Ja attiecīgās preces atbilst nosacījumiem, kas iekļauti pasākumos, kuri minēti 2. punkta d) līdz g) apakšpunktā, šajos apakšpunktos minētos pasākumus pēc deklarētāja pieteikuma iesniegšanas piemēro tā paša punkta c) apakšpunktā minēto pasākumu vietā. Šādu pieteikumu var iesniegt retrospektīvi, ar noteikumu, ka ir ievēroti termiņi un izpildīti nosacījumi, kas paredzēti attiecīgajā pasākumā vai Kodeksā.

4. Ja 2. punkta d) līdz g) apakšpunktā minēto pasākumu piemērošana vai h) apakšpunktā minētais atbrīvojums no pasākumiem attiecas tikai uz konkrētu importa vai eksporta apjomu, šādu piemērošanu vai atbrīvojumu – tarifu kvotu gadījumā – pārtrauc, tiklīdz sasniegts noteiktais importa vai eksporta apjoms.

Tarifa maksimālo likmju gadījumā šādu piemērošanu pārtrauc, pamatojoties uz Savienības tiesību aktiem.

5. Preču laišana brīvā apgrozībā vai eksports, uz ko attiecas pasākumi, kuri minēti 1. un 2. punktā, var būt pakļauts uzraudzībai.

57. pants

Preču tarifa klasifikācija

1. Lai piemērotu kopējo muitas tarifu, preču tarifa klasifikācija nozīmē, ka tiek noteikta viena no Kombinētās nomenklatūras apakšpozīcijām vai sīkākiem apakšiedalījumiem, kurā minētās preces klasificējamas.

2. Lai piemērotu netarifa pasākumus, preču tarifa klasifikācija nozīmē, ka tiek noteikta viena no Kombinētās nomenklatūras vai jebkuras citas ar Savienības noteikumiem izveidotas un pilnībā vai daļēji uz Kombinēto nomenklatūru balstītas vai to ar sīkākiem apakšiedalījumiem papildinošas nomenklatūras apakšpozīcijām vai sīkākiem apakšiedalījumiem, kurā minētās preces klasificējamas.

3. Saskaņā ar 1. vai 2. punktu noteikto apakšpozīciju vai sīkāku apakšiedalījumu izmanto, lai piemērotu pasākumus, kas ir saistīti ar minēto apakšpozīciju.

4. Komisija var pieņemt pasākumus, lai noteiktu preču tarifa klasifikāciju saskaņā ar 1. un 2. punktu.

58. pants

Īstenošanas pilnvaru piešķiršana

1. Komisija ar īstenošanas aktiem pieņem pasākumus attiecībā uz 56. panta 4. punktā minēto tarifu kvotu un tarifu maksimālo apjomu vienotu pārvaldību un 56. panta 5. punktā minēto preču laišanas brīvā apgrozībā vai eksporta uzraudzības pārvaldību.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 285. panta 4. punktā minēto pārbaudes procedūru.

2. Komisija ar īstenošanas aktiem pieņem pasākumus, kas minēti 57. panta 4. punktā.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 285. panta 4. punktā minēto pārbaudes procedūru.

Nenovēršamu steidzamu iemeslu dēļ, kas saistīti ar šādiem pasākumiem un kas pienācīgi pamatoti ar nepieciešamību ātri nodrošināt Kombinētās nomenklatūras pareizu un vienādu piemērošanu, Komisija saskaņā ar procedūru, kas minēta 285. panta 5. punktā, pieņem īstenošanas aktus, kas jāpiemēro nekavējoties.

Ja 285. panta 1. punktā minētās komitejas atzinums jāsaņem, izmantojot rakstisko procedūru, tiek piemērots 285. panta 6. punkts.







2.

NODAĻA

Preču izcelsme







1.

Iedaļa

Nepreferenciāla izcelsme

59. pants

Darbības joma

Regulas 60. un 61. pantā ir noteikti noteikumi nepreferenciālas preču izcelsmes noteikšanai, lai piemērotu:

a) kopējo muitas tarifu, izņemot pasākumus, kas minēti 56. panta 2. punkta d) un e) apakšpunktā;

b) pasākumus, kas nav tarifa pasākumi un kas paredzēti Savienības noteikumos, kuri reglamentē ar preču tirdzniecību saistītas īpašas jomas; un

c) citus Savienības pasākumus attiecībā uz preču izcelsmi.

60. pants

Izcelsmes iegūšana

1. Preces, kas pilnībā iegūtas kādā valstī vai teritorijā, uzskata par precēm ar šīs valsts vai teritorijas izcelsmi.

2. Precēm, kuru ražošanā iesaistīta vairāk nekā viena valsts vai teritorija, par izcelsmes valsti uzskata valsti vai teritoriju, kurā ir notikusi to pēdējā nozīmīgā, ekonomiski pamatotā pārstrāde vai apstrāde šim nolūkam aprīkotā uzņēmumā, kura beidzas ar jauna produkta saražošanu vai ir svarīga tā ražošanas stadija.

61. pants

Izcelsmes apliecinājums

1. Ja saskaņā ar tiesību aktiem muitas jomā muitas deklarācijā ir norādīta preču izcelsme, muitas dienesti var pieprasīt deklarētājam pierādīt preču izcelsmi.

2. Ja preču izcelsmes apliecinājums ir iesniegts saskaņā ar tiesību aktiem muitas jomā vai citiem Savienības tiesību aktiem, kuri reglamentē īpašas jomas, muitas dienesti pamatotu šaubu gadījumā var pieprasīt jebkādus papildu pierādījumus, kas vajadzīgi, lai pārliecinātos par norādītās izcelsmes atbilstību attiecīgos Savienības tiesību aktos paredzētajiem noteikumiem.

3. Ja to prasa īpaši tirdzniecības apstākļi, izcelsmi apliecinošu dokumentu var izsniegt Savienībā saskaņā ar galamērķa valstī vai teritorijā spēkā esošajiem izcelsmes noteikumiem vai jebkuru citu metodi, ar ko nosaka valsti, kurā preces tika pilnībā iegūtas vai kurā ir notikusi to pēdējā būtiskā pārveide.

62. pants

Pilnvaru deleģēšana

Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 284. pantu, paredzot noteikumus, atbilstīgi kuriem preces, kam ir nepieciešama nepreferenciālas izcelsmes noteikšana, lai piemērotu 59. pantā minētos Savienības pasākumus, tiek uzskatītas par tādām, kuras pilnībā iegūtas vienā valstī vai teritorijā vai kuru pēdējā būtiskā, ekonomiski pamatotā pārstrāde vai apstrāde šim nolūkam aprīkotā uzņēmumā, kas beidzas ar jauna produkta saražošanu vai ir svarīga tā ražošanas stadija, notikusi kādā valstī vai teritorijā, saskaņā ar 60. pantu.

63. pants

Īstenošanas pilnvaru piešķiršana

Komisija ar īstenošanas aktiem pieņem procedūras noteikumus 61. pantā minētā izcelsmes apliecinājuma sniegšanai un pārbaudīšanai.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 285. panta 4. punktā minēto pārbaudes procedūru.







2.

Iedaļa

Preferenciāla izcelsme

64. pants

Preferenciāla preču izcelsme

1. Lai gūtu priekšrocības no pasākumiem, kas minēti 56. panta 2. punkta d) vai e) apakšpunktā, vai no netarifa preferenciāliem pasākumiem, preces atbilst preferenciālas izcelsmes noteikumiem, kas ir minēti šā panta 2. līdz 5. punktā.

2. Attiecībā uz precēm, kas gūst priekšrocības no preferenciāliem pasākumiem, kuri iekļauti nolīgumos, ko Savienība ir noslēgusi ar dažām valstīm un teritorijām, kuras atrodas ārpus Savienības muitas teritorijas, vai ar šādu valstu vai teritoriju grupām, preferenciālas izcelsmes noteikumus paredz minētajos nolīgumos.

3. Attiecībā uz precēm, kas gūst priekšrocības no preferenciāliem pasākumiem, kurus Savienība ir pieņēmusi vienpusēji attiecībā uz dažām valstīm vai teritorijām, kas atrodas ārpus Savienības muitas teritorijas, vai šādu valstu grupām vai teritorijām, kuras nav minētas 5. punktā, Komisija pieņem pasākumus, ar ko nosaka preferenciālas izcelsmes noteikumus.

Minētie noteikumi balstās vai nu uz kritēriju, ka preces ir pilnībā iegūtas, vai uz kritēriju, ka preces ir iegūtas pietiekamas pārstrādes vai apstrādes rezultātā.

4. Attiecībā uz precēm, kas gūst priekšrocības no preferenciāliem pasākumiem, kurus piemēro tirdzniecībā starp Savienības muitas teritoriju un Seūtu un Melilju, kā iekļauts 1985. gada Pievienošanās akta 2. protokolā, preferenciālas izcelsmes noteikumus pieņem saskaņā ar šā protokola 9. pantu.

5. Attiecībā uz precēm, kas gūst priekšrocības no preferenciāliem pasākumiem, kuri iekļauti preferenciālos nolīgumos par labu Savienības asociētajām aizjūras valstīm un teritorijām, preferenciālas izcelsmes noteikumus pieņem saskaņā ar LESD 203. pantu.

6. Komisija pēc savas ierosmes vai pēc saņēmējas valsts vai teritorijas lūguma var minētajai valstij vai teritorijai attiecībā uz dažām precēm noteikt pagaidu atkāpi no 3. punktā minētajiem preferenciālas izcelsmes noteikumiem.

Pagaidu atkāpe ir pamatota ar vienu no šādiem iemesliem:

a) iekšēji vai ārēji faktori pagaidām nedod iespēju saņēmējai valstij vai teritorijai izpildīt preferenciālas izcelsmes noteikumus;

b) saņēmējai valstij vai teritorijai vajadzīgs laiks, lai tā sevi sagatavotu minēto noteikumu izpildei.

Lūgumu piešķirt atkāpi attiecīgā saņēmēja valsts vai teritorija iesniedz Komisijai rakstiski. Lūgumā norāda pamatojumu, kā izklāstīts otrajā daļā, kāpēc atkāpe ir vajadzīga, un tajā iekļauj atbilstīgus pavaddokumentus.

Pagaidu atkāpi piemēro ne ilgāk par laiku, kad vērojama to iekšējo un ārējo faktoru ietekme, kuru dēļ tā noteikta, vai tik ilgu laiku, kas saņēmējai valstij vai teritorijai vajadzīgs, lai sasniegtu atbilstību noteikumiem.

Ja atkāpe piešķirta, attiecīgā saņēmēja valsts vai teritorija pilda visas prasības, kas noteiktas attiecībā uz informācijas sniegšanu Komisijai par atkāpes izmantošanu, un to daudzumu pārvaldību, par kuriem atkāpe piešķirta.

65. pants

Pilnvaru deleģēšana

Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 284. pantu, lai noteiktu preferenciālas izcelsmes noteikumus, kas minēti 64. panta 3. punktā.

66. pants

Īstenošanas pilnvaru piešķiršana

Komisija ar īstenošanas aktiem pieņem:

a) 64. panta 1. punktā minētos procedūras noteikumus, lai atvieglotu preču preferenciālas izcelsmes noteikšanu Savienībā;

b) pasākumu, ar ko saņēmējai valstij vai teritorijai piešķir pagaidu atkāpi, kura minēta 64. panta 6. punktā.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 285. panta 4. punktā minēto pārbaudes procedūru.







3.

Iedaļa

Konkrētu preču izcelsmes noteikšana

67. pants

Komisijas veikti pasākumi

Komisija var pieņemt pasākumus konkrētu preču izcelsmes noteikšanai, ievērojot minētajām precēm piemērojamos izcelsmes noteikumus.

68. pants

Īstenošanas pilnvaru piešķiršana

Komisija ar īstenošanas aktiem pieņem pasākumus, kas minēti 67. pantā. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 285. panta 4. punktā minēto pārbaudes procedūru.

Ar šādiem pasākumiem saistītu nenovēršamu steidzamu iemeslu dēļ, kas atbilstīgi pamatoti ar nepieciešamību ātri nodrošināt noteikumu par izcelsmi pareizu un vienādu piemērošanu, Komisija saskaņā ar procedūru, kas minēta 285. panta 5. punktā, pieņem īstenošanas aktus, kas jāpiemēro nekavējoties.

Ja 285. panta 1. punktā minētās komitejas atzinums jāsaņem, izmantojot rakstisko procedūru, tiek piemērots 285. panta 6. punkts.







3.

NODAĻA

Preču muitas vērtība

69. pants

Darbības joma

Lai piemērotu kopējo muitas tarifu un netarifa pasākumus, kas paredzēti Savienības noteikumos, kuri reglamentē ar preču tirdzniecību saistītas īpašas jomas, preču muitas vērtību nosaka saskaņā ar 70. un 74. pantu.

70. pants

Muitas vērtības noteikšanas metode, pamatojoties uz darījuma vērtību

1. ►C2 Preču muitas vērtības pamatbāze ir darījuma vērtība, kas ir faktiski samaksātā vai maksājamā cena par precēm, kad tās pārdod izvešanai uz Savienības muitas teritoriju; šī cena vajadzības gadījumā tiek pielāgota. ◄

2. Faktiski samaksātā vai maksājamā cena ir kopējā summa, ko pircējs par ievestajām precēm ir samaksājis vai kas viņam jāmaksā pārdevējam vai trešai personai pārdevēja labā, un tā ietver visus maksājumus, kuri ir samaksāti vai jāmaksā saskaņā ar ievesto preču pārdošanas nosacījumiem.

3. Darījuma vērtību piemēro, ja ir izpildīti visi turpmāk norādītie nosacījumi:

a) pircējam nav nekādu ierobežojumu attiecībā uz preču realizēšanu vai izmantošanu, izņemot jebkuru no šiem: i) ierobežojumi, ko nosaka vai prasa tiesību akti vai valsts iestādes Savienībā; ii) ierobežojumi attiecībā uz ģeogrāfisko apgabalu, kurā preces var pārdot tālāk; iii) ierobežojumi, kas būtiski neietekmē preču muitas vērtību;

b) pārdošana vai cena nav atkarīga no kāda nosacījuma vai apsvēruma, kura dēļ vērtējamo preču vērtību nav iespējams noteikt;

c) pārdevējs ne tieši, ne netieši nesaņem nekādu ienākumu daļu no tā, ka pircējs preces pārdod tālāk, realizē vai lieto, izņemot, ja var izdarīt attiecīgu korekciju;

d) pircējs un pārdevējs nav saistīti, vai arī to saistība nav ietekmējusi cenu.

71. pants

Darījuma vērtības sastāvdaļas

1. Nosakot muitas vērtību saskaņā ar 70. pantu, cenai, kura ir faktiski samaksāta vai maksājama par ievestajām precēm, tiek pievienoti:

a) šādi maksājumi, ciktāl tie radušies pircējam, bet neietilpst cenā, kas faktiski samaksāta vai maksājama par precēm: i) komisijas un starpniecības maksa, izņemot pirkšanas starpniecības naudu; ii) iepakojuma vērtība, kas muitas vajadzībām kopā ar tajā esošajām precēm tiek uzskatīta par vienu veselu; un iii) iepakošanas izmaksas, gan par darbu, gan materiāliem;

b) attiecīgi sadalīta šādu preču un pakalpojumu vērtība, ko pircējs tieši vai netieši piegādā bez atlīdzības vai par pazeminātu cenu izmantošanai saistībā ar ievesto preču ražošanu un pārdošanu eksportam, ciktāl šāda vērtība nav iekļauta faktiski samaksātajā vai maksājamā cenā: i) izejvielas, sastāvdaļas, detaļas un līdzīgi priekšmeti, kas ietilpst ievestajās precēs; ii) darbarīki, matrices, veidnes un līdzīgi priekšmeti, kas izmantoti ievesto preču ražošanā; iii) izejvielas, kuras izlietotas ievesto preču ražošanā; un iv) inženiertehniskas un zinātniskas izstrādnes, mākslinieciski darbi, dizains un uzmetumi un skices, kas izstrādāti ārpus Savienības un vajadzīgi ievesto preču ražošanai;

c) honorāri un licences maksas, kas attiecas uz novērtējamajām precēm un ir tieši vai netieši jāmaksā pircējam kā novērtējamo preču pārdošanas nosacījums, ciktāl šādi honorāri un maksas nav iekļautas cenā, kas faktiski samaksāta vai maksājama;

d) jebkuras ienākumu daļas vērtība, ko tieši vai netieši saņem pārdevējs, ievestās preces atkal pārdodot, realizējot vai lietojot; un

e) šādi maksājumi līdz pat vietai, kur preces tiek ievestas Savienības muitas teritorijā: i) ievesto preču pārvadāšanas un apdrošināšanas izmaksas; un ii) ar ievesto preču pārvadāšanu saistītās kraušanas un apstrādes izmaksas.

2. Pieskaitījumus pie cenas, kas ir faktiski samaksāta vai maksājama saskaņā ar 1. punktu, nosaka, pamatojoties vienīgi uz objektīviem un skaitļos izsakāmiem datiem.

3. Nosakot muitas vērtību, pie cenas, kas ir faktiski samaksāta vai maksājama, neko nepieskaita, izņemot šajā pantā paredzētos pieskaitījumus.

72. pants

Sastāvdaļas, kas nav jāiekļauj muitas vērtībā

Nosakot muitas vērtību saskaņā ar 70. pantu, tajā netiek iekļauts nekas no turpmāk minētā:

a) izmaksas par ievesto preču pārvadāšanu pēc to nonākšanas Savienības muitas teritorijā;

b) izmaksas par celtniecību, uzstādīšanu, montāžu, uzturēšanu vai tehnisko palīdzību, kas veikta pēc tādu ievesto preču kā rūpnieciskas iekārtas, mašīnas vai ierīces ievešanas Savienības muitas teritorijā;

c) maksa par procentiem saskaņā ar pircēja noslēgtu vienošanos par finansēšanu, kas attiecas uz ievestu preču pirkšanu, neatkarīgi no tā, vai finansē pārdevējs vai cita persona, ar noteikumu, ka vienošanās par finansēšanu ir noslēgta rakstveidā un vajadzības gadījumā pircējs var uzrādīt, ka ir izpildīti šādi nosacījumi: i) šādas preces tiek faktiski pārdotas par cenu, kas deklarēta kā cena, kas ir faktiski samaksāta vai maksājama; ii) pieprasītā procentu likme nepārsniedz šādu darījumu līmeni, kas finansējuma sniegšanas brīdī pastāv valstī, kurā tas sniegts;

d) maksa par tiesībām pavairot ievestās preces Savienībā;

e) pirkšanas starpniecības nauda;

f) ievedmuitas nodokļi un citi maksājumi Savienībā par preču ievešanu vai pārdošanu;

g) neatkarīgi no 71 panta 1. punkta c) apakšpunkta – pircēja izdarītie maksājumi par tiesībām ievestās preces izplatīt vai atkal pārdot, ja šādi maksājumi nav nosacījums preču pārdošanai eksportam uz Savienību.

73. pants

Vienkāršošana

Muitas dienesti, saņemot pieteikumu, var atļaut, ka uz konkrētu kritēriju pamata nosaka šādas summas, ja tās nav izsakāmas skaitļos dienā, kad tiek pieņemta muitas deklarācija:

a) summas, kas ir jāiekļauj muitas vērtībā saskaņā ar 70. panta 2. punktu; un

b) summas, kas minētas 71. un 72. pantā.

74. pants

Muitas vērtības noteikšanas palīgmetodes

1. Ja preču muitas vērtību nevar noteikt saskaņā ar 70. pantu, to nosaka, secīgi piemērojot 2. punkta a) līdz d) apakšpunktu, līdz sasniedz pirmo apakšpunktu, saskaņā ar kuru preču muitas vērtību var noteikt.

Ja deklarētājs to lūdz, 2. punkta c) un d) apakšpunktu piemēro apgrieztā secībā.

2. Ievērojot 1. punktu, muitas vērtība ir:

a) darījuma vērtība identiskām precēm, kas pārdotas izvešanai uz Savienības muitas teritoriju un izvestas tajā pašā vai aptuveni tajā pašā laikā, kad vērtējamās preces;

b) darījuma vērtība līdzīgām precēm, kas pārdotas izvešanai uz Savienības muitas teritoriju un izvestas tajā pašā vai aptuveni tajā pašā laikā, kad vērtējamās preces;

c) vērtība, kas balstās uz vienas vienības cenu, par kādu ievestās preces vai identiskas vai līdzīgas ievestās preces tiek pārdotas Savienības muitas teritorijā vislielākajā kopskaitā personām, kas nav saistītas ar pārdevēju; vai

d) aprēķinātā vērtība, ko veido šādu lielumu summa: i) ievesto preču ražošanā izmantoto materiālu un izgatavošanas vai citu pārstrādes darbību cena vai vērtība; ii) peļņas un vispārīgo izdevumu summa, kas vienāda ar summu, kura parasti parādās, pārdodot tāda paša veida vai tipa preces kā novērtējamās, kuras izvešanai uz Savienību izgatavo ražotāji valstī, no kuras tās izved; iii) 71. panta 1. punkta e) apakšpunktā minēto elementu cena vai vērtība.

3. Ja muitas vērtību nevar noteikt saskaņā ar 1. punktu, to nosaka, pamatojoties uz Savienības muitas teritorijā pieejamiem datiem, izmantojot pieņemamus līdzekļus, kas atbilst principiem un vispārīgiem noteikumiem, kuri ietverti visā turpmāk norādītajā:

a) nolīgumā par Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību VII panta piemērošanu;

b) Vispārējās vienošanās par tarifiem un tirdzniecību VII pantā;

c) šajā nodaļā.

75. pants

Pilnvaru deleģēšana

Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 284. pantu, lai noteiktu 73. pantā minētos atļaujas izsniegšanas nosacījumus.

76. pants

Īstenošanas pilnvaru piešķiršana

Komisija ar īstenošanas aktiem precizē procedūras noteikumus attiecībā uz:

a) muitas vērtības noteikšanu saskaņā ar 70. panta 1. un 2. punktu, 71. un 72. pantu, tostarp noteikumus faktiski samaksātās vai maksājamās cenas pielāgošanai;

b) 70. panta 3. punktā minēto nosacījumu piemērošanu;

c) 74. pantā minētās muitas vērtības noteikšanu.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 285. panta 4. punktā minēto pārbaudes procedūru.







III

SADAĻA

MUITAS PARĀDS UN GALVOJUMI







1.

NODAĻA

Muitas parāda rašanās







1.

Iedaļa

Ievedmuitas parāds

77. pants

Preču laišana brīvā apgrozībā un pagaidu ievešana

1. Ievedmuitas parāds rodas, ja ārpussavienības precēm, kam uzliekams ievedmuitas nodoklis, piemēro vienu no šādām muitas procedūrām:

a) laišana brīvā apgrozībā, tostarp saskaņā ar noteikumiem par galapatēriņu;

b) pagaidu ievešana ar daļēju atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļa.

2. Muitas parāds rodas muitas deklarācijas pieņemšanas brīdī.

3. Deklarētājs ir parādnieks. Netiešas pārstāvības gadījumā parādnieks ir arī persona, kuras uzdevumā ir aizpildīta muitas deklarācija.

▼C2

Ja muitas deklarācija attiecībā uz vienu no 1. punktā minētajām procedūrām ir noformēta, pamatojoties uz informāciju, kuras dēļ pilnībā vai daļēji netiek iekasēts ievedmuitas nodoklis, persona, kas sniegusi deklarācijas noformēšanai vajadzīgo informāciju un kas zinājusi vai kam būtu bijis jāzina, ka šāda informācija ir nepatiesa, arī ir parādnieks.

▼B

78. pants

▼C2

Īpaši noteikumi saistībā ar nenoteiktas izcelsmes precēm

▼B

1. ►C2 Ja attiecībā uz nenoteiktas izcelsmes precēm, ko izmanto tādu produktu ražošanā, par kuriem izsniedz vai sagatavo izcelsmes apliecinājumu saskaņā ar preferenciālu režīmu starp Savienību un dažām valstīm vai teritorijām, kas atrodas ārpus Savienības muitas teritorijas, vai šādu valstu vai teritoriju grupām, ir spēkā aizliegums atmaksāt ievedmuitas nodokli vai atbrīvot no tā, ievedmuitas parāds par šīm nenoteiktas izcelsmes precēm rodas, pieņemot reeksporta deklarāciju par attiecīgajiem produktiem. ◄

2. ►C2 Ja muitas parāds rodas, ievērojot 1. punktu, šim parādam atbilstīgo ievedmuitas nodokļa summu nosaka saskaņā ar tādiem pašiem nosacījumiem kā attiecībā uz muitas parādu, kas rastos, ja tajā pašā dienā pieņemtu muitas deklarāciju par attiecīgo produktu ražošanā izmantoto nenoteiktas izcelsmes preču laišanu brīvā apgrozībā, lai pabeigtu ievešanas pārstrādei procedūru. ◄

3. Piemēro regulas 77. panta 2. un 3. punktu. Tomēr 270. pantā minēto ārpussavienības preču gadījumā parādnieks ir persona, kas iesniedz reeksporta deklarāciju. Netiešas pārstāvības gadījumā parādnieks ir arī persona, kuras uzdevumā deklarācija ir iesniegta.

79. pants

Muitas parāds, kas radies pienākumu neizpildes dēļ

1. Attiecībā uz precēm, kam uzliekams ievedmuitas nodoklis, ievedmuitas parāds rodas jebkurā no šādiem gadījumiem:

a) nav izpildīts kāds no pienākumiem, kas ir noteikts tiesību aktos muitas jomā attiecībā uz ārpussavienības preču ievešanu Savienības muitas teritorijā, to izņemšanu no muitas uzraudzības vai šādu preču pārvietošanu, apstrādi, uzglabāšanu, pagaidu uzglabāšanu, pagaidu ievešanu vai atsavināšanu minētajā teritorijā;

b) nav izpildīts kāds no pienākumiem, kas ir noteikts tiesību aktos muitas jomā attiecībā uz preču galapatēriņu Savienības muitas teritorijā;

c) nav ievērots kāds no nosacījumiem, kas reglamentē muitas procedūras piemērošanu ārpussavienības precēm vai nodokļa atbrīvojuma piešķiršanu vai samazinātas ievedmuitas nodokļa likmes piemērošanu sakarā ar preču galapatēriņu.

2. Muitas parāda rašanās brīdis ir viens no šiem:

a) brīdis, kad nav izpildīts vai vairs netiek pildīts pienākums, kura neizpildes dēļ rodas muitas parāds;

b) brīdis, kad tiek pieņemta muitas deklarācija par muitas procedūras piemērošanu precēm, ja pēc tam tiek konstatēts, ka faktiski nav bijis izpildīts kāds no nosacījumiem, kas reglamentē minētās muitas procedūras piemērošanu precēm vai nodokļa atbrīvojuma piešķiršanu, vai samazinātas ievedmuitas nodokļa likmes piemērošanu sakarā ar preču galapatēriņu.

3. Panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā minētajos gadījumos parādnieks ir:

a) ikviena persona, kam bija jāpilda attiecīgie pienākumi;

b) ikviena persona, kas apzinājās vai kam būtu bijis jāapzinās, ka kāds tiesību aktos muitas jomā paredzēts pienākums nav izpildīts, un kas darbojās tādas personas uzdevumā, kurai šis pienākums bija jāpilda, vai kas piedalījās darbībā, kuras rezultātā pienākums netika izpildīts;

c) ikviena persona, kas ieguvusi attiecīgās preces vai bijusi to turētāja un kas apzinājās vai kam preču iegūšanas vai saņemšanas brīdī būtu bijis jāapzinās, ka kāds tiesību aktos muitas jomā paredzēts pienākums nav izpildīts.

4. Panta 1. punkta c) apakšpunktā minētajos gadījumos parādnieks ir persona, kurai ir jāievēro nosacījumi, kas reglamentē muitas procedūras piemērošanu precēm vai muitas deklarāciju precēm, kurām piemēro minēto muitas procedūru, vai nodokļa atbrīvojuma piešķiršanu, vai samazinātas ievedmuitas nodokļa likmes piemērošanu sakarā ar preču galapatēriņu.

Ja ir noformēta muitas deklarācija attiecībā uz vienu no 1. punkta c) apakšpunktā minētajām muitas procedūrām un ja muitas dienestiem ir sniegta jebkāda tiesību aktos muitas jomā paredzētā informācija attiecībā uz nosacījumiem, kas reglamentē minētās muitas procedūras piemērošanu precēm, tā, ka tādēļ pilnībā vai daļēji netiek iekasēts ievedmuitas nodoklis, persona, kas sniegusi muitas deklarācijas noformēšanai vajadzīgo informāciju un kas zināja vai kam būtu bijis jāzina, ka šāda informācija ir nepatiesa, arī ir parādnieks.

80. pants

Jau samaksātas ievedmuitas nodokļa summas atskaitīšana

1. Ja muitas parāds ir radies atbilstīgi 79. panta 1. punktam attiecībā uz precēm, kas laistas brīvā apgrozībā ar samazinātu ievedmuitas nodokļa likmi to galapatēriņa dēļ, ievedmuitas nodokļa summu, kura samaksāta, preces laižot brīvā apgrozībā, atskaita no muitas parādam atbilstīgās ievedmuitas nodokļa summas.

Pirmo daļu piemēro, ja muitas parāds ir radies attiecībā uz pārpalikumiem vai atkritumiem, kas radušies pēc šādu preču iznīcināšanas.

2. Ja muitas parāds ir radies atbilstīgi 79. panta 1. punktam attiecībā uz precēm, kurām piemērota pagaidu ievešanas procedūra ar daļēju atbrīvojumu no ievedmuitas nodokļa, ievedmuitas nodokļa summu, kas samaksāta saskaņā ar daļēju atbrīvojumu no nodokļiem, atskaita no muitas parādam atbilstīgās ievedmuitas nodokļa summas.







2.

Iedaļa

Izvedmuitas parāds

81. pants

Eksports un izvešana pārstrādei

1. Izvedmuitas parāds rodas, piemērojot precēm, kam uzliekams izvedmuitas nodoklis, eksporta procedūru vai izvešanas pārstrādei procedūru.

2. Muitas parāds rodas muitas deklarācijas pieņemšanas brīdī.

3. Deklarētājs ir parādnieks. Netiešas pārstāvības gadījumā parādnieks ir arī persona, kuras uzdevumā ir aizpildīta muitas deklarācija.

▼C2

Ja muitas deklarācija ir noformēta, pamatojoties uz informāciju, kuras dēļ pilnībā vai daļēji netiek iekasēts izvedmuitas nodoklis, persona, kas ir sniegusi deklarācijas noformēšanai vajadzīgo informāciju un kas zinājusi vai kam būtu bijis jāzina, ka šāda informācija ir nepatiesa, arī ir parādnieks.

▼B

82. pants

Muitas parāds, kas radies pienākumu neizpildes dēļ

1. Attiecībā uz precēm, kam uzliekams izvedmuitas nodoklis, izvedmuitas parāds rodas jebkurā no šādiem gadījumiem:

a) nav izpildīts kāds no pienākumiem, kas ir noteikts tiesību aktos muitas jomā attiecībā uz preču izvešanu;

b) nav ievēroti nosacījumi, saskaņā ar kuriem preces drīkstēja izvest no Savienības muitas teritorijas, tās pilnībā vai daļēji atbrīvojot no izvedmuitas nodokļa.

2. Muitas parāda rašanās brīdis ir viens no šādiem:

a) brīdis, kad preces faktiski tiek izvestas no Savienības muitas teritorijas bez muitas deklarācijas;

b) brīdis, kad preces sasniedz galamērķi, kas nav galamērķis, uz kuru tās drīkstēja izvest no Savienības muitas teritorijas, tās pilnībāvai daļēji atbrīvojot no izvedmuitas nodokļa;

c) ja muitas dienesti nespēj noteikt b) apakšpunktā minēto brīdi – brīdis, kad beidzas termiņš pierādījumu iesniegšanai par to, ka ir izpildīti nosacījumi, kas dod tiesības precēm piemērot šādus atbrīvojumus.

3. Panta 1. punkta a) apakšpunktā minētajos gadījumos parādnieks ir jebkurš no šādiem:

a) ikviena persona, kam bija jāpilda attiecīgais pienākums;

b) ikviena persona, kas apzinājās vai kam būtu bijis jāapzinās, ka attiecīgais pienākums nav izpildīts, un kas darbojās tādas personas uzdevumā, kurai šis pienākums bija jāpilda;

c) ikviena persona, kas piedalījās darbībā, kuras rezultātā pienākums netika izpildīts, un kas apzinājās vai kam būtu bijis jāapzinās, ka muitas deklarācija nav iesniegta, kaut būtu bijusi jāiesniedz.

4. Panta 1. punkta b) apakšpunktā minētajos gadījumos parādnieks ir ikviena persona, kurai jāievēro nosacījumi, saskaņā ar kuriem preces drīkstēja izvest no Savienības muitas teritorijas, tās pilnībā vai daļēji atbrīvojot no izvedmuitas nodokļa.







3.

Iedaļa

Kopēji noteikumi par muitas parādiem, kas rodas saistībā ar importu un eksportu

83. pants

Aizliegumi un ierobežojumi

1. Ievedmuitas vai izvedmuitas parāds rodas arī attiecībā uz precēm, kam piemēro jebkādus importa vai eksporta aizliegumus vai ierobežojumus.

2. Tomēr muitas parāds nerodas šādos gadījumos:

a) nelikumīgi ievedot Savienības muitas teritorijā viltotu naudu;

b) ievedot Savienības muitas teritorijā narkotiskas un psihotropas vielas, ja vien šīs vielas neieved stingrā kompetento iestāžu uzraudzībā, lai tās izmantotu medicīnas vai zinātnes vajadzībām.

3. Muitas noteikumu pārkāpumu gadījumos piemērojot sankcijas, muitas parādu tomēr uzskata par radušos, ja saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem ievedmuitas vai izvedmuitas nodoklis vai muitas parāda esamība ir pamats sankciju noteikšanai.

84. pants

Vairāki parādnieki

Ja par vienam muitas parādam atbilstīgās ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas samaksu atbildīgas ir vairākas personas, tās ir solidāri atbildīgas par minētās summas samaksu.

85. pants

Vispārēji noteikumi ievedmuitas vai izvedmuitas nodokļa summas aprēķināšanai

1. Ievedmuitas un izvedmuitas nodokļa summu nosaka, pamatojoties uz tiem noteikumiem par nodokļa aprēķināšanu, kas attiecīgajām precēm bija piemērojami brīdī, kad attiecībā uz šīm precēm radās muitas parāds.

2. Ja nav iespējams precīzi noteikt muitas parāda rašanās brīdi, par to uzskata brīdi, kad muitas dienesti secina, ka preces atrodas situācijā, kurā ir radies muitas parāds.

Tomēr gadījumos, kad muitas dienestiem pieejamā informācija ļauj tiem konstatēt, ka muitas parāds bija radies pirms šāda secinājuma izdarīšanas, muitas parādu uzskata par radušos visagrākajā brīdī, kad minēto situāciju var konstatēt.

86. pants

Īpaši noteikumi ievedmuitas nodokļa summas aprēķināšanai

1. Ja attiecībā uz precēm, kam piemērota muitas procedūra vai kas ir pagaidu uzglabāšanā, Savienības muitas teritorijā rodas izmaksas saistībā ar uzglabāšanu vai parastiem apstrādes veidiem, šādas izmaksas vai vērtības palielināšanos neņem vērā, aprēķinot ievedmuitas nodokļa summu, ja deklarētājs sniedz pietiekamus pierādījumus par šādām izmaksām.

Tomēr, aprēķinot ievedmuitas nodokļa summu, ņem vērā darbībās izmantoto ārpussavienības preču muitas vērtību, daudzumu, veidu un izcelsmi.

2. Ja precēm, kam piemērota muitas procedūra, parasto apstrādes veidu rezultātā Savienības muitas teritorijā mainās preču tarifa klasifikācija, pēc deklarētāja lūguma precēm, kurām piemērota muitas procedūra, piemēro sākotnējo preču tarifa klasifikāciju.

3. Ja muitas parāds ir radies par pārstrādes produktiem ievešanas pārstrādei procedūrā, šādam parādam atbilstīgo ievedmuitas nodokļa summu pēc deklarētāja lūguma nosaka, pamatojoties uz to tarifa klasifikāciju, muitas vērtību, daudzumu, veidu un izcelsmi, kas precēm, kurām piemērota ievešanas pārstrādei procedūra, bija brīdī, kad tika pieņemta muitas deklarācija attiecībā uz minētajām precēm.

4. Konkrētos gadījumos ievedmuitas nodokļa summu nosaka saskaņā ar šā panta 2. un3. punktu bez deklarētāja pieprasījuma, lai izvairītos no 56. panta 2. punkta h) apakšpunktā minēto tarifu pasākumu apiešanas.

5. Ja muitas parāds ir radies par pārstrādātiem produktiem, ko rada izvešanas pārstrādei procedūra, vai aizstājējproduktiem, kā minēts 261. panta 1. punktā, ievedmuitas nod