D.

BRUTO KAPITĀLIEGULDĪJUMI (sk. EKS 1995 3.100. līdz 3.116. punktu) 2.115. Bruto kapitālieguldījumos ietilpst: — bruto ieguldījumi pamatkapitālā, — krājumu izmaiņas, — vērtslietu ieguve, mīnus realizācija. 2.116. Tā kā EPL ir konti, kas sastādīti, lai atspoguļotu plūsmas, kuras vienības radījušas ražošanas gaitā, tad turpmāk apskatīti tikai bruto ieguldījumi pamatkapitālā un krājumu izmaiņas. 2.117. Bruto kapitālieguldījumi ir pamatkapitāla bruto patēriņš. Neto kapitālieguldījumus iegūst, atskaitot pamatkapitāla patēriņu no bruto kapitālieguldījumiem. Pamatkapitāla patēriņš ir ražošanas pamatlīdzekļu vērtības samazināšanās, kas ražošanas procesā rodas parastā nolietojuma dēļ (sk. 3.099. punktu). 1. Bruto ieguldījumi pamatkapitālā ( GFCF ) a) definīcija 2.118. Bruto ieguldījumi pamatkapitālā sastāv no rezidentu ražotāju veiktām pamatlīdzekļu iegādēm kādā konkrētā periodā, no kurām atskaitītas realizācijas un pieskaitīta neražoto aktīvu vērtība, kas radusies ražotāju vai institucionālo vienību ražošanas darbībā. Pamatlīdzekļi ir materiāli vai nemateriāli aktīvi, kas rodas kā ražošanas procesu izlaide un ko pašus atkārtoti vai nepārtraukti un ilgāk nekā gadu izmanto citos ražošanas procesos (sk. EKS 1995 3.102. punktu). b) apsvērumi par tautsaimniecību kopumā 2.119. Tautsaimniecībā GFCF saprot kā apsekojuma gadā saražoto iekšzemes kopprodukta (IKP) daļu, ko ražošanas procesā paredzēts ilgāk nekā gadu izmantot par ražošanas līdzekļiem (atšķirībā no privātu vai sabiedrisku saimju galapatēriņa, no eksporta vai no krājumu izmaiņām). Attiecīgi preces, kuras, lai arī tās saražotas kaut kad iepriekš un tādēļ pieskaitītas iekšzemes produktam, pārskata periodā izmanto citā veidā, tautsaimniecību raksturojošajā GFCF neiekļauj. Lietojuma vai īpašumtiesību maiņa nenozīmē, kā šādas preces otrreiz kļūst par vietējām precēm, un tā nekādi neietekmē tautsaimniecības pamatkapitāla kopapjomu. Tomēr dažādu veidu homogēno nozaru analīzē ir svarīgi ņemt vērā šādus darījumus. 2.120. Ja īpašumtiesību maiņas rezultātā mainās lietojuma veids (t. i., preces vairs neizmanto kā pamatlīdzekļus), tad tautsaimniecības pamatlīdzekļu apjoms samazinās. Parastākie šāda veida gadījumi attiecas uz lietotiem mehāniskiem transportlīdzekļiem, ko iegādājas saimes, uz lietotiem kuģiem, ko pārdod citām valstīm, un arī uz ražošanas līdzekļiem, ko sadala un novirza starppatēriņam. Tā kā jaunais lietojums šajos gadījumos ir daļa no iekšzemes produkta (galapatēriņš, eksports vai cits lietojuma veids atkarībā no tā, kāda veida preces saražotas no utilizācijas izejvielām), tad tādēļ jāsamazina GFCF apjoms. Šā iemesla dēļ, lai aprēķinātu GFCF, EKS 1995 ir izmantots esošo saražoto preču neto iegāžu jēdziens: šāda pozīcija ļauj ņemt vērā kapitāla realizācijas, t. i., pamatkapitāla samazinājumus. 2.121. Esošo preču neto iegādes vērtība var būt pozitīva jeb, citiem vārdiem sakot, tā var atspoguļot pamatlīdzekļu apjoma pieaugumu tautsaimniecībā. Tā var notikt, piemēram, ja lietotus transportlīdzekļus, kas jau ir bijuši iekļauti iekšzemes produktā pie galapatēriņa, nopērk, lai izmantotu kā pamatkapitālu. Tā kā esošo kapitālieguldījumu preču pārdošanas apjomi pārsniedz to pirkšanas apjomus, tad tautsaimniecībā kopumā neto iegādes ir ar negatīvu vērtību. Tomēr, ja GFCF sadala pa patērētāju nozarēm, tad dažās no šīm nozarēm neto iegādes var būt ar pozitīvu vērtību. c) īpašumtiesību pārejas kritērijs 2.122. Tautsaimniecības nozaru GFCF noteikšanas pamatā ir īpašumtiesību pārejas kritērijs (iegādes un realizācijas) un nevis preču lietojums. Jāatzīmē, ka finanšu līzingā iegūtos (bet ne vienkārši nomā paņemtos) pamatlīdzekļus uzskata par līzinga ņēmēja (ja tas ir ražotājs) un nevis par līzinga devēja aktīviem, no kuriem pēdējais saglabā pieņēmuma prasībai ekvivalentus finanšu aktīvus (sk. 2.109. d) punktu un EKS 1995 II pielikumu attiecībā uz atšķirību starp dažādajiem ilglietojuma preču izīrēšanas veidiem) ( 25 ). 2.123. Īpašumtiesību pārejas kritērija piemērošana ir atkarīga no statistikas sistēmas, kas ir GFCF aprēķinu pamatā. Ja izmanto pircēju datus, tad teorētiski nav nekādu grūtību (praktiski ir grūtības reģistrēt visus ieguldītājus). Tomēr bieži (un jo sevišķi lauksaimniecībā) aprēķinu pamatā ir ražošanas līdzekļu ražotāju sniegtā informācija par izlaidi vai pārdošanu. Papildus gadījumiem, kad nav skaidrs, vai produkcija ietilpst vai neietilpst ražošanas līdzekļu pozīcijā, ir grūti noteikt faktisko pircēju, jo šo ražošanas līdzekļu specifikas dēļ ir iespējama tikai norāde uz to, kurš ir lietotājs. Tādēļ lauksaimniecībā pastāv risks, ka tiks reģistrēti arī tādi ražošanas līdzekļi, kurus nav iegādājušās lauku saimniecības, bet gan komercuzņēmumi ar nolūku šos ražošanas līdzekļus izīrēt bez apkalpojošā personāla. d) iegādes 2.124. Pamatlīdzekļu iegādes aptver jaunus vai esošus pamatlīdzekļus, kas ir iegādāti (nopirkti, iegūti maiņas darījumos, saņemti kā kapitāla pārvedumi natūrā vai iegūti finanšu nomas veidā); pamatlīdzekļus, kas saražoti un paturēti izmantošanai paša ražotāja vajadzībām; būtiskus pamatlīdzekļu un neražotu materiālo aktīvu uzlabojumus; lauksaimniecības aktīvu (lauksaimniecības dzīvnieki un stādījumi) dabīgo augšanu un izmaksas saistībā ar neražotu aktīvu īpašumtiesību pāreju (sk. EKS 1995 3.103. a) punktu). 2.125. Jāatceras, ka iegūtās ilglietojuma preces var reģistrēt kā GFCF tikai tad, ja to vienības vērtība (vai kopējā vērtība, ja šīs preces ir iegūtas vairumā) 1995. gada cenās pārsniedz EUR 500 (sk. 2.090. punktu). 2.126. Tas pats attiecas uz sākotnējai uzstādīšanai vajadzīgu ilglietojuma preču kopuma iepirkšanu vai saražošanu uz pašu rēķina. Piemēram, alus vai vīna ražošanas uzņēmuma pudeļu krājums (tostarp vienreizlietojamās pudeles) ir preču kopums, kas jāreģistrē kā aktīvi, lai arī vienas pudeles vērtība ir neliela. Tas pats attiecas uz restorānu galdiņiem un krēsliem, traukiem un galda piederumiem un uz uzņēmuma darbarīkiem. Šo preču sākotnējā uzstādīšana ir ieguldījumi pamatkapitālā: tomēr šajos gadījumos pamatkapitāla patēriņu neaprēķina, jo pieņem, ka preču vērtība pēc uzstādīšanas paliks nemainīga tādēļ, ka pazaudētos vai par nelietojamiem kļuvušos priekšmetus pastāvīgi aizstās, nopērkot jaunus. Kārtējos aizstāšanas pirkumus reģistrē kā starppatēriņu. Šo teorētiski skaidro noteikumu reizēm ir grūti piemērot praksē, jo statistikas datos par ražošanas vai pārdošanas apjomiem nav skaidri izšķirams tas, vai attiecīgās preces ir nopirktas sākotnējai uzstādīšanai vai esošu priekšmetu aizstāšanai. 2.127. Preces un pakalpojumus, kas esošajās pamatkapitāla precēs iekļauti, lai tās uzlabotu, pārbūvētu vai atjaunotu, pagarinātu šo preču lietderīgās lietošanas laiku vai palielinātu to ražīgumu, reģistrē pie tām pamatkapitāla precēm, kurās tos iekļauj. Šo darbu uzskata par jaunu pamatlīdzekļu iegādi. Principā šajā pozīcijā ietilpst visas pamatkapitāla precēs iekļautās preces un pakalpojumi, kas noteikti attiecas uz ko vairāk nekā kārtējo apkopi un remontu. Par kārtējo apkopi uzskata visus pakalpojumus, kas relatīvi īsā laika posmā, ja salīdzina ar ražošanas līdzekļu parasto kalpošanas laiku, ir atkārtoti jāsniedz, lai uzturētu attiecīgās preces darbspējīgā stāvoklī. Tā attiecas, piemēram, uz ražošanas līdzekļu ātri nodilstošo daļu nomaiņu, uz ārējo un iekšējo krāsojumu u. c. 2.128. Šai apkopei iztērētās summas nekādi nevar būt kritērijs, lai noteiktu to, vai pakalpojums veido aktīvu, vai attiecas uz kārtējo apkopi, jo augstvērtīgu ražošanas līdzekļu gadījumā pat kārtējās apkopes pakalpojumi var būt ļoti dārgi (sk. 2.109. e) punktu). Stingri ņemot, saistībā ar esošām pamatkapitāla precēm veiktu pakalpojumu ierindošana “kārtējās apkopes” vai “GFCF” kategorijā būtu jāveic, pamatojoties uz laika posmu, kam jāaizrit, līdz atkal rodas vajadzība pēc attiecīgā pakalpojuma; piemēram, tādu detaļu nomaiņa, kas parasti nolietojas gada laikā (smagkravas automobiļa riepas), ir kārtējā apkope, bet dzinēja nomaiņu uzskata par ieguldījumiem pamatkapitālā, un to dara nevis tādēļ, ka pakalpojuma vērtība ir lielāka, bet gan tādēļ, ka dzinēju parasti maina nevis katru gadu, bet vienreiz vairākos gados. Ja šāda veida pakalpojumu reģistrē pozīcijā pie aktīviem (t. i., uzskatot to par ieguldījumiem pamatkapitālā, nevis par kārtējo apkopi), tad, izsakot šā pakalpojuma vērtību ar pamatkapitāla patēriņu, ir iespējams minēto vērtību vienmērīgi sadalīt visā lietojuma periodā. 2.129. NKS 1993 ir norādīts, ka pamatlīdzekļu uzlabojumi jāvērtē vai nu pēc pakāpes, kādā izmainās pamatlīdzekļu tehniskās īpašības (t. i., pēc būtiskām izmaiņām saistībā ar to izmēru, formu, darbības rezultātiem, jaudu vai sagaidāmo darbmūžu), vai pēc tā, ka uzlabojumiem jābūt vairāk nekā tāda veida izmaiņām, kas ir ierastas citos līdzīga veida pamatlīdzekļos un ietilpst parastajās apkopes un remonta programmās (sk. NKS 1993 10.49. punktu). e) realizācija 2.130. Pamatlīdzekļu realizācija aptver pārdošanu, nojaukšanu, izsviešanu vai iznīcināšanu, ko veicis to īpašnieks vai persona, kura atsakās no maiņas līguma veidā vai ar kapitāla pārvedumu natūrā iegūtiem pamatlīdzekļiem (sk. EKS 1995 3.103. b) un 3.104. punktu). Šīm realizācijām parasti jānoslēdzas ar īpašnieka maiņu un jābūt ar tiešu ekonomisku mērķi (tādēļ tajās nav iekļauti pamatlīdzekļi, kurus īpašnieks nojauc, izsviež vai iznīcina, lai tos ekonomikā turpmāk neizmantotu) (sk. NKS 1993 10.35. un 10.39. punktu). Tomēr dažas realizācijas var noritēt vienas institucionālās vienības ietvaros, kā gadījumā ar dzīvniekiem, kurus lauksaimnieks nokauj paša ģimenes patēriņam. f) bruto ieguldījumu vērtēšana pamatkapitālā 2.131. GFCF vērtē pēc pircēja cenām (ieskaitot īpašumtiesību pārejas izmaksas, uzstādīšanas izmaksas un citus pārskaitāmos maksājumus) vai, ja ražošana noris uz pašu rēķina, pēc pielīdzināmu pamatlīdzekļu bāzes cenām (bāzes cenu var iegūt, summējot radušās izmaksas). Realizācijas jāreģistrē ar realizācijas cenu, kam jāatbilst pircēja cenai, no kuras atskaitītas aktīvu īpašumtiesību pārejas izmaksas, uzstādīšanas izmaksas un pārskaitāmie maksājumi (sk. 2.130. punktu). g) īpašumtiesību pārejas izmaksas 2.132. Aktīvu īpašumtiesību pārejas izmaksas ir aktīvu ieguvēja GFCF, arī tad, ja daļu no šīm izmaksām sedzis pārdevējs. Tajās ietilpst izdevumi, kas radušies, pārņemot attiecīgos aktīvus savā valdījumā (uzstādīšanas un transporta izmaksas u. c.), starpnieku (juriskonsulti, eksperti u. c.) honorāri un komisijas maksas, kā arī nodokļi, kuri jāmaksā par aktīvu īpašumtiesību pārejā izmantotajiem starpniecības pakalpojumiem. 2.133. Aktīvu ieguvēja GFCF veido iegūto preču vērtība (atskaitot transferta izmaksas), kam pieskaitītas kopējās ar iegādi saistītās transferta izmaksas. Turpretim pārdevēja GFCF ietver tikai pārdoto preču vērtību (atskaitot transferta izmaksas) ( 26 ). GFCF neiekļautu neražotu aktīvu (zeme vai patentēti aktīvi, kā ražošanas tiesības) gadījumā šie izdevumi jānodala no minēto aktīvu iegādes/realizācijas un jāreģistrē citā pozīcijā, nevis pie ieguvēja GFCF. h) GFCF un aktīvu vērtības izmaiņas 2.134. Bilance, kurā pa posteņiem norādīta valdījumā esošo aktīvu vērtība un spēkā esošās saistības, sniedz informāciju par dažādajām aktīvu vērtības izmaiņu sastāvdaļām. Kā noteikts bilancēs (sk. EKS 1995 7.08. punktu) aktīvu vērtības maiņu laikā no grāmatvedības pārskata perioda sākuma līdz beigām var aprakstīt šādi:



aktīvu vērtība grāmatvedības pārskata perioda sākumā – aktivu vertiba gramatvedibas parskata perioda sakuma = GFCF – pamatkapitāla patēriņš + citas apjoma izmaiņas + saimniecîbas nominâlais guvums (atskaitot zudumus) 2.135. Saimniecības nominālais guvums (atskaitot zudumus) atbilst saimniecības guvumam (atskaitot zudumus), kas uzkrājies pārskata periodā un ir radies, mainoties attiecīgo aktīvu cenai, kamēr šo aktīvu ekonomiskās un fiziskās (kvantitatīvās un kvalitatīvās) īpašības minētajā periodā ir palikušas nemainīgas. Šīs izmaiņas reģistrē pārvērtēšanas kontā. 2.136. Pārējās aktīvu apjoma izmaiņas ir plūsmas, kas dod iespēju reģistrēt dabīgo aktīvu atklāšanu, nolietošanos vai izsmelšanu, kā arī tādu izņēmuma gadījumu ietekmi, kuri var mainīt no aktīviem gūto peļņu. Attiecībā uz lauksaimniecības nozares aktīviem apjoma izmaiņas var iedalīt trijās galvenajās kategorijās: — ārkārtas zudumi vai katastrofāli zudumi (zemestrīce, karš, sausums, epidēmijas u. c.), — atšķirība starp aktīvu sagaidāmo nolietojumu (ko mēra pēc pamatkapitāla patēriņa) un faktiski konstatēto nolietojumu (ko izraisījusi neparedzēta novecošanās, bojājumi, nodilums un nejauši gadījumi, kuru rezultātā radies nolietojums pārsniedz sagaidāmo), — izmaiņas pamatlīdzekļu klasifikācijā vai struktūrā, piemēram, ekonomiskā lietojuma izmaiņas attiecībā uz lauksaimniecības zemi, piena lopiem, kas paredzēti gaļas ražošanai (sk. 2.149. punktu, 1. zemsvītras piezīmi), vai attiecībā uz lauku saimniecības ēkām, kuras pielāgotas izmantošanai privātām vai citām ekonomiskām vajadzībām. 2.137. Tādēļ GFCF un pamatkapitāla patēriņš (sk. 3.098. līdz 3.106. punktu) nav vienīgie faktori, kas jāņem vērā, analizējot aktīvu vērtības izmaiņas. i) GFCF sastāvdaļas 2.138. EKS 1995 izšķir četru veidu sastāvdaļas, kas jāreģistrē kā GFCF (sk. EKS 1995 3.105. punktu): — jaunu vai esošu materiālu pamatlīdzekļu (mājokļi, citas ēkas un struktūras, iekārtas un piederumi, kultivēti aktīvi) iegādes mīnus realizācijas, — jaunu vai esošu nemateriālu pamatlīdzekļu (derīgo izrakteņu ieguves iespēju pētījumi, datoru programmatūra, mākslas darbi un citi darbi) iegādes, mīnus realizācijas, — materiālu neražotu aktīvu, tostarp zemes, būtiski uzlabojumi, — izmaksas saistībā ar neražotu aktīvu, piemēram, zemes un patentētu aktīvu, īpašumtiesību pāreju. 2.139. EPL vajadzībām izšķir piecu veidu GFCF sastāvdaļas: — stādījumi, kas ražo atkārtoti, — lauksaimniecības dzīvnieki, — materiāli un nemateriāli pamatlīdzekļi: — — iekārtas un citi ražošanas līdzekļi, — transportlīdzekļi, — lauku saimniecības ēkas (nedzīvojamās), — citas būves, izņemot zemes uzlabošanai paredzētās (citas ēkas un būves u. c.), — citi (datoru programmatūra u. c.), — zemes uzlabošana, — izmaksas saistībā ar neražotu aktīvu, piemēram, zemes un ražošanas tiesību, īpašumtiesību pāreju. 2.140. Lauksaimniecības aktīvos GFCF attiecas uz divu veidu aktīviem (stādījumi un dzīvnieki), kurus atkārtoti un ilgstoši izmanto, lai ražotu tādus produktus kā augļi, kaučuks, piens u. c.: augļu koki, vīnogulāji, apiņu lauki, ogulāji un sparģeļu dobes. Ziemassvētku eglīšu stādījumi (no kuriem galaproduktu iegūst tikai vienreiz) nav pamatlīdzekļi, tāpat kā tāda nav labība un dārzeņi. Par pamatlīdzekļiem izmanto tādus dzīvniekus kā, piemēram, vaislas dzīvnieki, piena lopi, vilnas ieguvei audzētas aitas, vilcējdzīvnieki (kaujamie dzīvnieki, tostarp mājputni, nav pamatlīdzekļi). j) stādījumi 2.141. Saskaņā ar EKS 1995 (3.103. punkts) GFCF vērtība stādījumos atbilst atkārtoti ražojošu un pilnbriedu sasniegušu dabīgo aktīvu (piemēram, augļu koku) iegāžu un realizāciju starpībai, kam pieskaitīta šādu dabīgo aktīvu dabīgā augšana laikā līdz pilnbrieda sasniegšanai (t. i., līdz produkta radīšanai) attiecīgajā grāmatvedības pārskata periodā. 2.142. Šī GFCF definīcija atbilst: — izdevumiem par jauniem (jauniem vai atjaunotiem) stādījumiem grāmatvedības pārskata periodā, ieskaitot summas, kas grāmatvedības pārskata periodā iztērētas jaunu stādījumu uzturēšanai (pirmos trīs gadus), — stādījumu patiesās vērtības pieaugumam laikā līdz pilnbrieda sasniegšanai, — izdevumiem, kas saistīti ar īpašumtiesību pāreju, ja lauksaimniecības vienības apmainās ar pilnbriedu sasniegušiem stādījumiem. 2.143. Pirmie divi uz stādījumiem attiecošos GFCF elementi atspoguļo GFCF lauksaimniecisko izlaidi uz pašu rēķina. 2.144. Stādījumu realizācija (ko reģistrē kā GFCF ar negatīvu vērtību) var būt divējāda. Viena iespēja ir augošu stādījumu pārdošana citai (lauksaimniecības) vienībai, un šajā gadījumā EPL ieraksta tikai tās izmaksas, kas ir saistītas ar īpašumtiesību pāreju. Otra iespēja ir izcirst stādījumus, pirms noslēdzas to parastā augšana. Tomēr šajā gadījumā, ievērojot realizāciju vispārīgo definīciju, izcirstajiem stādījumiem jābūt ar tiešu ekonomisku izmantojumu; citiem vārdiem sakot, ir vajadzīgs vēl viens ieraksts par izmantojumu preču un pakalpojumu veidā (piemēram, pārdošana uzņēmumam, kas specializējas kokmateriālu tirdzniecībā ( 27 )). Šajā otrajā gadījumā stādījumu realizācijām, kas jāreģistrē kā GFCF ar negatīvu vērtību, jābūt apjomā nelielām. 2.145. Attiecīgi vairumā gadījumu (t. i., izņemot 2.144. punktā norādīto otro gadījumu) izrakšanas vērtību nedrīkst atvilkt no stādījumos veikto ieguldījumu vērtības. Esošu stādījumu atjaunošanai paredzētus ieguldījumus jāuzskata par ieguldījumiem, un nevis par kārtējiem uzturēšanas izdevumiem. 2.146. Stādījumu izrakšanas reģistrēšana jāskata saistībā ar pamatkapitāla patēriņa aprēķināšanu. Saskaņā ar EKS 1995 pamatkapitāla patēriņš rodas tādu stādījumu gadījumā, kuros pēc pilnbrieda sasniegšanas vērojama stādījumu vērtības samazināšanās. Tādēļ stādījumu izrakšana ( 28 ) jāskaidro šādi: — izrakšana, ko veic stādījumu parastās augšanas beigās, atbilst stādījumiem, kuri izņemti no aktīviem. Šo izrakšanu ņem vērā, aprēķinot pamatkapitāla patēriņu visā stādījumu produktivitātes laikā, — “izņēmuma” izrakšana ir tāda, ko dažādu (ekonomisku, stratēģisku u. c.) iemeslu dēļ veic pirms stādījumu parastās augšanas beigām. Tā jāskaidro kā starpība, ko veido patiesā (faktiskā) vērtības samazināšanās un pēc pamatkapitāla patēriņa noteiktā normālā vērtības samazināšanās. Šis vērtības samazināšanās atlikums jāreģistrē kontā “Citas izmaiņas aktīvu apjomā” (uzkrājuma konti), kas EPL neietilpst. 2.147. Tādēļ grāmatvedības pārskata periodā notikušajām stādījumu vērtības izmaiņām ir šādas četras sastāvdaļas (sk. 2.134. punktu): — GFCF, kuru vērtība atbilst pārskata periodā notikušo iegāžu un realizāciju starpībai, kā noteikts 2.141. līdz 2.145. punktā, — pamatkapitāla patēriņš, ar ko mēra stādījumu vērtības samazināšanos, kā noteikts 2.146. punktā, — citas “apjoma” izmaiņas, ar kurām ņem vērā neparedzētu notikumu (piemēram, izņēmuma kārtā veiktas izrakšanas) ietekmi uz stādījumiem un kuras reģistrē kontā “Citas izmaiņas aktīvu apjomā” (sk. definīciju 2.136. un 2.146. punktā), — saimniecības guvums (atskaitot zudumus), ar ko mēra vērtības izmaiņas, kuras radušās grāmatvedības pārskata periodā notikušo cenu izmaiņu dēļ un kuras reģistrē pārvērtēšanas kontā, kas ietilpst EKS 1995 uzkrājuma kontos (sk. definīciju 2.135. punktā). 2.148. Ieguldījumus kultivētos aktīvos, t. i., stādījumos, reģistrē vai nu kā pārdošanu, kur pārdevējs ir uzņēmums, kas specializējas šāda veida lauksaimnieciskos līgumdarbos (nodrošinot augsnes sagatavošanu, iekārtu, augu, darbaspēka u. c. piegādi), vai kā uz pašu rēķina saražotu ražošanas pamatlīdzekļu izlaidi (sk. 1.75. punktu). Uz pašu rēķina izveidotu stādījumu izlaides gadījumā jāreģistrē: a) lai aprēķinātu uz pašu rēķina saražotu pamatlīdzekļu izlaides vērtību attiecībā uz stādījumiem – vai nu pielīdzināmu stādījumu vērtība, kas noteikta, izmantojot bāzes cenu un proporcionālas ražošanas izmaksas, kuras radušās attiecīgajā periodā, vai šajā periodā patērētais materiāls (tostarp stādi) un sniegto pakalpojumu vērtība; b) aprēķinot starppatēriņu – dažādo izmantoto starppatēriņa preču (tostarp stādu) vērtība; c) nosakot GFCF pozīcijā “Stādījumi” – vērtība, ko iegūst, summējot uz pašu rēķina saražotu pamatlīdzekļu vērtību attiecībā uz stādījumiem (t. i., a) apakšpunktā minēto vērtību) un stādījumu izlaidi, ko veikušas šāda veida līgumdarbos specializējušās vienības. k) pamatlīdzekļos ietilpstošie lauksaimniecības dzīvnieki 2.149. GFCF attiecībā uz lauksaimniecības dzīvniekiem ir šādas sastāvdaļas: — lauksaimniecības dzīvnieku ikgadējā augšana (līdz brieduma sasniegšanai), — lauksaimniecības dzīvnieku iegādes (imports) mīnus realizācijas (nokaušana ( 29 ) un eksports), — ar īpašumtiesību pāreju saistītās izmaksas, kas radušās tirdzniecībā starp lauksaimniecības vienībām ( 30 ). 2.150. Saskaņā ar EKS 1995 GFCF attiecībā uz lauksaimniecības dzīvniekiem raksturo atšķirība starp gada gaitā notikušām lauksaimniecības dzīvnieku iegādēm (dabīgā augšana un imports), ieskaitot iegādes uz pašu rēķina veiktas ražošanas rezultātā, un lauksaimniecības dzīvnieku realizācijām (nokaušanai ( 31 ), eksportam vai citam galīgam izlietojumam), kam pieskaita īpašumtiesību pārejas izmaksas ( 32 ). GFCF attiecas uz lauksaimniecības dzīvniekiem visā to dzīves garumā. Vispirms GFCF veido galvenokārt dzīvnieka dabīgā augšana. Kad tas sasniedz briedumu, GFCF pārsvarā mēra pēc realizācijām (pārdošana kaušanai vai eksportam). Imports, eksports un ar īpašumtiesību pāreju saistītās izmaksas ir tādas GFCF sastāvdaļas, kas, iespējams, būs aktuālas visā dzīvnieka lietderīgās izmantošanas laikā. Lauksaimniecības dzīvnieku dabīgā augšana (un nevis GFCF kopumā) ir lauksaimniecības dzīvnieku-pamatlīdzekļu lauksaimnieciska ražošana uz pašu rēķina. 2.151. Kā parādīts 2.134. punktā, GFCF mērīšana attiecībā uz lauksaimniecības dzīvniekiem ir tikai viena no aktīvu vērtības izmaiņu sastāvdaļām. Faktiski GFCF attiecībā uz lauksaimniecības dzīvniekiem var izmērīt tikai pēc to lauksaimniecības dzīvnieku skaita izmaiņām, kuri katrā lauksaimniecības dzīvnieku kategorijā ir vērtēti pēc to vidējās cenas attiecīgajā kalendārajā gadā (kvantitatīvā metode), ja ir izpildīti trīs nosacījumi: — nav nominālo saimniecības guvumu un zaudējumu (t. i., cenu un lauksaimniecības dzīvnieku kopējā skaita izmaiņas ir vienmērīgas), — nav citu apjoma izmaiņu (t. i., nav stihisku nelaimju izraisītu zudumu un nav izmaiņu klasifikācijā u.c.), — nav pamatkapitāla patēriņa (t. i., nav paredzama lauksaimniecības dzīvnieku vērtības samazināšanās). Cita aprēķina metode (tiešā metode) paredz ievešanas un izvešanas plūsmu mērīšanu katrā lauksaimniecības dzīvnieku kategorijā pēc atbilstīgām cenām; papildus iegādēm un realizācijām šajā metodē jāņem vērā ievešanas (jo īpaši piedzimšanas) un izvešanas no konkrētajām saimniecībām. 2.152. Tādēļ parasti GFCF attiecībā uz lauksaimniecības dzīvniekiem nevar izteikt ar starpību, ko veido šo dzīvnieku atšķirīgā vērtība grāmatvedības pārskata perioda sākumā un beigās. GFCF aprēķināšanas veids attiecībā uz lauksaimniecības dzīvniekiem ir tieši atkarīgs no metodes, kas pieņemta, lai reģistrētu un mērītu tās trīs lauksaimniecības dzīvnieku vērtības izmaiņu sastāvdaļas, kuras nav GFCF, jo īpaši pamatkapitāla patēriņu. 2.153. Teorētiski attiecībā uz lauksaimniecības dzīvniekiem ir jāaprēķina pamatkapitāla patēriņš ( 33 ). Faktiski šis pamatkapitāla patēriņš attiecībā uz lauksaimniecības dzīvniekiem atbilst sagaidāmajam produktivitātes samazinājumam, kas skar ražošanas vajadzībām izmantotos lauksaimniecības dzīvniekus, un šis samazinājums savukārt atspoguļojas precizētajā to ienākumu vērtībā, kurus paredzēts gūt no minētajiem dzīvniekiem. Tomēr, ņemot vērā praktiskās grūtības, kas rodas pamatkapitāla patēriņa novērtēšanā (ļoti sarežģīta aprēķina parametru noteikšana; sk. 3.105. un 3.106. punktu), attiecībā uz produktīvajiem lauksaimniecības dzīvniekiem pamatkapitāla patēriņš nav jāaprēķina. 2.154. GFCF attiecībā uz lauksaimniecības dzīvniekiem var mērīt ar dažādām metodēm. Ar pastāvīgās uzskaites metodi var ļoti precīzi novērtēt visas GFCF sastāvdaļas, kas definētas 2.149. punktā (lauksaimniecības dzīvnieku dabīgā augšana, imports, pārdošana nokaušanai vai eksportam, ar īpašumtiesību pāreju saistītās izmaksas). Tomēr tam vajadzīgs liels daudzums datu (piemēram, produktīvo lauksaimniecības dzīvnieku cenas visā šo dzīvnieku lietderīgās izmantošanas laikā). Tas pats attiecas uz metodēm, kuru pamatā ir dzīvnieku audzēšanas cikls. Tādēļ jāpieņem vienkāršāka, lai arī neprecīzāka metode. 2.155. Ieteicamajā metodē izmantota netiešā aprēķina pieeja ( 34 ). Tās pamatā ir lauksaimniecības dzīvnieku skaita izmaiņu aprēķināšana un šādi divi pieņēmumi: — lauksaimniecības dzīvnieku cenas ir pastāvīgas un – parasti – prognozējamas, tātad daudzumu novērtēšanā var izmantot gada vidējo cenu, neņemot vērā saimniecības guvumus un zaudējumus, — ir iespējams aplēst ārkārtas zudumus (daudzuma un cenu izteiksmē). 2.156. GFCF mērījumu veido šādu sastāvdaļu summa:



GFCF = ar gada vidējo cenu C novērtētas lauksaimniecības dzīvnieku skaita izmaiņas laikā starp grāmatvedības pārskata perioda sākumu un beigām + izbrāķēto dzīvnieku vērtības samazinājums + citi produktīvo lauksaimniecības dzīvnieku zudumi + izmaksas saistībā ar īpašumtiesību pāreju 2.157. Termins “izbrāķēto dzīvnieku vērtības samazinājums” attiecas uz vērtības atšķirību, kas brīdī, kad dzīvniekus atskaita no produktīvajiem lauksaimniecības dzīvniekiem, pastāv starp šo dzīvnieku kā produktīvu dzīvnieku vērtību (cenā, ko varētu saukt par “kapitāla” cenu) un to pašu dzīvnieku kā kaujamu dzīvnieku vērtību (t. i., kautuvei piedāvātajā pārdošanas cenā). 2.158. Termins “citi produktīvo lauksaimniecības dzīvnieku zudumi” ietver šādu divu veidu zudumus: — ārkārtas zudumi briedumu sasniegušo produktīvo lauksaimniecības dzīvnieku vidū, — to lauksaimniecības dzīvnieku vērtība, kas bijuši produktīvi līdz pat mūža galam (miruši dabīgā nāvē). 2.159. GFCF aprēķinā reģistrējamo zudumu vērtība atbilst starpībai, ko veido lauksaimniecības dzīvnieku vērtība cenās, kuras dominē attiecīgā perioda sākumā, un šo dzīvnieku realizācijas vērtība. Minētās realizācijas (pārdošanai vai pašu galapatēriņam) vērtē nokauto dzīvnieku pārdošanas cenās, un to vērtība var būt nulle, ja dzīvniekiem nav turpmāka ekonomiska izlietojuma (piemēram, ja tos iznīcina u. c.). 2.160. Termini “citi produktīvo lauksaimniecības dzīvnieku zudumi” un “izbrāķēto dzīvnieku vērtības samazinājums” atbilst plūsmām, ko bilancē reģistrē kontā “Citas aktīvu apjoma izmaiņas”. Tie savstarpēji saista dažādās aktīvu vērtības izmaiņu un GFCF sastāvdaļas un nodrošina atbilstību EKS 1995. Neņemot tos vērā, faktiskais GFCF apjoms attiecībā uz lauksaimniecības dzīvniekiem tiktu novērtēts pārāk zemu. 2.161. Uz pašu rēķina saražotā (ražošana ir dzīvnieku dabīgā augšana) lauksaimniecības dzīvnieku pamatkapitāla novērtēšana izriet no 2.149. punktā izklāstītās un uz lauksaimniecības dzīvniekiem attiecināmās GFCF definīcijas, kuru piemēro briedumu vēl nesasniegušu dzīvnieku kategorijām: ražošana uz pašu rēķina = GFCF + realizācijas (nokaušana un eksports) – iegādes (imports) ( 35 ) – (īpašumtiesību pārejas izmaksas). l) materiālie un nemateriālie pamatlīdzekļi (kas nav lauksaimniecības aktīvi) 2.162. Materiālajos un nemateriālajos pamatlīdzekļos, kas nav lauksaimniecības aktīvi (stādījumi un lauksaimniecības dzīvnieki), ietilpst: — iekārtas un citi ražošanas līdzekļi, — transportlīdzekļi, — lauku saimniecības ēkas (nedzīvojamās), — citi (datoru programmatūra u. c.). 2.163. GFCF atbilst šo aktīvu iegādēm (jauni aktīvi, kas saražoti vai importēti grāmatvedības pārskata periodā, vai esoši aktīvi), no kurām atskaita pārņemšanu citās vienībās (lauksaimniecības nozarē vai citās ražošanas nozarēs). Jāatceras, ka tad, ja šis darījums starp divām lauksaimniecības nozares vienībām notiek vienā un tajā pašā grāmatvedības pārskata periodā, abas plūsmas savstarpēji dzēšas, un atbilstīgajā pamatlīdzekļu pozīcijā reģistrē tikai tos izdevumus, kas ir saistīti ar īpašumtiesību pāreju. 2.164. Tādas (pārdošanai paredzētu) ražošanas līdzekļu būvniecības gadījumā, kas aptver vairākus periodus, ražošanas laikposmā veiktā darba vērtība jāreģistrē pie ražotāja krājumu izmaiņām kā nepabeigtā produkcija. Šīs preces (kustamas vai nekustamas) nereģistrē kā GFCF tik ilgi, kamēr nav notikusi īpašumtiesību pāreja. Ja turpretim šī ražošana noris uz pašu rēķina, tad visā ražošanas laikposmā attiecīgo darbu reģistrē kā GFCF (sk. 2.025. punktu). 2.165. Aktīvus, kuru ekonomiskais izmantojums mainās, nemainoties īpašumtiesībām (piemēram, ja lauku saimniecības ēku izmanto mērķiem, kas nav lauksaimnieciskā ražošana), nereģistrē kā aktīvu realizāciju. Šīs izmaiņas reģistrē kontā “Citas aktīvu apjoma izmaiņas”. m) zemes uzlabošana 2.166. Būtiski neražotu materiālo aktīvu uzlabojumi atbilst galvenokārt zemes uzlabošanai (labāka zemes kvalitāte un lielākas ražas, ko panāk ar apūdeņošanas, nosusināšanas un plūdu novēršanas pasākumiem u. c.), un tie jāvērtē tāpat kā visi citi GFCF. Tā kā zemes iegādes un realizācijas nereģistrē kā GFCF (jo tie ir neražotie aktīvi), tad ieguldījumus zemes uzlabošanā atsevišķi uzskaita īpašā GFCF pozīcijā. 2.167. Šie ieguldījumi atbilst izdevumiem par zemes uzlabošanu un tās sagatavošanu citiem produktīviem izmantojuma veidiem, atskaitot izdevumus par kārtējiem apstrādes darbiem (sk. 2.127. līdz 2.129. punktu). Šie izdevumi jāveic īpašniekiem, vai arī šo izdevumu veikšanas rezultātam jākļūst par viņu īpašumu. Tas jo īpaši attiecas uz izdevumiem saistībā ar infrastruktūras veidošanas darbiem, piemēram, vietas atbrīvošanu, izlīdzināšanu, nosusināšanu, apūdeņošanu un apvienošanu (sk. EKS 1995 3.106. punktu un NKS 1993 10.51. līdz 10.54. punktu). n) izmaksas saistībā ar neražotu aktīvu īpašumtiesību pāreju 2.168. Izmaksas saistībā ar neražotu aktīvu īpašumtiesību pāreju attiecas uz zemes un neražotu nemateriālo aktīvu (piemēram, patentētu aktīvu, ražošanas tiesību u. c.) iegādēm, ko veic lauksaimniecības vienības. Šīs iegādes nereģistrē kā GFCF (bet gan citā kapitāla konta pozīcijā, jo tie ir neražotie aktīvi), un pie GFCF (ko veicis ieguvējs, nevis pārdevējs) reģistrē tikai ar īpašumtiesību pāreju saistītās izmaksas. o) preces un pakalpojumi, kas neietilpst GFCF 2.169. GFCF neietilpst šādas preces un pakalpojumi: a) nelieli darbarīki, darba apģērbs, rezerves daļas un piederumi, kuru vērtība ir zema (1995. gada cenās tai jābūt mazākai par EUR 500), pat tad, ja šo preču parastais lietderīgās lietošanas laiks ir ilgāks nekā viens gads (tomēr sk. 2.125. un 2.126. punktu); tā kā šo preču krājumi pastāvīgi jāatjauno un lai ievērotu uzņēmumu grāmatvedības praksi, šo preču iepirkumu uzskata par starppatēriņu (sk. 2.105. un 2.106. punktu); b) kārtējā apkope un remonts (sk. 2.127. līdz 2.129. punktu), ko klasificē kā starppatēriņu; c) zinātniskās pētniecības, reklāmas, tirgus izpētes u. c. pakalpojumi. Šo pakalpojumu iepirkumu iekļauj starppatēriņā (sk. 2.108. d) punktu); d) ilglietojuma preces, ko saimes iegādājas sadzīves vajadzību apmierināšanai; tā kā šīs preces neizmanto ražošanas mērķiem, tad tās uzskata par galapatēriņu; e) dzīvnieki, ko izmanto kā krājumus: nobarojami kaujamie dzīvnieki, tostarp mājputni; f) pamatlīdzekļu guvumi un zaudējumi saimniecībā (tie jāreģistrē pārvērtēšanas kontā; sk. 2.135. punktu); g) pamatlīdzekļu zudumi katastrofas (dzīvnieku slimības u. c.) vai nepārvaramas varas (plūdi, viesuļvētras u. c.) gadījumā (sk. 2.045. un 2.136. punktu). 2.170. To ražošanas pamatlīdzekļu vērtību, kurus izmanto vienlaikus profesionālām un privātām vajadzībām (piemēram, mehāniski transportlīdzekļi), reģistrē atbilstīgi abiem iespējamajiem izmantojuma veidiem: daļēji kā GFCF un daļēji – kā galapatēriņu. 2. Krājumu izmaiņas a) krājumu un krājumu izmaiņu definīcija 2.171. Krājumi ir visas preces, kas neietilpst pamatlīdzekļos un kas konkrētā brīdī glabājas ražošanas vienībās. Izšķir divu veidu krājumus: ražošanas resursu krājumi un saražotie krājumi. — Ražošanas resursu krājumus veido izejvielas un piegādes, kuras vēlāk izmanto kā starpposma ieguldījumu ražošanas procesā. Parasti šo produktu patēriņu aprēķina, iepirkumu (vai cita veida iegādes) salīdzinot ar krājumu izmaiņām pārskata periodā (sk. 2.021. punktu). — Saražotie krājumi ir galaprodukcijas un nepabeigtās produkcijas krājumi, ko glabā ražotājs. Tos ņem vērā izlaides aprēķināšanā. Saražotos krājumus veido: — — ražošanas nozares galaprodukcija: tās ir preces, kuras, pirms nosūtīt izmantošanai citiem ekonomiskiem mērķiem, ražotājs vairs negrasās apstrādāt. Lauksaimniecībā tie ir augkopības produkti, olīveļļa, vīnogu misa, dzīvnieku izcelsmes produkti un nelauksaimnieciskas preces, kas saražotas nenodalāmās sekundārās darbībās, — nepabeigtā produkcija: tā ir izlaide, kuras ražošana vēl nav pabeigta. EPL tā ietver vīnu, kaujamos lopus, visus cāļus un citus mājputnus (tostarp vaislas mājputnus) un citus dzīvniekus, ko neuzskata par pamatkapitālu. Jāatzīmē, ka augošas kultūras (sk. 2.012. punktu) ikgadējos tautsaimniecības pārskatos neuzskata par nepabeigtas produkcijas krājumiem. 2.172. Augošu kultūru nereģistrēšana nepabeigtas produkcijas veidā Eiropas lauksaimniecībā ir attaisnojama tādēļ, ka lielajam vairumam kultūru ražošanas cikls ir īsāks nekā grāmatvedības pārskata periods. Turklāt uzskata, ka kultūru reģistrēšana ražas novākšanas laikā ļauj no konkrētās darbības gūtā ienākuma analīzē saglabāt pietiekamu atbilstību ražošanas izmaksām (sk. 2.012. punktu). Ja ražas novākšanu, augsnes sagatavošanu un sēju veic dažādos grāmatvedības pārskata periodos, tad pārskatos par periodu, kurā radās izmaksas, uzrāda grāmatvedības zaudējumus, bet pārskatos par ražas novākšanas periodu – grāmatvedības peļņu. Šī grāmatvedības metode tomēr ir pieņemama, jo, ja apstākļi no gada uz gadu paliek tie paši, tiek sasniegts aptuvens līdzsvars tādā ziņā, ka izdevumus tajā pašā periodā izlīdzina ar peļņu no iepriekšējās ražas pārdošanas. Šī izlīdzināšanās nenotiek tikai tad, ja būtiski mainās ražošana vai ja ienākas ļoti slikta raža. Šādos apstākļos var dot priekšroku izlaides reģistrēšanai nepabeigtas produkcijas veidā (sk. arī 2.013. punktu). 2.173. Jāatzīmē, ka pakalpojumus nereģistrē kā krājumus, izņemot tos, kas ir iekļauti krājumos novietoto preču pirkšanas cenā. 2.174. Saskaņā ar EKS 1995 krājumu izmaiņas mēra, no krājumu papildinājuma vērtības atņemot krājumu samazinājuma vērtību un krājumā esošu preču regulāro zudumu vērtību. b) krājumu izmaiņu reģistrēšanas un vērtēšanas brīdis 2.175. Krājumu papildinājums jāvērtē krājuma papildināšanas dienā, un samazinājums jāvērtē pēc cenām, kas krājumu samazināšanas laikā ir pārsvarā. Krājumu papildinājuma un samazinājuma reģistrēšanas (un vērtēšanas) brīdim jāatbilst tam brīdim, kurā veic citus darījumus ar produktiem (izlaide un starppatēriņš). 2.176. Krājumu izmaiņu (galaprodukcijas vai nepabeigtās produkcijas papildinājumi, samazinājumi vai regulārie zudumi) vērtēšanā jāizmanto bāzes cena. Attiecībā uz nepabeigtas produkcijas papildinājumu izmantotā cena jāaprēķina kā līdz konkrētā perioda beigām radušos kopējo ražošanas izmaksu attiecīgās daļas un pielīdzināmas galaprodukcijas bāzes cenas attiecība. Tikpat labi nepabeigtās produkcijas papildinājuma vērtību var noteikt pēc ražošanas cenas, kam pieskaitīts uzcenojums par sagaidāmo darbības rezultātu vai (novērtēto) jaukto ienākumu (sk. EKS 1995 3.51. un 3.52. punktu). 2.177. EKS 1995 ieteiktā metode krājumu papildinājuma un samazinājuma reģistrēšanai ir pastāvīgās uzskaites metode. Tomēr šis risinājums nav derīgs vispārējai piemērošanai, ņemot vērā grūtības tās informācijas ieguvē, kas saistīta ar papildinājumiem un samazinājumiem. Mēģinot pieskaņoties pastāvīgās uzskaites metodei, EKS 1995 ieteikta “kvantitatīvā” metode, kurā paredzēts krājumu izmaiņas mērīt kā krājumu apjoma atšķirību grāmatvedības pārskata perioda sākumā un beigās, vērtējot pēc attiecīgajā periodā spēkā esošajām vidējām cenām. Tomēr šo metodi var piemērot tikai tad, ja pētāmajā periodā cenas saglabājas stabilas vai ja cenas un krājumos esošie daudzumi grāmatvedības pārskata periodā pieaug vai samazinās nemainīgā tempā. 2.178. Ražošanas procesa un piedāvājuma un pieprasījuma struktūras izraisīto cenu un daudzumu svārstību dēļ šo “kvantitatīvo metodi” nevar piemērot augkopībā. Šī lauksaimniecībai specifiskā problēma ir atzīta EKS 1995 (sk. 3.124. c) punktu). 2.179. Tāpat jāņem vērā tas, ka krājumu izmaiņas, kā noteikts 2.174. punktā, ir tikai viena no sastāvdaļām, kas nosaka krājumu vērtības izmaiņas laikā starp grāmatvedības pārskata perioda sākumu un beigām. Krājumu aktīvu sākuma un beigu skaitļus saista šāds grāmatvedības pamata vienādojums:



Noslēguma krājumu vērtība cenās, ko piemēro grāmatvedības pārskata perioda beigās – sākuma krājumu vērtība cenās, ko piemēro grāmatvedības pārskata perioda sākumā = krajumu izmainas (papildinajumi – samazinajumi – regularie zudumi) + saimniecības nominālais guvums (atskaitot zudumus) + citas apjoma izmaiņas 2.180. Šie saimniecības nominālie guvumi un zaudējumi un citas apjoma izmaiņas ( 36 ) nav jāiekļauj izlaides mērījumos, bet gan kontā “Citas aktīvu izmaiņas” (respektīvi, pārvērtēšanas kontā un kontā “Citas aktīvu apjoma izmaiņas”). 2.181. Galvenās krājumu izmaiņu vērtēšanas grūtības EPL attiecas uz augkopības produktiem. Šie produkti būtībā ir sezonas produkti, ar kuriem krājumus papildina tikai pēc ražas novākšanas un kuriem atbilstošā krājumu samazināšana turpinās vairākus mēnešus pēc ražas novākšanas un bieži – arī nākamajā pārskata gadā. Arī to cena dažādos periodos vai pat vienā periodā var ievērojami svārstīties. c) lauksaimniecības dzīvnieku un dzīvnieku izcelsmes produktu krājumu izmaiņas 2.182. Vērtējot lauksaimniecības dzīvnieku krājumu izmaiņas, nav pārāk svarīgi, vai dzīvnieki attiecīgajā valstī audzēti kopš dzimšanas vai importēti kā jaunlopi un tad audzēti un nobaroti. Ja importētos dzīvniekus pārņem saimniecība, kas turpina tos audzēt valsts teritorijā, tad šos dzīvniekus “nacionalizē” un kā tādus asimilē vietējā ražošanā. 2.183. Lai pārskata perioda beigās varētu novērtēt izmaiņas ganāmpulkā, jānošķir “krājumu” un “pamatlīdzekļu” ganāmpulki (sk. 2.140. un 2.202. punktu). Par pirmās minētās kategorijas dzīvnieku vērtību pēc bāzes cenām jāuzskata ražošanas izmaksu summa dažādās lauksaimniecības dzīvnieku grupās visā vidusmēra dzīvnieka mūža garumā līdz pārskata gadam (ieskaitot), kam pieskaitīts uzcenojums par sagaidāmo darbības rezultātu vai novērtēto jaukto ienākumu (sk. 2.176. punktu). Ja dzīvnieks valsts teritorijā importēts mūža sākumā, tad importēšanas laika pirkuma cenu var uzskatīt par atbilstošu to ražošanas izmaksu summai, kas radušās līdz minētajam laikam. 2.184. Tā kā parasti dzīvnieku cenu izmaiņas ir vienmērīgas, tad lauksaimniecības dzīvnieku krājumu izmaiņas ir iespējams novērtēt ar vienkāršu tuvinājuma metodi, kurā neņem vērā saimniecības nominālo guvumu (atskaitot zudumus). Katrā dzīvnieku kategorijā vērtību, kas atbilst dzīvnieku skaita atšķirībai pārskata gada sākumā un beigās, reizina ar pārskata periodā novēroto vidējo cenu. d) sezonas produktu krājumu izmaiņas 2.185. Sezonas produkti (sk. 2.178. un 2.181. punktu) ir produkcija, attiecībā uz kuru kvantitatīvā metode nav labs pastāvīgās uzskaites tuvinājums, jo šīs produkcijas cenu un daudzumu izmaiņas ir nevienmērīgas. Kvantitatīvās metodes piemērošana var izraisīt saimniecības nominālo guvumu vai zaudējumu iekļaušanu krājumu izmaiņu novērtējumā. Viens risinājums varētu būt tāds, ka krājumu izmaiņas jāmēra laika posmos, kas ir īsāki nekā pārskata periods (piemēram, ik ceturksni), – apakšperiodos, kuros cenu un daudzumu izmaiņu tendences būtu vienmērīgākas. Tomēr bieži pamata datu trūkuma dēļ šāda veida metodi ir sarežģīti piemērot. 2.186. Cita sezonas produktu krājumu novērtēšanas metode ietver krājumā esošu preču cenu izmaiņu pētīšanu. Glabāšanas laikā preces cena var mainīties vismaz triju iemeslu dēļ (NKS 1993 6.105. punkts): — preces fiziskās īpašības ar laiku var uzlaboties vai pasliktināties, — preces piedāvājumu vai pieprasījumu var ietekmēt sezonāli faktori, gada gaitā radot regulāras un paredzamas cenu izmaiņas, lai arī preces fiziskās īpašības var nemainīties, — cenu izmaiņas var izraisīt tādi faktori kā, piemēram, vispārēja inflācija vai citi vispārēji faktori, lai arī preces fiziskās vai ekonomiskās īpašības šai laikā nemainās. 2.187. Atšķirībai starp produkcijas cenu tad, kad to pievieno krājumiem, un tad, kad produkciju no tiem izņem, divos pirmajos gadījumos jāatspoguļo izlaides papildu vērtība, kas radusies glabāšanas laikā (NKS 1993 6.106. punkts), jo produkcija, kura vairākus mēnešus pēc ražas novākšanas ir izņemta no krājumiem, ekonomiskā ziņā atšķiras no produkcijas, kuru uzglabāja. Šāds produkcijas vērtības pieaugums nav jāuzskata par saimniecības nominālo guvumu (NKS 1993 12.70. punkts). 2.188. Pamatojoties uz krājumu vērtības izmaiņu un faktoru, kas nosaka krājumos esošas produkcijas cenu izmaiņas, dažādajām sastāvdaļām un ņemot vērā grūtības ar pilnīgu izvairīšanos no saimniecības guvumu vai zaudējumu reģistrēšanas sezonas izlaides vērtēšanā, lietošanai ir ieteicamas divas metodes. Tās atšķiras ar to, kā šajās metodēs interpretē uzglabāšanas darbību un brīdi, kurā jāreģistrē preču vērtības izmaiņas, ko izraisa minēto preču glabāšana krājumos. Pirmā metode ir bāzes metode, kas jāpiemēro, vērtējot sezonālās lauksaimnieciskās ražošanas izlaidi un krājumu izmaiņas. Otro metodi var izmantot īpašākos gadījumos (galvenokārt attiecībā uz produkciju, kuras cenas ir grūti prognozējamas). 2.189. Pēc bāzes metodes noteiktās krājumu izmaiņas ir atšķirība starp gada izlaides vērtību un pārdošanas (un citu izlietojumu) vērtību tajā pašā gadā ( 37 ). Tās pamatā ir pieņēmums, ka tirdzniecības gada beigās (nākamā kalendārā gada pirmās puses beigās) visi krājumi ir izlietoti. Šī metode ietver “n” gadā novāktās kopējās izlaides tiešu novērtējumu pēc vidējās svērtās cenas attiecīgajā tirdzniecības gadā (“n/n + 1”), no minētās izlaides atņemot visu to pārdošanas (un citu izlietojumu) apjomu vērtību, kas attiecas uz ražas gadam atbilstošo kalendāro gadu “n” ( 38 ), pārdošanas (vai citu izlietojumu) brīža cenās. 2.190. Bāzes metodē uzglabāšanas darbību uzskata par faktoru, kas palielina preču cenas uzglabāšanas laikā. Tādējādi uzglabāšanas darbību nodala no šīs darbības ietekmes uz produktu cenām. Tā kā vērtības palielinājumu, kas rodas glabāšanas laikā, attiecina uz “n” gada izlaidi (t. i., uz ražas gada izlaidi, lai arī pārdošana noris divu kalendāro gadu laikā), tad šis palielinājums ir “paredzams” un cenu attīstības tendences ir iespējams paredzēt samērā precīzi, jo tās mainās diezgan pastāvīgi un prognozējami (sk. 2.186. punktu). 2.191. Šīs metodes piemērošana dod iespēju līdz minimumam samazināt izlaidē iekļautos saimniecības guvumus un zaudējumus. Tā nodrošina izlaides aprēķinu saskanību vērtības un daudzuma ziņā un novērš tādas izlaides reģistrēšanu, ko veic, pamatojoties uz datiem par nepabeigtu produkciju (jo šajā metodē ir vajadzīgi dati par krājumu apjomu un attiecīgajām cenām kalendārā gada sākumā un beigās). Turklāt tā atvieglo pārskatu sastādīšanu nemainīgās cenās. 2.192. Otru metodi iesaka īpašajā gadījumā ar produkciju, kuras cenu ir grūti prognozēt (piemēram, augļiem, dārzeņiem, kartupeļiem un olīveļļu) un kuras uzglabāšana lauku saimniecībās notiek ekonomiski nozīmīgā apjomā. Šī metode attiecībā uz saimniecības guvumu un zaudējumu neiekļaušanu izlaides mērījumos nav tik stingra kā bāzes metode; šajā metodē uzglabāšanas darbību uzskata par ražošanas procesa turpinājumu laikā. Uzglabātu preču cenu pieauguma iekļaušanu novilcina un attiecina uz gadu, kurā notikusi glabāšana. 2.193. Ar šo otro metodi sezonas izlaidi aprēķina tieši, summējot pārdošanas, citu izlietojumu un krājumu izmaiņu apjomus. Krājumu izmaiņas nosaka, grāmatvedības pārskata perioda sākumā un beigās novērtējot krājumus pēc tā brīža cenām. 2.194. Jāatzīmē, ka šīs divas metodes atšķiras ar krājumu izmaiņu mērīšanas veidu, bet ne ar pārdošanas apjomu vērtēšanas veidu (tos vērtē pēc bāzes cenām, ko piemēro krājumu samazināšanas brīdī). e) vīna krājumu izmaiņas (ja vīns ražots no tajā pašā saimniecībā audzētām vīnogām) 2.195. Vīns ir produkts, kuru parasti glabā vairākus gadus, lai tas nogatavinātos un nobriestu. Glabāšanas laikā mainās vīna kvalitāte. Šo saimniecības veikto glabāšanas darbību var uzskatīt par vīna ražošanas procesa turpinājumu, jo vīns, kuru izņem no glabāšanas, atšķiras no glabāšanā novietotā vīna. Tādēļ glabāšanā esošs vīns jāuzskata par nepabeigtu produkciju, un vēlāk noteiktais vērtības pieaugums jāuzskata par izlaides pieaugumu, kas pastāvīgi jāmēra. 2.196. Vīna vērtības izmaiņas var radīt trīs faktori: kvalitātes izmaiņas, piedāvājuma un pieprasījuma struktūras izmaiņas (t. i., jaunu un nogatavinātu vīnu relatīvās cenas) un vispārējs cenu pieaugums. Ja tās vīna vērtības izmaiņas, ko izraisījuši pirmie divi faktori, ir jāiekļauj izlaides mērījumos, tad vīna cenas palielināšanos, kuru radījis vīna cenu vispārējs pieaugums, neatspoguļo izlaides vērtībā, bet gan uzskata par saimniecības guvumu (un reģistrē pārvērtēšanas kontā). 2.197. Vīna vērtības pieauguma reģistrēšana izlaides vērtībā jāveic visā nogatavināšanas procesa gaitā. Tomēr tas nozīmētu liela datu apjoma pieejamību par vīna krājumu struktūru atkarībā no to ražošanas gada, kvalitātes un no ražošanas apgabala, kā arī par tiem atbilstīgo cenu izmaiņām. Tā kā šie dati dalībvalstīs parasti nav pieejami, tad ir izstrādātas divas praktiskas metodes, ar kurām EPL vajadzībām var aptuveni aprēķināt nogatavināšanas radīto vīna vērtības pieaugumu. Lai arī tās nav stingras no konceptuālā viedokļa, pašreizējā situācijā attiecībā uz datu pieejamību šīs divas metodes tomēr ir pieņemamas. Dalībvalsts izvēlas metodi atkarībā no konkrētās vīnogu audzēšanas nozares un statistikas sistēmas struktūras. 2.198. Vīna nogatavināšanas radītā vērtības pieauguma priekšlaicīga reģistrēšana: ar pirmo metodi vīna krājumu papildinājumus, kas ražotājam jānogatavina, novērtē pēc jau nogatavinātu vīnu pārdošanas cenām, kas ir spēkā attiecīgā gada otrajā pusē. Sagaidāmo vērtības pieaugumu paredz ražas gada izlaidē. Šis pieaugums ir tikai daļējs, jo vīnus nevērtē pēc to patiesajām pārdošanas cenām, bet gan pēc cenām, ko prasa par citiem tā paša veida, taču vecākiem vīniem. Patiesās pārdošanas cenas un krājumu papildinājumu vērtēšanā izmantotās cenas starpību izlaides vērtībā neiekļauj, jo to uzskata par saimniecības guvumu (N.B.: šī starpība ietver inflācijas ietekmi). Tā kā attiecībā uz uzglabātā vai pārdotā vīna ražas gadu atšķirības nepastāv, tad pieņem, ka vīna vecuma ziņā kvalitatīvā vīna tirgus ir līdzsvarots. 2.199. Vīna nogatavināšanas vērā ņemšanas novilcinājums: ar otro metodi krājumu papildinājumus novērtē pēc “nenogatavināta” vīna cenas, kas ir spēkā ražas novākšanas laikā, un nepabeigtās vīna produkcijas pieskaitījumus (t. i., nogatavināšanas radīto cenas pieaugumu neatkarīgi no vispārējām vīna cenas izmaiņām) nereģistrē līdz pat nogatavinātā vīna pārdošanai. Tā kā pārdošanu vērtē pēc gada vidējās cenas, tad salīdzinājumā ar ražas gadu pārdošanas gadā radušos vērtības pieaugumu reģistrē pie pārdošanas gada izlaides (un tādēļ nesadala proporcionāli laikam). Lai izmantotu šo metodi, vajadzīgs vairāk datu par vīna krājumu struktūru, jo tajā pieņem, ka krājumu (un krājumu samazinājumu) sadalījums katrā ražas gadā ir zināms. Tomēr ar šo metodi var iegūt precīzāku ainu attiecībā uz dažādu augstākā labuma vīnu pārdošanas apjomiem un krājumiem. 2.200. Nevienā no abām praktiskajām metodēm nav paredzēts nogatavināšanas radīto vīna vērtības pieaugumu sadalīt proporcionāli laikam: vienā gadījumā to reģistrē iepriekš, bet otrā – ar novilcinājumu. Šo trūkumu abos gadījumos var uzskatīt par relatīvi maznozīmīgu, ja pieņem, ka “nogatavināta” vīna ražošanai piemīt zināma stabilitāte laikā. Ja nogatavināšanas periods ir neilgs, tad priekšroka dodama pirmajai metodei. 3. Lauksaimniecības dzīvnieku reģistrēšana pie “ GFCF ” vai pie “krājumu izmaiņām” 2.201. Kā minēts 2.140. un 2.151. punktā, lauksaimniecības dzīvnieku skaita izmaiņas (lauksaimniecības statistikas vajadzībām) atkarībā no dzīvnieku veida reģistrē vai nu kā GFCF, vai kā krājumu izmaiņas. a) definīcija 2.202. Dzīvnieki–GFCF ir tādi dzīvnieki, t. i., pamatlīdzekļi, kurus ražošanas procesos izmanto atkārtoti un pastāvīgi. Tos audzē dēļ izlaides, kuru tie nodrošina regulāri, un tie ir, piemēram, vaislas dzīvnieki, piena lopi, vilcējdzīvnieki, aitas un citi dzīvnieki, ko audzē vilnas ieguves nolūkā. Turpretim dzīvnieki–krājumi ir tādi kārtējā vai iepriekšējā periodā izaudzēti dzīvnieki, kas paredzēti pārdošanai vai turpmākai izmantošanai citiem ražošanas mērķiem. Tie ir dzīvnieki, kurus audzē to gaļas dēļ, piemēram, kaujamie dzīvnieki un mājputni. b) importētu dzīvnieku reģistrēšana 1. Dzīvnieki, kas identificējami kā pamatlīdzekļi 2.203. Ja importēšanas brīdī dzīvniekus var skaidri identificēt kā pamatlīdzekļus, tad tie jāreģistrē vienīgi kā iegādes pie GFCF (sk. 2.149. un 2.150. punktu). Protams, kā lauksaimniecības GFCF jāreģistrē tikai lauksaimniecības nozarē iepirktie dzīvnieki un nevis, piemēram, jājamzirgi izmantošanai privātām vajadzībām vai citiem nolūkiem iegādāti dzīvnieki. 2. Dzīvnieki, kas identificējami kā krājumi 2.204. Ja turpretim importēšanas brīdī dzīvniekus var skaidri identificēt kā krājumus (piemēram, kaujamie dzīvnieki), tad šo importu uzskata par nepabeigtas produkcijas krājumu papildinājumu un tādēļ, aprēķinot izlaidi, atbilstīgo apjomu atskaita no pārdošanas apjoma (negatīvā pārdošana) (sk. 2.069. punktu). 3. Izmantojamā pieeja 2.205. Bieži vien, izmantojot pieejamos datu avotus, ir grūti pienācīgi nošķirt šo divu dažādo kategoriju dzīvniekus. Tādēļ visu importēto dzīvnieku (dzīvnieki, kas klasificēti kā pamatlīdzekļi vai kā krājumi, taču ne tie dzīvnieki, kas importēti tūlītējai nokaušanai) vērtība, aprēķinot izlaidi, ir jāatskaita no pārdošanas apjoma. Ja dzīvniekus kādā brīdī pārņem produktīvo lauksaimniecības dzīvnieku ganāmpulkā (t. i., pamatlīdzekļos), tad pārņemšanas brīdī tos reģistrē kā pārskata periodā uz pašu rēķina saražotus ražošanas pamatlīdzekļus (tāpat kā valstī saražotus un audzētus dzīvniekus, ko vēlāk pārņem produktīvo lauksaimniecības dzīvnieku ganāmpulkā) (sk. 2.069. un 2.070. punktu). 2.206. Jāatzīmē, ka tūlītējai nokaušanai importētus dzīvniekus reģistrē kā attiecīgās valsts lopkautuvju veiktu importu un EPL neatspoguļo, jo EPL ataino tikai konkrētās valsts lauksaimniecības izlaidi. c) lauksaimniecības vienību veiktas lauksaimniecības dzīvnieku tirdzniecības reģistrēšana 2.207. Dzīvnieki, kas klasificēti kā pamatlīdzekļi: tirdzniecību ar šiem dzīvniekiem reģistrē GFCF kā pamatlīdzekļu iegādes un realizācijas (ar īpašumtiesību pāreju saistītus pakalpojumus reģistrē pircēja cenā). Ja pārdošana un pirkšana notiek vienā un tajā pašā grāmatvedības pārskata periodā, tad šīs plūsmas viena otru kompensē, un kā GFCF reģistrē tikai ar īpašumtiesību pāreju saistītos pakalpojumus (sk. 2.068. punktu). 2.208. Dzīvnieki, kas klasificēti kā krājumi: šo pārdošanu un pirkšanu reģistrē tikai tad, ja tā notiek divos dažādos grāmatvedības pārskata periodos. Ja tirdzniecība notiek vienā un tajā pašā grāmatvedības uzskaites periodā, tad ar to saistītos pakalpojumus, kas ir iekļauti pircēja cenā, jāatskaita no kopējās izlaides (sk. 2.067. punktu). 2.209. Tā kā lauksaimniecības vienību veiktu tirdzniecību ar lauksaimniecības dzīvniekiem un importu uzskata par īpašiem gadījumiem, tad starppatēriņu pie “Lauksaimniecības dzīvniekiem un dzīvnieku izcelsmes produktiem” nereģistrē. d) dzīvnieki, kas nav lauksaimniecības dzīvnieki 2.210. Sacīkšu zirgu, jājamzirgu, suņu, kaķu, sprosta putnu, zooloģiskā dārza un cirka dzīvnieku un vēršu cīņām paredzēto vēršu audzēšana ietilpst lauksaimniecības nozari veidojošās darbībās neatkarīgi no tā, vai audzēšanas mērķis ir vaisla, gaļas ražošana, atpūtas vai sporta pasākumi (sk. 1.78. punktu). Šo dzīvnieku izmantošanu pakalpojumu darbībās lauksaimniecības nozarē iekļauj tikai tad, ja šādas darbības ir nenodalāmas lauksaimniecības vienību sekundārās darbības. Dzīvnieku, kas nav lauksaimniecības dzīvnieki, audzēšanu vienībās, kurām lauksaimnieciskā darbība ir vienīgi brīvā laika pavadīšanas veids, EPL neiekļauj (sk. 1.24. punktu). 2.211. Šādus dzīvniekus var pārdot: — saimēm: šādā gadījumā visas turpmākās darbības ar šiem dzīvniekiem uz EPL neattiecas, — citām nozarēm: piemēram, sargsuņus, cirka dzīvniekus vai sacīkšu zirgus; tie attiecas uz pircējas nozares pamatkapitāla veidošanu.