02014R0639 — LV — 03.07.2017 — 003.001

Šis dokuments ir tikai informatīvs, un tam nav juridiska spēka. Eiropas Savienības iestādes neatbild par tā saturu. Attiecīgo tiesību aktu un to preambulu autentiskās versijas ir publicētas Eiropas Savienības “Oficiālajā Vēstnesī” un ir pieejamas datubāzē “Eur-Lex”. Šie oficiāli spēkā esošie dokumenti ir tieši pieejami, noklikšķinot uz šajā dokumentā iegultajām saitēm

Grozīta ar:





Labota ar:









▼B

KOMISIJAS DELEĢĒTĀ REGULA (ES) Nr. 639/2014

(2014. gada 11. marts),

ar ko papildina Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1307/2013, ar ko izveido noteikumus par lauksaimniekiem paredzētiem tiešajiem maksājumiem, kurus veic saskaņā ar kopējās lauksaimniecības politikas atbalsta shēmām, un ar kuru groza minētās regulas X pielikumu







1. NODAĻA

DARBĪBAS JOMA UN VISPĀRĒJI NOTEIKUMI







1. IEDAĻA

Darbības joma un vispārēji principi

1. pants

Darbības joma

Šī regula paredz noteikumus, ar kuriem papildina dažus Regulas (ES) Nr. 1307/2013 nebūtiskus elementus saistībā ar:

a) vispārējiem noteikumiem par tiešajiem maksājumiem;

b) pamata maksājuma shēmu;

c) vienoto platībmaksājuma shēmu;

d) maksājumu lauksaimniekiem, kuri ievēro klimatam un videi labvēlīgu lauksaimniecības praksi;

e) maksājumu gados jaunajiem lauksaimniekiem, kuri sāk lauksaimniecisku darbību;

f) brīvprātīgo saistīto atbalstu;

g) kultūratkarīgajiem maksājumiem par kokvilnu;

h) dalībvalstu paziņošanas pienākumiem.

2. pants

Vispārējie principi

1. Dalībvalstis īsteno šo regulu saskaņā ar objektīviem kritērijiem un tādā veidā, lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret lauksaimniekiem un nepieļautu tirgus un konkurences kropļojumus, vienlaikus veicinot dabas resursu ilgtspējīgu pārvaldību un klimata politikas.

2. Dalībvalstis nodrošina, ka visi saistībā ar šo regulu īstenotā atbalsta nosacījumi ir pārbaudāmi un kontrolējami.

3. Dalībvalstis īsteno šo regulu:

a) attiecībā uz atbalstu, kas nav saistītais atbalsts, ievērojot prasības, kas noteiktas Lauksaimniecības nolīguma 2. pielikuma 1., 5. un 6. punktā; un

b) attiecībā uz saistīto atbalstu, ievērojot prasības, kas noteiktas Lauksaimniecības nolīguma 6. panta 5. punktā.

3. pants

Samazinājumi finanšu disciplīnas piemērošanas rezultātā

Regulas (ES) Nr. 1307/2013 8. pantā paredzētos samazinājumus finanšu disciplīnas piemērošanas rezultātā piemēro summai, ko veido maksājumi no dažādām Regulas (ES) Nr. 1307/2013 I pielikumā norādītajām tiešā atbalsta shēmām, ko katrs lauksaimnieks ir tiesīgs saņemt pēc tam, kad tiek piemērotas atsauktās summas un administratīvie sodi, kas saistīti ar tiešajiem maksājumiem atbilstīgi Deleģētās regulas (ES) Nr. 640/2014 II sadaļas IV nodaļai, un pirms tiek piemēroti administratīvie sodi saistībā ar savstarpējo atbilstību saskaņā ar minētās deleģētās regulas IV sadaļas II nodaļu.







2. IEDAĻA

Ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 definīcijām saistītie noteikumi

4. pants

Pamatsistēma kritērijiem par lauksaimniecības platības uzturēšanu noganīšanai vai kultūru audzēšanai piemērotā stāvoklī

1. Regulas (ES) Nr. 1307/2013 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta ii) punkta piemērošanas vajadzībām dalībvalstis nosaka kritērijus, kas lauksaimniekiem jāievēro, lai izpildītu pienākumu uzturēt lauksaimniecības platību noganīšanai vai kultūru audzēšanai piemērotā stāvoklī, neveicot īpašus sagatavošanas darbus papildus tradicionālo lauksaimniecības metožu un tehnikas izmantošanai, vienā vai abos turpmāk norādītajos veidos:

a) dalībvalstis pieprasa, lai lauksaimnieks veic vismaz vienu darbību gadā. Ar vidi saistītu iemeslu dēļ dalībvalstis var nolemt atzīt arī darbības, kas tiek veiktas katru otro gadu;

b) dalībvalstis nosaka iezīmes, kurām lauksaimniecības platībai jāatbilst, lai to varētu uzskatīt par uzturētu noganīšanai vai kultūru audzēšanai piemērotā stāvoklī.

2. Nosakot 1. punktā minētos kritērijus, dalībvalstis var nošķirt dažādus lauksaimniecības platību veidus.

5. pants

Pamatsistēma veicamo darbību minimumam lauksaimniecības platībās, kas tiek dabiski uzturētas noganīšanai vai kultūru audzēšanai piemērotā stāvoklī

Regulas (ES) Nr. 1307/2013 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta iii) punkta piemērošanas vajadzībām darbību minimums, kas jānosaka dalībvalstīm un kas jāveic lauksaimniecības platībās, kuras tiek dabiski uzturētas noganīšanai vai kultūru audzēšanai piemērotā stāvoklī, ir vismaz viena lauksaimnieka veikta darbība gadā. Ar vidi saistītu iemeslu dēļ dalībvalstis var nolemt atzīt arī darbības, kas tiek veiktas katru otro gadu.

6. pants

Stiebrzāļu un citu lopbarības zālaugu pārsvars ilggadīgajos zālājos

Regulas (ES) Nr. 1307/2013 4. panta 1. punkta h) apakšpunkta piemērošanas vajadzībām uzskata, ka stiebrzāļu un citu lopbarības zālaugu pārsvars ir tad, ja tie sedz vairāk nekā 50 % no atbalsttiesīgās platības lauksaimniecības zemes gabalā Regulas (ES) Nr. 1306/2013 67. panta 4. punkta a) apakšpunkta nozīmē.

7. pants

Izveidotās vietējās prakses ilggadīgo zālāju gadījumā

Regulas (ES) Nr. 1307/2013 4. panta 1. punkta h) apakšpunkta piemērošanas vajadzībām izveidotās vietējās prakses ir viens vai vairāki no šādiem pasākumiem:

a) prakse ganību platībās, kas ir tradicionāla un parasti tiek pielietota attiecīgajās platībās;

b) prakse, kas ir svarīga Padomes Direktīvas 92/43/EEK ( 1 ) I pielikumā uzskaitīto dabisko dzīvotņu un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2009/147/EK ( 2 ) ietverto biotopu un dzīvotņu aizsardzībai.

8. pants

Samazināšanas koeficients saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 32. panta 5. punktu

Piemērojot Regulas (ES) Nr. 1307/2013 32. panta 5. punktu ilggadīgiem zālājiem, ko var izmantot noganīšanai un kas veido daļu no izveidotās vietējās prakses, kur stiebrzāles un citi lopbarības zālaugi tradicionāli nav dominējoši ganību teritorijās, dalībvalstis var izšķirt dažādas platību kategorijas, lai tām piemērotu dažādus samazināšanas koeficientus.

▼M3

9. pants

Kaņepes

1. Regulas (ES) Nr. 1307/2013 32. panta 6. punkta piemērošanas vajadzībām platības, kuras izmanto kaņepju audzēšanai, ir atbalsttiesīgas tikai tad, ja izmanto tādu šķirņu sēklas, kas uzskaitītas “Lauksaimniecības augu sugu šķirņu kopējā katalogā” tā gada 15. martā, par kuru piešķirts maksājums, un publicētas saskaņā ar Padomes Direktīvas 2002/53/EK ( 3 ) 17. pantu. Sēklas ir sertificētas saskaņā ar Padomes Direktīvu 2002/57/EK ( 4 ).

2. Dalībvalstis izveido sistēmu, ko izmanto, lai noteiktu Δ9-tetrahidrokanabinola saturu (turpmāk “THC saturs”) kaņepju šķirnēs, un kas ļauj dalībvalstīm izmantot III pielikumā izklāstīto metodi.

3. Dalībvalsts kompetentā iestāde kārto uzskaiti par konstatēto THC saturu. Šajā uzskaitē attiecībā uz katru šķirni iekļauj vismaz katra parauga THC saturu, kas izteikts procentos ar divām zīmēm aiz komata, izmantoto procedūru, veikto testu skaitu, norādi par parauga ņemšanas vietu un valsts līmenī veiktajiem pasākumiem.

4. Ja visu attiecīgās šķirnes paraugu vidējais THC saturs pārsniedz Regulas (ES) Nr. 1307/2013 32. panta 6. punktā noteikto saturu, dalībvalstis nākamajā pieprasījumu gadā attiecībā uz konkrēto šķirni izmanto šīs regulas III pielikumā aprakstīto B procedūru. Minēto procedūru izmanto turpmāko pieprasījumu gadu laikā, ja vien visu attiecīgās šķirnes analīžu rezultāti neliecina, ka THC saturs ir zemāks par to, kāds noteikts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 32. panta 6. punktā.

5. Ja otro gadu pēc kārtas visu attiecīgās šķirnes paraugu vidējais THC saturs pārsniedz Regulas (ES) Nr. 1307/2013 32. panta 6. punktā noteikto saturu, dalībvalsts paziņo Komisijai lūgumu par atļauju aizliegt šādas šķirnes tirdzniecību saskaņā ar Direktīvas 2002/53/EK 18. pantu. Šādu paziņojumu nosūta, vēlākais, līdz nākamā pieprasījumu gada 15. janvārim saskaņā ar Komisijas Regulu (EK) Nr. 792/2009 ( 5 ). Sākot no nākamā pieprasījumu gada, par šķirni, attiecībā uz kuru iesniegts minētais lūgums, tiešos maksājumus attiecīgajā dalībvalstī saņemt nevar.

6. Šajā regulā “kaņepes, ko audzē kā starpkultūru” ir kaņepes, kas iesētas pēc konkrētā gada 30. jūnija.

7. Kaņepju kultūras vismaz 10 dienas pēc noziedēšanas turpina audzēt parastos augšanas apstākļos saskaņā ar vietējo praksi tā, lai varētu veikt šā panta piemērošanai vajadzīgās pārbaudes. Kaņepes, ko audzē kā starpkultūru, turpina audzēt parastos augšanas apstākļos saskaņā ar vietējo praksi vismaz līdz veģetācijas perioda beigām.

Tomēr dalībvalstis var atļaut novākt kaņepju ražu pēc ziedēšanas sākuma, taču pirms beidzas 10 dienu laikposms pēc noziedēšanas, ja inspektori norāda, kuras katra attiecīgā lauka reprezentatīvās daļas jāturpina audzēt vismaz 10 dienas pēc noziedēšanas, lai varētu veikt pārbaudi saskaņā ar III pielikumā noteikto metodi.

▼B







3. IEDAĻA

Aktīvs lauksaimnieks

10. pants

Gadījumi, kad lauksaimniecības platības ir galvenokārt platības, kas tiek dabiski uzturētas noganīšanai vai kultūru audzēšanai piemērotā stāvoklī

1. Regulas (ES) Nr. 1307/2013 9. panta 1. punkta piemērošanas vajadzībām uzskata, ka lauksaimniecības platības, kas galvenokārt tiek dabiski uzturētas noganīšanai vai kultūru audzēšanai piemērotā stāvoklī fiziskai vai juridiskai personai vai fizisku vai juridisku personu grupai ir tad, ja šādas platības aizņem vairāk nekā 50 % no lauksaimniecības platības, kas deklarēta saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1306/2013 72. panta 1. punkta a) apakšpunktu.

2. Regulas (ES) Nr. 1307/2013 9. panta 1. punkts neattiecas uz fiziskām vai juridiskām personām vai fizisku vai juridisku personu grupām, kas veic lauksaimniecisku darbību platībās, kuras tiek dabiski uzturētas noganīšanai vai kultūru audzēšanai piemērotā stāvoklī Regulas (ES) Nr. 1307/2013 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta i) punkta nozīmē.

11. pants

Ieņēmumi, kas gūti no nelauksaimnieciskām darbībām

1. Regulas (ES) Nr. 1307/2013 9. panta 2. punkta trešās daļas a) apakšpunkta un attiecīgā gadījumā šīs regulas 13. panta 2. punkta piemērošanas vajadzībām ieņēmumi, kuri gūti no lauksaimnieciskām darbībām, ir ieņēmumi, ko lauksaimnieks saņēmis no lauksaimnieciskās darbības savā saimniecībā minētās regulas 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta nozīmē, tostarp no Savienības atbalsta saskaņā ar Eiropas Lauksaimniecības garantiju fondu (ELGF) un Eiropas Lauksaimniecības fondu lauku attīstībai (ELFLA), kā arī no jebkura valsts atbalsta, kas piešķirts par lauksaimnieciskām darbībām, izņemot papildinošos valsts tiešos maksājumus saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 18. un 19. pantu.

Ieņēmumus no saimniecības lauksaimniecības produktu pārstrādes Regulas (ES) Nr. 1307/2013 4. panta 1. punkta d) apakšpunkta nozīmē uzskata par ieņēmumiem no lauksaimnieciskām darbībām, ja pārstrādātie produkti paliek lauksaimnieka īpašumā un ja šādas pārstrādes rezultātā tiek iegūts cits lauksaimniecības produkts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 4. panta 1. punkta d) apakšpunkta nozīmē.

Visus pārējos ieņēmumus uzskata par ieņēmumiem no nelauksaimnieciskām darbībām.

2. Šā panta 1. punktā “ieņēmumi” ir bruto ieņēmumi pirms saistīto izmaksu un nodokļu atrēķināšanas.

3. Savienības atbalstu, kas minēts 1. punktā, aprēķina:

a) Bulgārijā un Rumānijā par 2015. gadu, pamatojoties uz attiecīgo summu, kas noteikta Regulas (ES) Nr. 1307/2013 V pielikuma A punktā;

b) Horvātijā par katru gadu, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 17. pantā, pamatojoties uz summu, kas noteikta minētās regulas VI pielikuma A punktā.

12. pants

Regulas (ES) Nr. 1307/2013 9. panta 2. un 4. punktā un šīs regulas 13. panta 2. punktā minēto tiešo maksājumu summa

1. Lauksaimnieka gada tiešo maksājumu summa, kas minēta Regulas (ES) Nr. 1307/2013 9. panta 2. punkta trešās daļas a) apakšpunktā un attiecīgā gadījumā šīs regulas 13. panta 2. punktā, ir to tiešo maksājumu kopsumma, ko lauksaimnieks bija tiesīgs saņemt saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1307/2013 pēdējā fiskālajā gadā attiecībā uz ieņēmumiem no nelauksaimnieciskām darbībām, par kuriem ir pieejami pierādījumi. Šo summu aprēķina, neņemot vērā Regulas (ES) Nr. 1306/2013 63. panta un 91. panta 1. punkta piemērošanu.

Ja šā panta pirmajā daļā minētais pēdējais fiskālais gads ir 2014. gads vai agrākie gadi, gada tiešo maksājumu summa ir to tiešo maksājumu kopsumma, ko lauksaimnieks saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 73/2009 bija tiesīgs saņemt, pirms veikta minētās regulas 21. un 23. pantā paredzētā maksājuma samazināšana un izslēgšana.

2. Ja pēdējā fiskālajā gadā, kas minēts 1. punkta pirmajā daļā, lauksaimnieks nav iesniedzis pieteikumu tiešā maksājuma saņemšanai saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1307/2013, tiešo maksājumu kopsummu, kas minēta 1. punkta pirmajā daļā, dalībvalstis nosaka, atbalsttiesīgo hektāru skaitu, ko atbalsta pieteikuma iesniegšanas gadā minētais lauksaimnieks deklarējis saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1306/2013 72. panta 1. punkta a) apakšpunktu, reizinot ar valsts vidējiem tiešajiem maksājumiem par hektāru 1. punkta pirmajā daļā minētajā gadā.

Valsts vidējos tiešos maksājumus par hektāru, kas minēti šā panta pirmajā daļā, nosaka, minētā gada valsts maksimālo apjomu, kas noteikts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 II pielikumā, dalot ar atbalsttiesīgo hektāru kopējo skaitu, kas atbilstīgi Regulas (ES) Nr. 1306/2013 72. panta 1. punkta a) apakšpunktam deklarēti attiecīgajā dalībvalstī.

Ja 1. punkta pirmajā daļā minētais gads ir 2014. gads vai agrākie gadi, valsts vidējos tiešos maksājumus par hektāru, kas minēti šā punkta pirmajā daļā, nosaka, minētā gada valsts maksimālo apjomu, kas noteikts Regulas (EK) Nr. 73/2009 VIII pielikumā, dalot ar atbalsttiesīgo hektāru kopējo skaitu, kas minētajā gadā atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 73/2009 19. panta 1. punkta a) apakšpunktam deklarēti attiecīgajā dalībvalstī.

3. Regulas (ES) Nr. 1307/2013 9. panta 4. punktā minēto lauksaimnieka tiešo maksājumu summa ir to tiešo maksājumu summa, ko lauksaimnieks bija tiesīgs saņemt par iepriekšējo gadu saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1307/2013 pirms Regulas (ES) Nr. 1306/2013 63. panta un 91. panta 1. punkta piemērošanas.

Ja šā punkta pirmajā daļā minētais pēdējais gads ir 2014. gads, tiešo maksājumu summa ir to tiešo maksājumu kopsumma par 2014. gadu, ko lauksaimnieks saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 73/2009 bija tiesīgs saņemt, pirms veikta minētās regulas 21. un 23. pantā paredzētā maksājuma samazināšana un izslēgšana.

4. Ja lauksaimnieks nav iesniedzis pieteikumu tiešā maksājuma saņemšanai par iepriekšējo gadu saskaņā ar Regulu (ES) Nr. 1307/2013, kā minēts 3. punkta pirmajā daļā, tiešo maksājumu kopsummu, kas minēta 3. punkta pirmajā daļā, dalībvalstis nosaka, atbalsttiesīgo hektāru skaitu, ko atbalsta pieteikuma iesniegšanas gadā minētais lauksaimnieks deklarējis saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1306/2013 72. panta 1. punkta a) apakšpunktu, reizinot ar valsts vidējiem tiešajiem maksājumiem par hektāru iepriekšējam gadam.

Valsts vidējos tiešos maksājumus par hektāru, kas minēti šā punkta pirmajā daļā, nosaka, minētā gada valsts maksimālo apjomu, kas noteikts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 II pielikumā, dalot ar atbalsttiesīgo hektāru kopējo skaitu, kas par šo gadu atbilstīgi Regulas (ES) Nr. 1306/2013 72. panta 1. punkta a) apakšpunktam deklarēti attiecīgajā dalībvalstī.

Ja 3. punkta pirmajā daļā minētais iepriekšējais gads ir 2014. gads, šā lauksaimnieka gada tiešo maksājumu summu dalībvalstis nosaka, atbalsttiesīgo hektāru skaitu, kurus lauksaimnieks 2015. gadam deklarējis atbilstīgi Regulas (ES) Nr. 1306/2013 72. panta 1. punkta a) apakšpunktam, reizinot ar valsts vidējiem tiešajiem maksājumiem par hektāru 2014. gadam.

Valsts vidējos tiešos maksājumus par hektāru 2014. gadam nosaka, valsts maksimālo apjomu 2014. gadam, kas noteikts Regulas (EK) Nr. 73/2009 VIII pielikumā, dalot ar atbalsttiesīgo hektāru kopējo skaitu, kas deklarēti attiecīgajā dalībvalstī 2014. gadam atbilstīgi minētās regulas 19. panta 1. punkta a) apakšpunktam.

5. Šā panta 1. un 2. punktā minēto tiešo maksājumu kopsummu aprēķina šādi:

a) Bulgārijā un Rumānijā 2015. gadam, pamatojoties uz attiecīgo summu, kas noteikta Regulas (ES) Nr. 1307/2013 V pielikuma A punktā;

b) Horvātijā par katru gadu, kas minēts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 17. pantā, pamatojoties uz summu, kas noteikta minētās regulas VI pielikuma A punktā.

13. pants

Kritēriji, kas pierāda, ka lauksaimnieciskās darbības nav nenozīmīgas un ka darījumdarbības vai uzņēmuma galvenie mērķi ir lauksaimnieciskās darbības veikšana

1. Regulas (ES) Nr. 1307/2013 9. panta 2. punkta trešās daļas b) apakšpunkta piemērošanas vajadzībām lauksaimnieciskās darbības nav nenozīmīgas, ja kopējie ieņēmumi, kas iegūti no lauksaimnieciskām darbībām šīs regulas 11. panta nozīmē pēdējā fiskālajā gadā, par kuru šādi pierādījumi ir pieejami, ir vismaz viena trešā daļa no kopējiem ieņēmumiem, kas iegūti pēdējā fiskālajā gadā, par kuru šādi pierādījumi ir pieejami.

Dalībvalstis var nolemt noteikt robežvērtību kopējiem ieņēmumiem, kas iegūti no lauksaimnieciskās darbības, līmenī, kas ir mazāks par vienu trešo daļu, ar nosacījumu, ka šāda zemāka robežvērtība nedod iespēju par aktīviem lauksaimniekiem uzskatīt fiziskas vai juridiskas personas, kas veic maznozīmīgas lauksaimnieciskās darbības.

Atkāpjoties no šā punkta pirmās un otrās daļas, dalībvalstis var izstrādāt alternatīvus kritērijus, kas ļauj struktūrai pierādīt, ka tās lauksaimnieciskās darbības nav maznozīmīgas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 9. panta 2. punkta trešās daļas b) apakšpunktu.

2. Regulas (ES) Nr. 1307/2013 9. panta 3. punkta a) apakšpunkta piemērošanas vajadzībām dalībvalstis var nolemt, ka lauksaimnieciskās darbības veido tikai nenozīmīgu daļu no fiziskas vai juridiskas personas vai fizisku vai juridisku personu grupas kopējās saimnieciskās darbības, izmantojot šādas metodes:

a) gada tiešo maksājumu summa ir mazāka nekā 5 % no kopējiem ieņēmumiem, kuri gūti no nelauksaimnieciskām darbībām šīs regulas 11. panta nozīmē pēdējā fiskālajā gadā, par kuru šādi pierādījumi ir pieejami;

b) to ieņēmumu kopsumma, kas iegūti no lauksaimnieciskās darbības šīs regulas 11. panta nozīmē pēdējā fiskālajā gadā, par kuru šādi pierādījumi ir pieejami, ir mazāka par robežvērtību, kas jānosaka dalībvalstīm, un nepārsniedz vienu trešo daļu no to ieņēmumu kopsummas, kas iegūti pēdējā fiskālajā gadā, par kuru šādi pierādījumi ir pieejami.

Atkāpjoties no šā punkta pirmās daļas, dalībvalstis var izstrādāt alternatīvus kritērijus, saskaņā ar kuriem lauksaimnieciskās darbības uzskata par maznozīmīgām saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 9. panta 3. punkta a) apakšpunktu.

3. Regulas (ES) Nr. 1307/2013 9. panta 2. punkta trešās daļas c) apakšpunkta un attiecīgā gadījumā minētās regulas 9. panta 3. punkta b) apakšpunkta piemērošanas vajadzībām lauksaimniecisku darbību uzskata par juridiskas personas darījumdarbības vai uzņēmuma galveno mērķi, ja tā reģistrēta kā darījumdarbības vai uzņēmuma galvenais mērķis oficiālā uzņēmējdarbības reģistrā vai jebkurā līdzvērtīgā dalībvalsts oficiālā struktūrā. Fiziskas personas gadījumā tiek prasīti līdzīgi pierādījumi.

Ja šādi reģistri nepastāv, dalībvalstis izmanto līdzvērtīgus pierādījumus.

Atkāpjoties no šā punkta pirmās un otrās daļas, dalībvalstis var izstrādāt alternatīvus kritērijus, saskaņā ar kuriem lauksaimniecisku darbību uzskata par fiziskas vai juridiskas personas darījumdarbības vai uzņēmuma galveno mērķi saskaņā ar minētās regulas 9. panta 2. punkta trešās daļas c) apakšpunktu un attiecīgā gadījumā 9. panta 3. punkta c) apakšpunktu.







2. NODAĻA

PAMATA MAKSĀJUMA SHĒMA UN VIENOTĀ PLATĪBMAKSĀJUMA SHĒMA







1. IEDAĻA

Pamata maksājuma shēmas īstenošanas noteikumi, kā paredzēts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 III sadaļas 1. nodaļas 1., 2., 3. un 5. iedaļā







1. apakšiedaļa

Maksājumtiesību pirmā piešķiršana

14. pants

Mantošanas, juridiskā statusa vai nosaukuma maiņas un apvienošanas un sadalīšanas gadījumi

1. Ja lauksaimnieks visu saimniecību vai tās daļu ir saņēmis faktiskas vai paredzamas mantošanas ceļā, viņš ir tiesīgs savā vārdā pieprasīt tādu maksājumtiesību skaitu un vērtību, kas piešķiramas par saņemto saimniecību vai minētās saimniecības daļu, ar tādiem pašiem nosacījumiem kā lauksaimnieks, kurš sākotnēji pārvaldīja saimniecību.

Atsaucamas paredzamas mantošanas gadījumā maksājumtiesības piešķir tikai mantiniekam, kas norādīts par mantinieku dienā, kura minēta Regulas (ES) Nr. 1307/2013 24. panta 1. punktā vai 39. panta 1. punktā.

2. Nosaukuma maiņa neietekmē piešķiramo maksājumtiesību skaitu un vērtību.

Juridiskā statusa maiņa neietekmē piešķiramo maksājumtiesību skaitu un vērtību, ja lauksaimnieks, kurš kontrolēja sākotnējās saimniecības pārvaldīšanu, ieguvumus un finansiālo risku, pārvalda arī jauno saimniecību.

3. Apvienošana vai sadalīšana neietekmē saimniecībai vai saimniecībām piešķiramo maksājumtiesību kopējo skaitu un vērtību.

Sadalīšanas gadījumā, ja dalībvalsts piemēro Regulas (ES) Nr. 1307/2013 24. panta 4. vai 5. punktu, maksājumtiesību skaitu, kas piešķiramas katrai sadalīšanas rezultātā izveidotai saimniecībai, nosaka, reizinot attiecīgajai jaunizveidotajai saimniecībai pieejamo atbalsttiesīgo hektāru skaitu ar maksājumtiesību skaita vidējo samazinājumu, kas būtu bijis attiecināms uz sākotnējo saimniecību saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 24. panta 4. vai 5. punktu.

Šajā punktā spēkā ir šādas definīcijas:

a) “apvienošana” nozīmē, ka divu vai vairāku atsevišķu lauksaimnieku statusu Regulas (ES) Nr. 1307/2013 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta nozīmē apvieno, izveidojot vienu jaunu lauksaimnieku minētā panta nozīmē, kuru pārvaldīšanas, ieguvumu un finansiālo risku ziņā kontrolē lauksaimnieki, kas sākotnēji pārvaldījusi saimniecības vai vienu no tām;

b) “sadalīšana” nozīmē, ka viena lauksaimnieka statusu Regulas (ES) Nr. 1307/2013 4. panta 1. punkta a) apakšpunkta nozīmē sadala, izveidojot:

i) vismaz divus jaunus atsevišķus lauksaimniekus minētā panta nozīmē un vismaz vienu no tiem pārvaldīšanas, ieguvumu un finansiālo risku ziņā turpina kontrolēt vismaz viena fiziskā vai juridiskā persona, kas sākotnēji pārvaldīja saimniecību; vai

ii) sākotnējo lauksaimnieku un vismaz vienu jaunu atsevišķu lauksaimnieku minētā panta nozīmē.

15. pants

Atbalsttiesīgo hektāru noteikšana Regulas (ES) Nr. 1307/2013 24. panta 2. punkta un 39. panta 2. punkta piemērošanas vajadzībām

1. Lai noteiktu to maksājumtiesību skaitu, kas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 24. panta 2. punktu un 39. panta 2. punktu piešķiramas gadījumos, kad nepārvaramas varas un ārkārtas apstākļi nav atzīti, ņem vērā tikai tos atbalsttiesīgos hektārus, kuri noteikti saskaņā ar Deleģētās regulas (ES) Nr. 640/2014 2. panta 1. punkta otrās daļas 23. punkta a) apakšpunktu.

2. Ja pieteikumu maksājumtiesību piešķiršanai par atbalsttiesīgu hektāru, kas minēts šā panta 1. punktā, ir iesnieguši divi vai vairāki pieteikuma iesniedzēji, lēmumu par to, kuram piešķirt maksājumtiesības, pieņem atkarībā no tā, kuram pieteikuma iesniedzējam ir tiesības pieņemt lēmumus par lauksaimnieciskajām darbībām, ko veic minētajā hektārā, un kurš saņem ieguvumus un sedz finansiālos riskus saistībā ar minētajām darbībām.

16. pants

Ierobežojums, kas paredzēts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 24. panta 6. punktā

1. Neviena samazināšana, ko veic saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 24. panta 6. punktu, nepārsniedz 85 % no maksājumtiesību skaita, kurš atbilst atbalsttiesīgajiem hektāriem, ko aizņem ilggadīgie zālāji un kas atrodas apvidos ar skarbiem klimatiskajiem apstākļiem.

2. Lai piemērotu samazināšanas koeficientu, kā paredzēts šā panta 1. punktā, dalībvalstis var, pamatojoties uz dabiskajiem ierobežojumiem, kas minēti Regulas (ES) Nr. 1307/2013 24. panta 6. punktā, nošķirt dažādas kategorijas attiecībā uz apvidiem ar skarbiem klimatiskajiem apstākļiem, lai šādām kategorijām piemērotu dažādus samazināšanas koeficientus.

17. pants

Maksājumtiesību vērtības noteikšana saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 26. un 40. pantu

1. Lai noteiktu attiecīgos tiešos maksājumus vai tiesību vērtību, kas attiecas uz 2014. gadu, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 26. pantā, ņem vērā maksājumus tikai tiem lauksaimniekiem vai tikai to lauksaimnieku tiesību vērtību, kuriem 2015. gadā ir tiesības pretendēt uz tiešajiem maksājumiem saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 9. pantu un 24. panta 9. punktu.

Lai noteiktu attiecīgos tiešos maksājumus, kas attiecas uz iepriekšējo gadu pirms pamata maksājuma shēmas ieviešanas gada, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 40. panta 3. punktā, ņem vērā maksājumus tikai tiem lauksaimniekiem, kuriem pamata maksājuma shēmas īstenošanas pirmajā gadā ir tiesības pretendēt uz tiešajiem maksājumiem saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 9. pantu.

2. Regulas (ES) Nr. 1307/2013 26. panta 6. punkta īstenošanas vajadzībām piemēro šādus noteikumus:

a) atsauce uz īpašā atbalsta pasākumiem, kas paredzēti Regulas (EK) Nr. 73/2009 68. panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā, neskar dalībvalstu iespēju ņemt vērā vai nu tikai vienu, vai arī vairākus pasākumus, ko īsteno saskaņā ar minētajiem īpašā atbalsta pasākumiem;

b) atbalstu, kas lauksaimniekam piešķirts par 2014. kalendāro gadu saskaņā ar vienu vai vairākām atbalsta shēmām, kuras minētas Regulas (ES) Nr. 1307/2013 26. panta 6. punktā, aprēķina, neņemot vērā samazināšanu vai nepiešķiršanu, kā paredzēts Regulas (EK) Nr. 73/2009 II sadaļas 4. nodaļā;

c) saskaņā ar objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem dalībvalstis var pieņemt lēmumu par atbalsta apjomu, kurš jāņem vērā vienā vai vairākās shēmās, kas minētas Regulas (ES) Nr. 1307/2013 26. panta 6. punktā un ko piemēro attiecīgā dalībvalsts.

Piemērojot šo punktu, dalībvalstis neapdraud saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 73/2009 68. panta 1. punkta c) apakšpunktu un 126., 127. un 129. pantu piešķirtā atbalsta atsaistīto raksturu.

3. Regulas (ES) Nr. 1307/2013 26. panta 6. punkta trešās daļas piemērošanas vajadzībām saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 73/2009 72.a un 125.a pantu 2014. kalendārajam gadam piešķirto atbalstu aprēķina, neņemot vērā samazināšanu vai nepiešķiršanu, kā paredzēts Regulas (EK) Nr. 73/2009 II sadaļas 4. nodaļā.

4. Regulas (ES) Nr. 1307/2013 26. panta 3. punktā iekļautā atsauce uz lauksaimnieka maksājumtiesībām ietver arī maksājumtiesības, kuras dienā, kad lauksaimnieks iesniedz pieteikumu par 2014. gadu, ir iznomātas citam lauksaimniekam.

18. pants

Maksājumtiesību vērtības un skaita galīgā noteikšana

Ja Regulas (ES) Nr. 1307/2013 25. panta 10. punktā vai 40. panta 4. punkta otrajā daļā minētā informācija lauksaimniekiem balstās uz provizoriskiem datiem, maksājumtiesību galīgo vērtību un skaitu nosaka un paziņo lauksaimniekiem pēc tam, kad ir veiktas visas vajadzīgās pārbaudes atbilstīgi Regulas (ES) Nr. 1306/2013 74. pantam, un jebkurā gadījumā līdz tā gada 1. aprīlim, kas ir pēc pamata maksājuma shēmas piemērošanas pirmā gada attiecīgajā dalībvalstī.

19. pants

Maksājumtiesību vērtības noteikšana smagu apstākļu gadījumā

1. Ja viens vai vairāki tiešie maksājumi, kas minēti Regulas (ES) Nr. 1307/2013 26. pantā vai 40. panta 3. punktā un ir saistīti attiecīgi ar 2014. gadu vai ar iepriekšējo gadu pirms pamata maksājuma shēmas ieviešanas, ir mazāki nekā atbilstošās summas iepriekšējā gadā pirms tiem gadiem, kurus ietekmējuši nepārvaramas varas vai ārkārtas apstākļi, vienības sākotnējo vērtību nosaka, pamatojoties uz summām, kuras lauksaimnieks saņēmis iepriekšējā gadā pirms gadiem, kurus ietekmējuši nepārvaramas varas vai ārkārtas apstākļi.

2. Dalībvalstis var nolemt piemērot 1. punktu tikai tādos gadījumos, kad tiešie maksājumi par attiecīgi 2014. gadu vai iepriekšējo gadu pirms pamata maksājuma shēmas ieviešanas ir mazāki nekā konkrēta procentuālā daļa no atbilstošām summām iepriekšējā gadā pirms tiem gadiem, kurus ietekmējuši nepārvaramas varas vai ārkārtas apstākļi. Šī procentuālā daļa nav mazāka par 85 %.

20. pants

Privāttiesiska līguma klauzula pārdošanas gadījumā

1. Dalībvalstis var nolemt ka, pārdodot saimniecību vai tās daļu, lauksaimnieki ar līgumu, kas parakstīts pirms termiņa, kurā jāiesniedz pieteikums maksājumtiesību saņemšanai un ko noteikusi Komisija, pamatojoties uz Regulas (ES) Nr. 1306/2013 78. panta b) punktu, kopā ar saimniecību vai tās daļu var nodot atbilstošās piešķiramās maksājumtiesības. Šādā gadījumā maksājumtiesības ir jāpiešķir pārdevējam un tieši jānodod pircējam, kas gūs labumu attiecīgā gadījumā, vai nu par atsauces vērtību maksājumtiesību vienības sākotnējās vērtības aprēķināšanai izmantojot maksājumus, kurus pārdevējs saņēmis par 2014. gadu, vai izmantojot to tiesību vērtību, kas pārdevēja īpašumā bija 2014. gadā, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 26. pantā.

Šāda nodošana ir saistīta ar prasību, ka pārdevējs ievēro Regulas (ES) Nr. 1307/2013 24. panta 1. punktu un ka pircējs ievēro minētās regulas 9. pantu.

Šādu pārdošanu neuzskata par nodošanu bez zemes Regulas (ES) Nr. 1307/2013 34. panta 4. punkta nozīmē.

2. Šā panta 1. punktu mutatis mutandis piemēro dalībvalstīm, kuras piemēro Regulas (ES) Nr. 1307/2013 III sadaļas 1. nodaļas 5. iedaļu.

21. pants

Privāttiesiska līguma klauzula iznomāšanas gadījumā

1. Dalībvalstis var nolemt ka, iznomājot saimniecību vai tās daļu, lauksaimnieki ar līgumu, kas parakstīts pirms dienas, kas minēta 20. panta 1. punkta pirmajā daļā, kopā ar saimniecību vai tās daļu var iznomāt atbilstošās piešķiramās maksājumtiesības. Šādā gadījumā maksājumtiesības ir jāpiešķir iznomātājam un tieši jāiznomā nomniekam, kas gūs labumu attiecīgā gadījumā, vai nu par atsauces vērtību maksājumtiesību vienības sākotnējās vērtības aprēķināšanai izmantojot maksājumus, kurus iznomātājs saņēmis par 2014. gadu, vai izmantojot to tiesību vērtību, kas iznomātāja īpašumā bija 2014. gadā, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 26. pantā.

Šāda nodošana ir saistīta ar prasību, ka iznomātājs ievēro Regulas (ES) Nr. 1307/2013 24. panta 1. punktu, ka nomnieks ievēro minētās regulas 9. pantu un ka nomas līgums beidzas pēc pēdējās dienas, kurā jāiesniedz pieteikums saskaņā ar pamata maksājuma shēmu.

Šādu iznomāšanu neuzskata par nodošanu bez zemes Regulas (ES) Nr. 1307/2013 34. panta 4. punkta nozīmē.

2. Šā panta 1. punktu mutatis mutandis piemēro dalībvalstīm, kuras piemēro Regulas (ES) Nr. 1307/2013 III sadaļas 1. nodaļas 5. iedaļu.

22. pants

Saņēmēji Regulas (ES) Nr. 1307/2013 24. panta 1. punkta nozīmē

Regulas (ES) Nr. 1307/201324. panta 1. punkta trešās daļas a) apakšpunkta i) punkta pirmā ievilkuma piemērošanas vajadzībām “galda kartupeļi” un “sēklas kartupeļi” ir kartupeļi ar KN kodu 0701 , izņemot cietes ražošanai paredzētus kartupeļus.







2. apakšiedaļa

Maksājumtiesību aktivizēšana un nodošana

23. pants

Maksājumtiesību vērtības aprēķināšana

1. Maksājumtiesības vispirms aprēķina ar precizitāti līdz trim zīmēm aiz komata un pēc tam noapaļo uz augšu vai uz leju līdz tuvākajai otrajai zīmei aiz komata. Ja aprēķinos iegūst rezultātu, kura trešā zīme aiz komata ir 5, summu noapaļo uz augšu līdz otrajai zīmei aiz komata.

2. Ja lauksaimnieks nodod tiesību daļu, minētās daļas vērtību katram atlikušajam attiecīgajam gadam, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 25. vai 40. pantā, aprēķina proporcionāli.

3. Dalībvalstis var izdarīt grozījumus maksājumtiesībās, apvienojot lauksaimnieka īpašumā esošās tiesību daļas. Apvienoto tiesību vērtību katram atlikušajam attiecīgajam gadam, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 25. vai 40. pantā, nosaka, summējot daļu vērtību.

24. pants

Prasības attiecībā uz maksājumtiesību aktivizēšanu

1. Lauksaimnieks, kuram ir (īpašumā esošas vai nomātas) maksājumtiesības, tās var deklarēt maksājuma saņemšanai tikai vienu reizi gadā ne vēlāk kā pēdējā dienā, kurā jāiesniedz vienotais pieteikums.

Tomēr gadījumā, kad lauksaimnieks izmanto iespēju grozīt vienoto pieteikumu saskaņā ar noteikumiem, ko paredzējusi Komisija, pamatojoties uz Regulas (ES) Nr. 1306/2013 78. panta b) punktu, viņš drīkst deklarēt maksājuma saņemšanai arī (īpašumā esošas vai nomātas) maksājumtiesības, kuras tam ir dienā, kad tas paziņo grozījumus kompetentajai iestādei, ar nosacījumu, ka attiecīgās maksājumtiesības attiecībā uz to pašu gadu maksājuma saņemšanai nav deklarējis cits lauksaimnieks.

Ja lauksaimnieks iegūst maksājumtiesības, jo tās viņam nodod cits lauksaimnieks, un ja minētais cits lauksaimnieks maksājuma saņemšanas nolūkā jau ir deklarējis attiecīgās maksājumtiesības, minēto maksājumtiesību papildu deklarēšana ir pieļaujama tikai tad, ja tiesību nodevējs par šo nodošanu jau ir informējis kompetento iestādi saskaņā ar noteikumiem, ko paredzējusi Komisija, pamatojoties uz Regulas (ES) Nr. 1307/2013 34. panta 5. punktu, un līdz termiņiem vienotā pieteikuma grozīšanai, ko noteikusi Komisija, pamatojoties uz Regulas (ES) Nr. 1306/2013 78. panta b) punktu, atsauc minētās maksājumtiesības no sava vienotā pieteikuma.

▼M3

2. Ja lauksaimnieks deklarē tādu maksājumtiesību skaitu, kas pārsniedz viņa kopējo atbalsttiesīgo platību, kura deklarēta atbilstīgi Regulas (ES) Nr. 1307/2013 33. panta 1. punktam, maksājumtiesības vai maksājumtiesību daļu, kas daļēji pārsniedz attiecīgo atbalsttiesīgo platību, minētās regulas 31. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošanas vajadzībām uzskata par pilnībā aktivizētu. Tomēr maksājumu aprēķina, pamatojoties uz atbilstošo daļu no atbalsttiesīga hektāra.

▼B

25. pants

Tiesību nodošana

1. Tiesības uz maksājumu var nodot jebkurā gada brīdī.

2. Ja dalībvalsts izmanto Regulas (ES) Nr. 1307/2013 34. panta 3. punktā paredzēto iespēju, tā minētajā noteikumā paredzētos reģionus nosaka Regulas (ES) Nr. 1307/2013 34. panta 3. punkta piemērošanas pirmajā gadā vēlākais vienu mēnesi pirms dienas, kuru dalībvalsts noteikusi saskaņā ar minētās regulas 33. panta 1. punktu.







3. apakšiedaļa

Valsts vai reģionālās rezerves

26. pants

Ieskaitīšana atpakaļ valsts vai reģionālajā rezervē, maksājumtiesību nodošanai piemērojot ieturējumu

Ja dalībvalsts izmanto Regulas (ES) Nr. 1307/2013 34. panta 4. punktā paredzēto iespēju, tā var nolemt saskaņā ar objektīviem kritērijiem un tādā veidā, lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret lauksaimniekiem un nepieļautu tirgus un konkurences kropļošanu, ieskaitīt atpakaļ valsts vai reģionālajā rezervē līdz 30 % no katras tādas maksājumtiesību gada vienības vērtības, kas ir nodota bez atbilstošajiem atbalsttiesīgajiem hektāriem Regulas (ES) Nr. 1307/2013 32. panta 2. punkta nozīmē, vai līdzvērtīgu apjomu, kas izteikts ar maksājumtiesību skaitu.

Atkāpjoties no pirmās daļas, dalībvalstis var noteikt, ka pamata maksājuma shēmas piemērošanas pirmajos trīs gados atpakaļ jāieskaita līdz 50 % no katras maksājumtiesību gada vienības vērtības, kas izteikta ar maksājumtiesību skaitu, kā minēts pirmajā daļā.

27. pants

Negaidītas papildu peļņas klauzulas piemērošana

Regulas (ES) Nr. 1307/2013 28. panta un 40. panta 5. punkta piemērošanas vajadzībām maksājumtiesību vērtības palielinājumu, kas minēts attiecīgajos noteikumos, nosaka, lauksaimnieka maksājumtiesību vērtību, kas rodas attiecīgi Regulas (ES) Nr. 1307/2013 25. panta 4. punkta un 26. panta vai 40. panta 3. punkta piemērošanas rezultātā pēc pārdošanas vai iznomāšanas, kura minēta tās pašas regulas attiecīgi 28. pantā vai 40. panta 5. punktā, salīdzinot ar lauksaimnieka maksājumtiesību vērtību, kas rastos, ja pārdošana vai iznomāšana nebūtu notikusi.

28. pants

No valsts vai reģionālās rezerves piešķiramo maksājumtiesību noteikšana saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 30. panta 6. punktu

1. Regulas (ES) Nr. 1307/2013 30. panta 6. punkta piemērošanas vajadzībām, ja gados jaunais lauksaimnieks vai lauksaimnieks, kas uzsāk lauksaimniecisku darbību, iesniedz pieteikumu maksājumtiesību piešķiršanai no valsts vai reģionālās rezerves, kamēr viņam nav (īpašumā esošu vai nomātu) maksājumtiesību, viņš saņem tādu maksājumtiesību skaitu, kas ir vienāds ar viņa (īpašumā esošo vai nomāto) atbalsttiesīgo hektāru skaitu ne vēlāk kā pēdējā dienā, kurā jāiesniedz pieteikums maksājumtiesību piešķiršanai vai maksājumtiesību vērtības palielināšanai un kuru noteikusi Komisija, pamatojoties uz Regulas (ES) Nr. 1306/2013 78. panta b) punktu.

2. Ja gados jaunais lauksaimnieks vai lauksaimnieks, kas uzsāk lauksaimniecisku darbību, iesniedz pieteikumu maksājumtiesību piešķiršanai no valsts vai reģionālās rezerves, kad viņam jau ir (īpašumā esošas vai nomātas) maksājumtiesības, viņš saņem tādu maksājumtiesību skaitu, kas ir vienāds ar to viņa (īpašumā esošo vai nomāto) atbalsttiesīgo hektāru skaitu ne vēlāk kā pēdējā dienā, kurā jāiesniedz pieteikums, kā minēts 1. punktā, un par ko viņam nav (īpašumā esošu vai nomātu) maksājumtiesību.

Ja to tiesību vērtība, kas lauksaimniekam jau ir (īpašumā vai nomā), ir mazāka par vidējo vērtību valstī vai reģionā, kas minēta Regulas (ES) Nr. 1307/2013 30. panta 8. punkta otrajā daļā, minēto tiesību gada vienības vērtības var palielināt līdz vidējai vērtībai valstī vai reģionā, kā paredzēts minētās regulas 30. panta 10. punktā.

Tomēr dalībvalstīs, kas Regulas (ES) Nr. 1307/2013 30. panta 7. punkta vajadzībām piemēro minētās regulas 30. panta 10. punktā minēto palielinājumu, šā punkta otrajā daļā minētais palielinājums ir obligāts. Šādam palielinājumam jābūt apmērā, kas atbilst lielākajam palielinājumam, kāds piemērots Regulas (ES) Nr. 1307/2013 30. panta 7. punkta vajadzībām.

3. Dalībvalstīs, kas piemēro Regulas (ES) Nr. 1307/2013 24. panta 6. vai 7. punktu, maksājumtiesību piešķiršanas ierobežojumus, kas paredzēti minētajos noteikumos, mutatis mutandis var piemērot maksājumtiesību piešķiršanai saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 30. panta 6. punktu.

Tomēr dalībvalstis var nolemt, ka tad, ja maksājumtiesību piešķiršanai no valsts rezerves tiek piemērots viens vai vairāki ierobežojumi, kuri paredzēti pirmajā daļā, un šīs piemērošanas rezultātā lauksaimnieka jau esošo un no valsts rezerves no jauna piešķirto maksājumtiesību kopskaits tiek ierobežots tiktāl, ka tas kļūst mazāks par noteiktu procentuālo daļu no viņa atbalsttiesīgo hektāru skaita gadā, kurā viņš iesniedz pieteikumu maksājumtiesību piešķiršanai no rezerves, minētajam lauksaimniekam piešķir papildu maksājumtiesības, kuru skaits atbilst daļai no viņa atbalsttiesīgo hektāru kopskaita, kuri deklarēti pieteikumā par attiecīgo gadu saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1306/2013 72. panta 1. punktu.

Noteikto procentuālo daļu, kas minēta šā panta otrajā daļā, aprēķina saskaņā ar metodi, kas minēta šīs regulas 31. panta 2. punkta otrajā daļā.

Šā punkta otrajā daļā minētā daļa no lauksaimnieka atbalsttiesīgo hektāru kopskaita ir vienāda ar pusi no procentpunktos izteiktas starpības starp noteikto procentuālo daļu, kas minēta šā punkta trešajā daļā, un lauksaimnieka maksājumtiesību daļu salīdzinājumā ar atbalsttiesīgajiem hektāriem, kuri saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1306/2013 72. panta 1. punktu deklarēti viņa pieteikumā par gadu, kas minēts šā punkta otrajā daļā. Šajā daļā “lauksaimnieka rīcībā esošās maksājumtiesības” ir lauksaimnieka jau īpašumā esošās maksājumtiesības un maksājumtiesības, kas no jauna ir jāpiešķir no rezerves.

Aprēķinot šā punkta otrajā, trešajā un ceturtajā daļā minēto atbalsttiesīgo hektāru skaitu, dalībvalstis var nolemt neiekļaut tajos platības, kuras aizņem ilggadīgie stādījumi, ilggadīgie zālāji, kas atrodas skarbu klimatisko apvidu apstākļos, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 24. panta 6. punktā, vai platības, kas ir atzītas par ilggadīgajiem zālājiem saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 4. panta 2. punktu.

Dalībvalstis, kas izmanto Regulas (ES) Nr. 1307/2013 23. pantā paredzēto iespēju piemērot pamata maksājuma shēmu reģionālā līmenī, šā punkta otrajā daļā minētās aprēķina metodes pamatā var ņemt 2015. gadā attiecīgajā reģionā piešķirto/deklarēto hektāru kopskaitu.

Nosakot otrajā daļā minēto robežvērtību, neņem vērā zemi, ko lauksaimnieks iegādājies vai paņēmis nomā pēc 2011. gada 19. oktobra.

4. Šā panta piemērošanas vajadzībām par lauksaimniekiem, kas uzsāk lauksaimniecisku darbību, uzskata tikai tos lauksaimniekus, kuri lauksaimniecisko darbību uzsākuši 2013. kalendārajā gadā vai jebkurā vēlākā gadā un kuri iesniedz pieteikumu par pamata maksājumu ne vēlāk kā divus gadus pēc kalendārā gada, kurā tie sākuši lauksaimniecisko darbību.

29. pants

No valsts vai reģionālās rezerves piešķiramo maksājumtiesību noteikšana saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 30. panta 7. punktu

1. Regulas (ES) Nr. 1307/2013 30. panta 7. punkta piemērošanas vajadzībām, ja tiek piešķirtas jaunas maksājumtiesības, kā paredzēts minētās regulas 30. panta 10. punktā, tās piešķir saskaņā ar nosacījumiem, kuri izklāstīti šajā pantā, un saskaņā ar objektīviem kritērijiem, kurus noteikusi attiecīgā dalībvalsts.

2. Ja lauksaimnieks, kuram nav (īpašumā esošu vai nomātu) maksājumtiesību, saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 30. panta 7. punktu ir tiesīgs saņemt maksājumtiesības no valsts vai reģionālās rezerves un iesniedz attiecīgu pieteikumu, viņš saņem tādu maksājumtiesību skaitu, kas nepārsniedz viņa (īpašumā esošo vai nomāto) atbalsttiesīgo hektāru skaitu ne vēlāk kā pēdējā dienā, kā minēts 28. panta 1. punktā.

3. Ja lauksaimnieks, kuram ir (īpašumā esošas vai nomātas) maksājumtiesības, saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 30. panta 7. punktu ir tiesīgs saņemt maksājumtiesības no valsts vai reģionālās rezerves un iesniedz attiecīgu pieteikumu, viņš saņem tādu maksājumtiesību skaitu, kas nepārsniedz to viņa (īpašumā esošo vai nomāto) atbalsttiesīgo hektāru skaitu ne vēlāk kā pēdējā dienā, kurā jāiesniedz pieteikums, kā minēts 28. panta 1. punktā, par kuriem viņam nav (īpašumā esošu vai nomātu) maksājumtiesību.

Ja to tiesību vērtība, kas lauksaimniekam jau ir (īpašumā vai nomā), ir mazāka par vidējo vērtību valstī vai reģionā, kas minēta Regulas (ES) Nr. 1307/2013 30. panta 8. punkta otrajā daļā, minēto tiesību gada vienības vērtības var palielināt līdz vidējai vērtībai valstī vai reģionā, kā paredzēts minētās regulas 30. panta 10. punktā.

4. Šā panta 1. punkta piemērošanas vajadzībām dalībvalstis laikposmam pēc dienas, kuru dalībvalsts 2013. pieprasījumu gadam noteikusi saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1122/2009 11. panta 2. punktu, nenosaka kritērijus, kas ir saistīti ar produkciju vai citiem specifiskiem nozaru datiem.

30. pants

Citi noteikumi no valsts vai reģionālās rezerves piešķiramo maksājumtiesību noteikšanai

1. Kad tiek palielinātas maksājumtiesību gada vienības vērtības, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 30. panta 10. punktā, dalībvalstis saskaņā ar objektīviem kritērijiem un tādā veidā, lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret lauksaimniekiem un nepieļautu tirgus un konkurences kropļošanu, palielina tiesību vienības vērtību, kas lauksaimniekam jau ir (īpašumā vai nomā) dienā, kad iesniegts pieteikums tiesību piešķiršanai no valsts vai reģionālās rezerves.

2. Šā panta 1. punkta piemērošanas vajadzībām dalībvalstis laikposmam pēc dienas, kuru dalībvalsts 2013. pieprasījumu gadam noteikusi saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1122/2009 11. panta 2. punktu, nenosaka kritērijus, kas ir saistīti ar produkciju vai citiem specifiskiem nozaru datiem.

31. pants

Smagu apstākļu gadījumi

1. Ja lauksaimnieks nepārvaramas varas vai ārkārtas apstākļu dēļ nav varējis iesniegt pieteikumu maksājumtiesību piešķiršanai saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 24. panta 1. punktu vai 39. panta 1. punktu un iesniedz pieteikumu maksājumtiesību piešķiršanai no valsts vai reģionālās rezerves, viņam piešķir maksājumtiesības saskaņā ar minētās regulas 30. panta 7. punkta c) apakšpunktu. Dalībvalstis nosaka gada vienības vērtības maksājumtiesībām, kas piešķiramas saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 attiecīgi 25. vai 40. pantu un lēmumiem, kurus dalībvalsts pieņēmusi attiecībā uz minētajos pantos paredzētajām iespējām.

2. Dalībvalstis var nolemt, ka tad, ja maksājumtiesību piešķiršanai piemēro vienu vai vairākus ierobežojumus, kas paredzēti Regulas (ES) Nr. 1307/2013 24. panta 3.–7. punktā, un šīs piemērošanas rezultātā lauksaimniekam piešķirto maksājumtiesību skaits tiek ierobežots tiktāl, ka tas kļūst mazāks par noteiktu procentuālo daļu no viņa atbalsttiesīgajiem hektāriem, un ja lauksaimnieks iesniedz pieteikumu maksājumtiesību piešķiršanai no valsts vai reģionālās rezerves, minēto lauksaimnieku uzskata par tādu, kam ir “īpašas grūtības” minētās regulas 30. panta 7. punkta b) apakšpunkta nozīmē. Tādā gadījumā minētajam lauksaimniekam saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 30. panta 7. punkta b) apakšpunktu piešķir tādu maksājumtiesību skaitu, kas atbilst daļai no viņa atbalsttiesīgo hektāru kopskaita, kuri deklarēti pieteikumā par 2015. gadu saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1306/2013 72. panta 1. punktu.

Noteikto procentuālo daļu, kas minēta šā punkta pirmajā daļā, aprēķina, maksājumtiesību kopskaitu, kas dalībvalstī piešķirts 2015. gadā pēc Regulas (ES) Nr. 1307/2013 24. panta 3.–7. punktā paredzēto ierobežojumu piemērošanas, dalot ar atbalsttiesīgo hektāru kopskaitu, kas attiecīgajā dalībvalstī deklarēti 2015. gadā saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1306/2013 72. panta 1. punktu.

Šā punkta pirmajā daļā minētā daļa no lauksaimnieka atbalsttiesīgo hektāru kopskaita ir vienāda ar pusi no procentpunktos izteiktas starpības starp noteikto procentuālo daļu, kas minēta šā punkta pirmajā un otrajā daļā, un lauksaimnieka maksājumtiesību daļu salīdzinājumā ar atbalsttiesīgajiem hektāriem, kuri deklarēti 2015. gadā saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1306/2013 72. panta 1. punkta a) apakšpunktu.

Aprēķinot šā punkta pirmajā, otrajā un trešajā daļā minēto atbalsttiesīgo hektāru skaitu, dalībvalstis var nolemt neiekļaut tajos platības, kuras aizņem ilggadīgie stādījumi, ilggadīgie zālāji, kas atrodas skarbu klimatisko apstākļu apvidos, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 24. panta 6. punktā, vai platības, kas ir atzītas par ilggadīgajiem zālājiem saskaņā ar minētās regulas 4. panta 2. punkta otro daļu.

Dalībvalstis, kas izmanto Regulas (ES) Nr. 1307/2013 23. pantā paredzēto iespēju piemērot pamata maksājuma shēmu reģionālā līmenī, šā punkta otrajā daļā minētās aprēķina metodes pamatā var ņemt 2015. gadā attiecīgajā reģionā piešķirto/deklarēto hektāru kopskaitu.

Nosakot pirmajā daļā minēto robežvērtību, neņem vērā zemi, ko lauksaimnieks iegādājies vai paņēmis nomā pēc 2011. gada 19. oktobra.







4. apakšiedaļa

Dalībvalstis, kas piemēro Regulas (ES) Nr. 1307/2013 21. panta 3. punktu

32. pants

Īstenošana dalībvalstīs, kas piemēro Regulas (ES) Nr. 1307/2013 21. panta 3. punktu

Ja šajā apakšiedaļā nav paredzēts citādi, šīs iedaļas noteikumus piemēro dalībvalstīm, kuras piemēro Regulas (ES) Nr. 1307/2013 21. panta 3. punktu.

33. pants

Regulas (ES) Nr. 1307/2013 21. panta 4. punkta piemērošana

Nosakot, kuras maksājumtiesības zaudē spēku saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 21. panta 4. punktu, priekšroka dodama maksājumtiesībām ar mazāko vērtību.

Ja maksājumtiesībām ir vienāda vērtība, īpašumā esošo maksājumtiesību skaitu un nomāto maksājumtiesību skaitu samazina vienādā proporcijā.

Dalībvalstis var nolemt piemērot pirmo un otro daļu reģiona līmenī.

34. pants

Maksājumtiesību vērtības noteikšana saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 26. pantu dalībvalstīm, kuras piemēro minētās regulas 21. panta 3. punktu

Lai noteiktu maksājumtiesību vienības sākotnējo vērtību, dalībvalstis, kuras piemēro Regulas (ES) Nr. 1307/2013 21. panta 3. punktu, var koriģēt maksājumu summu 2014. gadam, kā norādīts minētās regulas 26. panta 5. punktā, pirms samazināšanas un nepiešķiršanas atņemot no tās summu, kas izriet no maksājumtiesībām, kuras zaudējušas spēku saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 21. panta 4. punktu.







2. IEDAĻA

Vienotā platībmaksājuma shēma

35. pants

Atbalsttiesīgie hektāri dalībvalstīs, kuras piemēro vienotā platībmaksājuma shēmu

Attiecībā uz vienotā platībmaksājuma shēmu, kas paredzēta Regulas (ES) Nr. 1307/2013 III sadaļas 1. nodaļas 4. iedaļā, tostarp attiecībā uz visām Regulā (ES) Nr. 1307/2013 iekļautajām atsaucēm uz atbalsttiesīgiem hektāriem, kuri deklarēti minētās shēmas piemērošanas vajadzībām, ņem vērā tikai tos atbalsttiesīgos hektārus, kas noteikti saskaņā ar Deleģētās regulas (ES) Nr. 640/2014 2. panta 1. punkta otrās daļas 23. punkta a) apakšpunktu.

36. pants

Regulas (ES) Nr. 1307/2013 36. panta 3. punkta piemērošana

1. Lai diferencētu vienotos platībmaksājumus, kā paredzēts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 36. panta 3. punktā, piemēro šādus noteikumus:

a) atsauce uz īpašā atbalsta pasākumiem, kas paredzēti Regulas (EK) Nr. 73/2009 68. panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā, neskar dalībvalstu iespēju ņemt vērā vai nu tikai vienu, vai arī vairākus pasākumus, ko īsteno saskaņā ar minētajiem īpašā atbalsta pasākumiem;

b) saskaņā ar objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem dalībvalstis var pieņemt lēmumu par atbalsta apjomu, kas jāņem vērā attiecībā uz vienu vai vairākām shēmām, kuras attiecīgā dalībvalsts piemēro saskaņā ar minētās regulas 36. panta 3. punkta otro daļu un vajadzības gadījumā minētā noteikuma trešo daļu. Tomēr, ja ņem vērā atbalstu, kas 2014. gadā piešķirts saskaņā ar attiecīgo shēmu, vienotā platībmaksājuma diferencēšanai izmantotā summa nedrīkst būt lielāka par attiecīgo summu, kas saskaņā ar šo shēmu 2014. gadā ir piešķirta atsevišķam lauksaimniekam;

c) ņemot vērā atbalstu, kas piešķirts saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 73/2009 68. panta 1. punkta c) apakšpunktu un 126., 127. un 129. pantu, šāda diferencēšana nedrīkst apdraudēt minēto shēmu atsaistīto raksturu.

Šāda diferencēšana ir pieejama lauksaimniekiem, kuri 2014. gadā saņēma atbalstu, kas minēts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 36. panta 3. punkta otrajā, trešajā vai ceturtajā daļā. Summu par hektāru nosaka katru gadu, summu, kas izmantota, lai diferencētu atsevišķam lauksaimniekam pieejamo vienoto platībmaksājumu, dalot ar atbalsttiesīgo hektāru skaitu, ko lauksaimnieks deklarējis saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1306/2013 72. panta 1. punkta pirmās daļas a) apakšpunktu.

2. Ja atbalsta summa vienā vai vairākās atbalsta shēmās, kas minētas Regulas (ES) Nr. 1307/2013 36. panta 3. punkta otrajā daļā un attiecas uz 2014. gadu, ir mazāka nekā atbilstošā summa vai summas iepriekšējā gadā pirms gadiem, kurus ietekmējuši nepārvaramas varas vai ārkārtas apstākļi, dalībvalsts ņem vērā atbalstu, kas saskaņā ar attiecīgajām atbalsta shēmām piešķirts iepriekšējā gadā pirms gadiem, kurus ietekmējuši nepārvaramas varas vai ārkārtas apstākļi.

Dalībvalstis var nolemt piemērot šā punkta pirmo daļu tikai tiem gadījumiem, kuros tiešie maksājumi par 2014. gadu ir mazāki nekā konkrēta procentuālā daļa no atbilstošām summām iepriekšējā gadā pirms tiem gadiem, kurus ietekmējuši nepārvaramas varas vai ārkārtas apstākļi. Šī procentuālā daļa nav mazāka par 85 %.

3. Dalībvalstis var nolemt, ka faktiskas vai paredzamas mantošanas gadījumā vienotā platībmaksājuma diferencēšana ir pieejama lauksaimniekam, kas ir mantojis saimniecību, ja šis lauksaimnieks ir tiesīgs uz atbalstu saskaņā ar vienotā platībmaksājuma shēmu.

37. pants

Kaņepju audzēšana saskaņā ar vienotā platībmaksājuma shēmu

Vienotajai platībmaksājuma shēmai mutatis mutandis piemēro 9. pantu.







3. NODAĻA

ZAĻĀ SAIMNIEKOŠANA







1. IEDAĻA

Līdzvērtība

38. pants

Prasības, kas jāpiemēro valsts un reģionālajām sertifikācijas shēmām

1. Dalībvalstis, kuras nolemj īstenot Regulas (ES) Nr. 1307/2013 43. panta 3. punkta b) apakšpunktā minēto līdzvērtīgo praksi, norīko vienu vai vairākas valsts vai privātas sertificēšanas iestādes, kas apliecina, ka lauksaimnieks savā saimniecībā ievēro Regulas (ES) Nr. 1307/2013 43. panta 3. punktam atbilstošu praksi.

2. Valsts vai privātās sertifikācijas iestādes atbilst šādiem nosacījumiem:

a) tām ir sertifikācijas uzdevumu izpildei nepieciešamās speciālās zināšanas, aprīkojums un infrastruktūra;

b) tām ir pietiekams skaits kvalificēta un pieredzējuša personāla;

c) tās ir objektīvas un nav iesaistītas interešu konfliktā attiecībā uz sertifikācijas uzdevumu veikšanu.

Privātās sertifikācijas iestādes tiek akreditētas saskaņā ar EN ISO/IEC 17021 (Prasības institūcijām, kas nodrošina pārvaldības sistēmu auditu un sertifikāciju) vai ar EN ISO/IEC 17065 (Atbilstības novērtēšana – Prasības struktūrām, kas veic produktu, procesu un pakalpojumu sertifikāciju) lauksaimniecības produktu ražošanas sektorā. Akreditāciju veic tikai dalībvalsts valsts akreditācijas struktūra saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 765/2008 ( 6 ).

3. Ja valsts vai privātā sertifikācijas iestāde neatbilst 2. punktā izklāstītajiem tās norīkošanas nosacījumiem, tās pilnvaras tiek atceltas.

39. pants

Regulas (ES) Nr. 1305/2013 28. panta 6. punktā minētās summas aprēķināšana

1. Lauksaimniekiem, kas nolēmuši ievērot Regulas (ES) Nr. 1307/2013 IX pielikuma I sadaļas 3. un 4. punktā un III sadaļas 7. punktā minēto praksi un jebkuru citu līdzvērtīgu praksi, kas pievienota minētajam pielikumam un kurai vajadzīgas īpašas aprēķina metodes, lai izvairītos no dubultā finansējuma, kā, piemēram, līdzvērtīga prakse saskaņā ar minētās regulas 43. panta 3. punkta a) apakšpunktu, dalībvalstis no atbalsta summas par hektāru, kas aprēķināta saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1305/2013 28. panta 6. punktu, atvelk summu, kas atbilst vienai trešdaļai no vidējā zaļā maksājuma par hektāru attiecīgajā dalībvalstī vai reģionā, par katru zaļās saimniekošanas praksi, kurai minētā prakse ir līdzvērtīga.

Vidējo zaļo maksājumu par hektāru attiecīgajā dalībvalstī vai reģionā aprēķina, pamatojoties uz Regulas (ES) Nr. 1307/2013 47. panta 1. punktā minēto 2015. līdz 2019. gadam noteikto valsts maksimālā apjoma procentuālo attiecību, kas noteikta minētās regulas II pielikumā, un atbalsttiesīgo hektāru skaitu, kas 2015. gadā deklarēti saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 33. vai 36. pantu. Dalībvalstis, kas nolemj jau 2015. gadā īstenot šā punkta pirmajā daļā minēto praksi, 2015. gadā deklarēto atbalsttiesīgo hektāru skaitu drīkst aplēst, pamatojoties uz deklarācijām par 2014. gadu, saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 73/2009. 34. panta 2. punktu.

2. Atkāpjoties no 1. punkta, dalībvalstis, kas nolemj piemērot Regulas (ES) Nr. 1307/2013 43. panta 9. punkta trešo daļu, drīkst individuāli piemērot šā panta 1. punktā minēto atskaitīšanu, kas atbilst vienai trešdaļai no attiecīgā lauksaimnieka vidējā zaļā maksājuma par hektāru.

Lauksaimnieka vidējo zaļo maksājumu aprēķina, pamatojoties uz vidējo individuālo maksājumu, kas 2015. līdz 2019. gadam aprēķināts saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 43. panta 9. punkta trešo un ceturto daļu, un uz atbalsttiesīgo hektāru skaitu, ko lauksaimnieks 2015. gadā deklarējis saskaņā ar minētās regulas 33. pantu.







2. IEDAĻA

Kultūru dažādošana

40. pants

Dažādu kultūru īpatsvara aprēķināšana kultūru dažādošanas vajadzībām

1. Lai aprēķinātu dažādu kultūru īpatsvaru, kā paredzēts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 44. panta 1. punktā, laikposms, kas jāņem vērā aprēķinos, ir audzēšanas perioda būtiskākā daļa, ņemot vērā tradicionālo audzēšanas praksi valstī. ►M3 Minēto laikposmu var noteikt valsts, reģionālā vai atbilstošā apakšreģionālā līmenī. ◄

Dalībvalstis laikus informē lauksaimniekus par minēto laikposmu. Lai aprēķinātu dažādu kultūru īpatsvaru saimniecības kopējā aramzemes platībā, katru hektāru vienā pieprasījumu gadā ņem vērā tikai vienu reizi.

2. Dažādu kultūru īpatsvara aprēķināšanai kultūras aizņemtā platība var ietvert ainavas elementus, kas ir daļa no atbalsttiesīgās platības saskaņā ar Deleģētās regulas (ES) Nr. 640/2014 9. pantu.

3. Jauktu kultūru audzēšanas platībā, kurā vienlaikus tiek audzētas divas vai vairākas kultūras atsevišķās rindās, katru kultūru uzskaita par atsevišķu kultūru, ja tā aizņem vismaz 25 % no šīs platības. Platību, kurā audzē atsevišķas kultūras, aprēķina, jaukto kultūru aizņemto platību dalot ar to kultūru skaitu, kas aizņem vismaz 25 % no šīs platības, neatkarīgi no kultūras faktiskā īpatsvara šajā platībā.

Attiecībā uz jauktu kultūru audzēšanas platībām, kurās tiek audzēta galvenā kultūra ar otras kultūras pasēju, uzskata, ka platību aizņem tikai galvenā kultūra.

Platības, kurās ir iesēts sēklu maisījums, neatkarīgi no maisījumā iekļautajām kultūrām uzskata par platībām, kas aizņemtas ar vienu kultūru. Neskarot Regulas (ES) Nr. 1307/2013 44. panta 4. punkta d) apakšpunktu, šādu vienu kultūru sauc par “jauktu kultūru”. Ja var konstatēt, ka dažādos sēklu maisījumos ietilpstošās sugas atšķiras viena no otras, dalībvalstis var atzīt šos dažādos sēklu maisījumus par skaidri noteiktām atsevišķām kultūrām ar nosacījumu, ka šie dažādie sēklu maisījumi netiek lietoti kultūrai, kas minēta Regulas (ES) Nr. 1307/2013 44. panta 4. punkta d) apakšpunktā.

▼M3

Platības, kurās vienu otrai blakus audzē dažādas kultūras, dalībvalstis var uzskatīt par platību, ko aizņem viena “jaukta kultūra”, kā minēts šā punkta trešajā daļā, ja katra kultūra aizņem platību, kas ir mazāka par dalībvalstu noteikto minimālo lielumu, kurš minēts Regulas (ES) Nr. 1306/2013 72. panta 1. punkta otrajā daļā.

▼B







3. IEDAĻA

Ilggadīgie zālāji

41. pants

Pamatprincipi, kā nosakāmas citas vides aspektā jutīgu ilggadīgo zālāju platības, kas atrodas ārpus Natura 2000 tīkla teritorijas

Vides aspektā jutīgu ilggadīgo zālāju platības ārpus teritorijām, uz kurām attiecas Direktīva 92/43/EEK vai Direktīva 2009/147/EK, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 45. panta 1. punkta otrajā daļā, tiek noteiktas, pamatojoties uz vienu vai vairākiem šādiem kritērijiem:

a) tās klāj organiskas augsnes ar augstu organiskā oglekļa saturu (piemēram, kūdrāji vai mitrāji);

b) tajās atrodas biotopi, kas iekļauti Direktīvas 92/43/EEK I pielikumā vai kas ir aizsargāti saskaņā ar valsts tiesību aktiem;

c) tajās atrodamas augu sugas, kas iekļautas Direktīvas 92/43/EEK II pielikumā vai ir aizsargātas saskaņā ar valsts tiesību aktiem;

d) tās ir ļoti nozīmīgas savvaļas putnu sugām, kas iekļautas Direktīvas 2009/147/EK I pielikumā;

e) tās ir ļoti nozīmīgas savvaļas dzīvnieku sugām, kas ir aizsargātas saskaņā ar Direktīvu 92/43/EEK vai saskaņā ar valsts tiesību aktiem;

f) tās ir ilggadīgo zālāju platības ar augstu dabas vērtību, kas noteikta saskaņā ar objektīviem kritērijiem, kuri jānosaka attiecīgajai dalībvalstij;

g) tās klāj augsnes ar lielu erozijas risku;

h) tās atrodas jutīgā teritorijā, kas noteikta upju baseinu apsaimniekošanas plānos atbilstīgi Direktīvai 2000/60/EK.

Dalībvalstis katru gadu var nolemt pievienot no jauna noteiktas platības, un laikus informē attiecīgos lauksaimniekus par minēto lēmumu.

42. pants

Platību atkārtota pārveidošana gadījumā, kad netiek ievērots pienākums par vides aspektā jutīgu ilggadīgo zālāju platībām

Neskarot Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2004/35/EK ( 7 ), ja lauksaimnieks ir pārveidojis vai aparis ilggadīgo zālāju, uz kuru attiecas Regulas (ES) Nr. 1307/2013 45. panta 1. punkta trešajā daļā minētais pienākums, attiecīgā dalībvalsts uzliek pienākumu platību atkal pārveidot par ilggadīgo zālāju, un tā var katrā gadījumā atsevišķi dot precīzus norādījumus, kas jāievēro attiecīgajam lauksaimniekam, par to, kā labot videi nodarīto kaitējumu, lai atjaunotu vides aspektā jutīgas platības stāvokli.

Tiklīdz ir konstatēta neatbilstība, lauksaimnieku informē par atkārtotas pārveidošanas pienākumu un par datumu, līdz kuram minētais pienākums ir jāizpilda. Minētais datums nedrīkst būt vēlāk par dienu, kurā jāiesniedz vienotais pieteikums attiecībā uz nākamo gadu, vai – Zviedrijas un Somijas gadījumā – nākamā gada 30. jūniju.

Atkāpjoties no Regulas (ES) Nr. 1307/2013 4. panta 1. punkta h) apakšpunkta, atkārtoti pārveidotu zemi uzskata par ilggadīgo zālāju no šādas pārveidošanas pirmās dienas, un uz to attiecas pienākums, kas minēts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 45. panta 1. punkta trešajā daļā.

43. pants

Ilggadīgo zālāju īpatsvara aprēķināšana

1. Platības, ko deklarējuši lauksaimnieki, kuri piedalās mazo lauksaimnieku atbalsta shēmā, kas minēta Padomes Regulas (ES) Nr. 1307/2013 V sadaļā, kā arī saimniecības vienības, kuras izmanto bioloģiskai ražošanai saskaņā ar Padomes Regulas (EK) Nr. 834/2007 ( 8 ) 11. pantu, neņem vērā, aprēķinot ilggadīgo zālāju īpatsvaru kopējā lauksaimniecības zemes platībā un atsauces īpatsvaru, kas minēts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 45. panta 2. punktā.

2. Platības, kuras lauksaimnieki 2012. gadā ir deklarējuši kā pastāvīgo ganību zemi un kuras ir pārveidotas par citām vajadzībām izmantojamu zemi, var izslēgt no ilggadīgo zālāju platību aprēķiniem saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 45. panta 2. punkta otrās daļas a) apakšpunktu līdz tam pastāvīgo ganību vai ilggadīgo zālāju hektāru skaitam, ko lauksaimnieki noteikuši pēc 2012. gada un deklarējuši 2015. gadā valsts, reģionālā, apakšreģionālā vai saimniecības līmenī, ja ir izpildīti spēkā esošie noteikumi par pastāvīgo ganību uzturēšanu, kas noteikti Regulas (EK) Nr. 73/2009 6. panta 2. punktā un Regulas (ES) Nr. 1306/2013 93. panta 3. punktā.

Aprēķinot to ilggadīgo ganību vai ilggadīgo zālāju hektāru skaitu, kas noteikti pēc 2012. gada, kā minēts pirmajā daļā, ņem vērā tikai tos ilggadīgo ganību vai ilggadīgo zālāju hektārus, kas atrodas lauksaimniecības platībā, kura 2012., 2013. vai 2014. gadā deklarēta saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 73/2009 34. panta 2. punktu.

3. Dalībvalstis pielāgo savu atsauces proporciju, ja tās novērtē, ka proporcijas izmaiņas būtiski ietekmē jo īpaši izmaiņas bioloģiskās audzēšanas platībā vai izmaiņas mazo lauksaimnieku atbalsta shēmas dalībnieku skaitā. Šādās situācijās dalībvalstis nekavējoties informē Komisiju par veiktajiem pielāgojumiem un šīs pielāgošanas pamatojumu.

44. pants

Ilggadīgo zālāju īpatsvara saglabāšana

1. Dalībvalstis var uzlikt individuālu pienākumu lauksaimniekiem nepārveidot ilggadīgo zālāju platības bez iepriekšējas individuālas atļaujas saņemšanas. Lauksaimniekus par šo pienākumu informē nekavējoties un katrā ziņā līdz tā gada 15. novembrim, kurā attiecīgā dalībvalsts uzliek šo pienākumu. Minēto pienākumu piemēro lauksaimniekiem, uz kuriem attiecas Regulas (ES) Nr. 1307/2013 III sadaļas 3. nodaļā paredzētie pienākumi attiecībā uz ilggadīgo zālāju platībām, uz kurām neattiecas Regulas (ES) Nr. 1307/2013 45. panta 1. punkts.

Atļaujas izdošana var būt atkarīga no objektīvu un nediskriminējošu kritēriju, tostarp vides kritēriju piemērošanas. Ja uz pirmajā daļā minēto atļauju attiecas nosacījums, ka citā platībā, kas aizņem atbilstošu skaitu hektāru, ir jāierīko ilggadīgie zālāji, minēto platību no pirmās pārveidošanas dienas uzskata par ilggadīgo zālāju, atkāpjoties no Regulas (ES) Nr. 1307/2013 4. panta 1. punkta h) apakšpunkta. Šādas platības izmanto stiebrzāļu vai citu lopbarības zālaugu audzēšanai vismaz piecus gadus pēc kārtas, sākot no pārveidošanas dienas, vai – gadījumos, kad lauksaimnieki par ilggadīgo zālāju platībām pārveido platības, kas jau tika izmantotas stiebrzāļu vai citu lopbarības zālaugu audzēšanai, – atlikušo gadu skaitu, kas vajadzīgs, lai sasniegtu piecus secīgus gadus, ja tā nolemj dalībvalsts.

2. Ja tiek konstatēts, ka Regulas (ES) Nr. 1307/2013 45. panta 2. punkta pirmajā daļā minētais īpatsvars ir samazinājies vairāk nekā par 5 % salīdzinājumā ar minētajā pantā norādīto atsauces īpatsvaru, attiecīgā dalībvalsts uzliek pienākumu platības atkal pārveidot par ilggadīgajiem zālājiem un izstrādā noteikumus, lai nepieļautu ilggadīgo zālāju platību atkārtotu pārveidošanu.

Dalībvalstis nosaka lauksaimnieku kategorijas, uz kurām attiecas atkārtotas pārveidošanas pienākums, izraugoties no lauksaimniekiem:

a) uz kuriem attiecas Regulas (ES) Nr. 1307/2013 III sadaļas 3. nodaļā paredzētie pienākumi saistībā ar ilggadīgo zālāju platībām, uz kurām neattiecas minētās regulas 45. panta 1. punkts; un

b) kuru rīcībā saskaņā ar pieteikumiem, kas iesniegti atbilstīgi Regulas (ES) Nr. 1306/2013 72. pantam vai Regulas (EK) Nr. 73/2009 19. pantam iepriekšējo divu kalendāra gadu laikā vai – attiecībā uz 2015. gadu – iepriekšējo trīs kalendāra gadu laikā, ir lauksaimniecības platības, kas no ilggadīgo zālāju platībām vai pastāvīgo ganību zemes ir pārveidotas par citām vajadzībām izmantojamu zemi.

Ja laikposmi, kas minēti otrās daļas b) apakšpunktā, ietver kalendāros gadus pirms 2015. gada, atkārtotas pārveidošanas pienākums attiecas arī uz platībām, kuras par citām vajadzībām izmantojamu zemi bija pārveidotas no pastāvīgo ganību zemes, uz kuru attiecās Padomes Regulas (EK) Nr. 73/2009 6. panta 2. punktā vai Regulas (ES) Nr. 1306/2013 93. panta 3. punktā minētais pienākums.

Nosakot, kuriem lauksaimniekiem platības atkal jāpārveido par ilggadīgajiem zālājiem, dalībvalstis šo pienākumu vispirms uzliek lauksaimniekiem, kuru rīcībā ir platība, kas no ilggadīgo zālāju platības vai pastāvīgo ganību zemes ir pārveidota par citām vajadzībām izmantojamu zemi, attiecīgā gadījumā pārkāpjot prasību par atļaujas saņemšanu, kas minēta šā panta 1. punktā vai Regulas (EK) Nr. 1122/2009 4. panta 1. punktā. Šādi lauksaimnieki visu pārveidoto platību atkal pārveido par ilggadīgo zālāju.

3. Ja 2. punkta ceturtās daļas piemērošanas rezultātā Regulas (ES) Nr. 1307/2013 45. panta 2. punkta pirmajā daļā minētais īpatsvars nepalielinās virs 5 % robežvērtības, dalībvalstis nosaka, ka arī tiem lauksaimniekiem, kuru rīcībā ir platība, kas šā panta 2. punkta otrās daļas b) apakšpunktā minētajos laikposmos no ilggadīgo zālāju platības vai pastāvīgo ganību zemes ir pārveidota par citām vajadzībām izmantojamu zemi, noteikta procentuālā daļa no minētās platības ir atkal jāpārveido par ilggadīgajiem zālājiem vai citā, minētajai procentuālajai daļai atbilstošā platībā ir jāizveido ilggadīgo zālāju platība. Minēto procentuālo daļu aprēķina, pamatojoties uz platību, ko lauksaimnieks pārveidojis šā panta 2. punkta otrās daļas b) apakšpunktā minētajos laikposmos, un platību, kas vajadzīga, lai Regulas (ES) Nr. 1307/2013 45. panta 2. punktā minēto īpatsvaru palielinātu virs 5 % robežvērtības.

Lai aprēķinātu pirmajā daļā minēto procentuālo attiecību, no lauksaimnieka pārveidotās platības dalībvalstis var izslēgt tās platības, kas par ilggadīgajiem zālājiem kļuvušas pēc 2015. gada 31. decembra, ar nosacījumu, ka tās katru gadu veic ģeotelpiskā atbalsta pieteikumā deklarēto ilggadīgo zālāju administratīvas kontrolpārbaudes, izmantojot telpisko pārklāšanos ar platību, kas deklarēta kā ilggadīgie zālāji un 2015. gadā reģistrēta lauksaimniecībā izmantojamo zemes gabalu identifikācijas sistēmā, un ka šīs ilggadīgo zālāju platības nav izveidotas ilggadīgo zālāju atkārtotas pārveidošanas vai ilggadīgo zālāju platības izveidošanas pienākuma rezultātā saskaņā ar 2. punktu vai šo punktu. Tomēr, ja šādas izslēgšanas rezultātā īpatsvars, kas minēts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 45. panta 2. punkta pirmajā daļā, nepalielinās virs 5 % robežvērtības, dalībvalstis minētās platības neizslēdz.

Aprēķinot pirmajā daļā minēto procentuālo daļu, lauksaimnieka pārveidotajā platībā neietver ilggadīgos zālājus vai pastāvīgo ganību platību, ko lauksaimnieki izveidojuši, pildot Padomes Regulā (EK) Nr. 1698/2005 ( 9 ) un Regulā (ES) Nr. 1305/2013 paredzētās saistības.

Lauksaimniekus nekavējoties un katrā ziņā līdz tā gada 31. decembrim, kurā konstatēts samazinājums, kas pārsniedz 5 % robežvērtību, informē par individuālo atkārtotas pārveidošanas pienākumu un par noteikumiem, lai nepieļautu ilggadīgo zālāju platību atkārtotu pārveidošanu. Atkārtotas pārveidošanas pienākums tiek izpildīts līdz dienai, kurā jāiesniedz vienotais pieteikums attiecībā uz nākamo gadu, vai – Zviedrijas un Somijas gadījumā – līdz nākamā gada 30. jūnijam.

Atkāpjoties no Regulas (ES) Nr. 1307/2013 4. panta 1. punkta h) apakšpunkta, šādas platības, kas atkal pārveidotas par ilggadīgajiem zālājiem vai izveidotas no jauna, uzskata par ilggadīgajiem zālājiem no pirmās dienas pēc to atkārtotas pārveidošanas vai izveidošanas. Minētās platības izmanto stiebrzāļu vai citu lopbarības zālaugu audzēšanai vismaz piecus gadus pēc kārtas, sākot no pārveidošanas dienas, vai – gadījumos, kad lauksaimnieki par ilggadīgo zālāju platībām pārveido platības, kas jau tika izmantotas stiebrzāļu vai citu lopbarības zālaugu audzēšanai, – atlikušo gadu skaitu, kas vajadzīgs, lai sasniegtu piecus secīgus gadus, ja tā nolemj dalībvalsts.







4. IEDAĻA

Ekoloģiski nozīmīga platība

45. pants

Papildu kritēriji ekoloģiski nozīmīgas platības veidiem

1. Lai Regulas (ES) Nr. 1307/2013 46. panta 2. punkta pirmajā daļā minētajiem platību veidiem piešķirtu ekoloģiski nozīmīgas platības statusu, piemēro šā panta 2. līdz 11. punktu.

▼M3

2. Papuvē esošā zemē lauksaimnieciskā ražošana nenotiek. Dalībvalstis nosaka laikposmu, kurā zemei konkrētā kalendārajā gadā jābūt atstātai papuvē. Minētais laikposms nav īsāks par sešiem mēnešiem. Atkāpjoties no Regulas (ES) Nr. 1307/2013 4. panta 1. punkta h) apakšpunkta, ekoloģiski nozīmīgas platības mērķim vairāk nekā piecus gadus papuvē esoša zeme saglabā aramzemes statusu.

▼B

3. Terases ir terases, kas aizsargātas saskaņā ar LLVS 7, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1306/2013 II pielikumā, kā arī citas terases. Dalībvalstis var nolemt, ka par ekoloģiski nozīmīgu platību uzskatāmas tikai terases, kas aizsargātas saskaņā ar LLVS 7. Dalībvalstis, kas nolēmušas par ekoloģiski nozīmīgu platību uzskatīt arī citas terases, nosaka kritērijus šīm pārējām terasēm, tostarp minimālo augstumu, balstoties uz valsts vai reģionālajām īpatnībām.

▼M3

4. Ainavas elementi ir lauksaimnieka rīcībā, un tie ir elementi, kas aizsargāti saskaņā ar LLVA 7, SMR 2 vai SMR 3, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1306/2013 II pielikumā, un/vai viens vai vairāki šādi elementi:

a) dzīvžogi, kokiem apaugušas joslas vai rindā augoši koki;

b) atsevišķi augoši koki;

c) koku puduri, arī tādi, kuros ir koki, krūmi vai akmeņi;

d) dīķi. Tilpnes no betona vai plastmasas neuzskata par ekoloģiski nozīmīgām platībām;

e) grāvji, arī atklātas ūdensteces apūdeņošanas vai drenēšanas vajadzībām. Kanālus, ko norobežo betona sienas, neuzskata par ekoloģiski nozīmīgām platībām;

f) tradicionālie akmeņu iežogojumi.

Dalībvalstis var nolemt ainavas elementu atlasē iekļaut tikai tos, uz kuriem attiecas LLVA 7, SMR 2 vai SMR 3, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1306/2013 II pielikumā, un/vai tikai vienu vai vairākus no pirmās daļas a)–f) apakšpunktā nosauktajiem elementiem.

Attiecībā uz dzīvžogiem, kokiem apaugušām joslām un rindā augošiem kokiem, kā arī grāvjiem, kas minēti, attiecīgi, pirmās daļas a) un e) apakšpunktā, platību, kas kvalificējama par ekoloģiski nozīmīgu platību, aprēķina, ņemot vērā platumu, kas nepārsniedz 10 metrus.

Attiecībā uz koku puduriem un dīķiem, kas minēti, attiecīgi, pirmās daļas c) un d) apakšpunktā, platību, kas kvalificējama par ekoloģiski nozīmīgu platību, aprēķina, ņemot vērā lielumu, kas nepārsniedz 0,3 hektārus.

Pirmās daļas d) apakšpunkta piemērošanas vajadzībām dalībvalstis var noteikt dīķu minimālo lielumu. Ja gar ūdenstilpi ir piekrastes veģetācijas josla, atbilstošo platību iekļauj ekoloģiski nozīmīgās platības aprēķinā. Ņemot vērā dabisko dīķu nozīmi dzīvotņu un sugu saglabāšanā, dalībvalstis var noteikt kritērijus, lai nodrošinātu to, ka dīķus uzskata par dabiski vērtīgiem.

Pirmās daļas f) apakšpunkta piemērošanas vajadzībām dalībvalstis, pamatojoties uz valsts vai reģionālām īpatnībām, nosaka minimālos kritērijus, tostarp augstuma un platuma limitus.

5. Buferjoslas un laukmales var būt jebkādas buferjoslas un laukmales, tostarp buferjoslas gar ūdenstecēm, kas prasītas pie LLVA 1, SMR 1 vai SMR 10, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1306/2013 II pielikumā, vai laukmales, kas aizsargātas saskaņā ar LLVA 7, SMR 2 vai SMR 3, kā minēts tajā pašā pielikumā.

Dalībvalstis buferjoslu un laukmaļu atlasē neaprobežojas tikai ar tām, kas prasītas saskaņā ar pirmajā daļā minētajiem savstarpējās atbilstības noteikumiem.

Ekoloģiski nozīmīgas platības noteikšanas vajadzībām dalībvalstis nosaka buferjoslu un laukmaļu minimālo platumu, kas nav mazāks par 1 metru. Piekrastes veģetācija gar ūdenstecēm tiek iekļauta ekoloģiski nozīmīgas platības aprēķinā. Buferjoslās un laukmalēs lauksaimnieciskā ražošana nenotiek.

Attiecībā uz buferjoslām un laukmalēm, kas nav prasītas vai aizsargātas saskaņā ar LLVA 1, LLVA 7, SMR 1, SMR 2, SMR 3 vai SMR 10, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1306/2013 II pielikumā, platību, kas kvalificējama par ekoloģiski nozīmīgu platību, aprēķina, ņemot vērā platumu, kas nepārsniedz 20 metrus.

▼M3

5.a Regulas (ES) Nr. 1307/2013 46. panta 2. punkta otrās daļas otrā teikuma piemērošanas vajadzībām šā panta 4. un 5. punktā minētās platības uzskata par blakus esošām teritorijām vai elementiem, ja tie atrodas blakus ekoloģiski nozīmīgai platībai, kura ir tieši blakus saimniecības aramzemei.

▼B

6. Agromežsaimniecības hektāri ir aramzeme, kas ir atbalsttiesīga saskaņā ar pamata maksājuma shēmu vai vienotā platībmaksājuma shēmu, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 III sadaļas 1. nodaļā, un kas atbilst nosacījumiem, saskaņā ar kuriem tai var piešķirt atbalstu vai atbalsts ir piešķirts atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 1698/2005 44. pantam vai Regulas (ES) Nr. 1305/2013 23. pantam.

▼M3

7. Attiecībā uz atbalsttiesīgo hektāru joslām gar mežmalām dalībvalstis var nolemt vai nu atļaut tajās lauksaimniecisko ražošanu, vai arī noteikt prasību, ka lauksaimnieciskā ražošana nenotiek, vai dot lauksaimniekiem abas iespējas. Dalībvalstis nosaka minēto joslu minimālo platumu, kas nav mazāks par 1 metru.

Lai platība būtu kvalificējama par ekoloģiski nozīmīgu platību, to aprēķina, ņemot vērā platumu, kas nepārsniedz 10 metrus, ja dalībvalstis nolemj atļaut tajās lauksaimniecisko ražošanu, un ņemot vērā platumu, kas nepārsniedz 20 metrus, ja dalībvalstis nolemj lauksaimniecisko ražošanu neatļaut;

8. Attiecībā uz platībām ar īscirtmeta atvasājiem, kurās nelieto minerālmēslus un/vai augu aizsardzības līdzekļus, dalībvalstis izstrādā sarakstu ar sugām, kuras var izmantot šādu platību izveides mērķim, no saraksta, kas izveidots atbilstīgi Regulas (ES) Nr. 1307/2013 4. panta 2. punkta c) apakšpunktam, izvēloties sugas, kuras ir vispiemērotākās no ekoloģiskā viedokļa, bet neiekļaujot nepārprotami alohtonas sugas. Ja dalībvalstis atļauj minerālmēslu un/vai augu aizsardzības līdzekļu lietošanu, tās nosaka arī prasības attiecībā uz to lietošanu, paturot prātā ekoloģiski nozīmīgo platību mērķi aizsargāt un uzlabot bioloģisko daudzveidību.;

9. Platībās, ko aizņem starpkultūras vai zaļais segums, iekļauj platības, kas izveidotas saskaņā ar SMR 1 prasībām, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1306/2013 II pielikumā, kā arī citas platības, ko aizņem starpkultūras vai zaļais segums, ar nosacījumu, ka tās izveidotas, galvenajā kultūrā izsējot dažādu sugu kultūraugu maisījumu vai pasējot zāli vai pākšaugus.

Dalībvalstis izveido izmantojamo sugu kultūraugu maisījumu sarakstu un valsts, reģionālā, apakšreģionālā vai saimniecības līmenī nosaka laikposmu, kurā jāsaglabā platības, ko aizņem starpkultūras vai zaļais segums, ja tās izveidotas, izsējot dažādu sugu kultūraugu maisījumu. Šis laikposms nav īsāks par astoņām nedēļām. Dalībvalstis var paredzēt papildu nosacījumus, jo īpaši attiecībā uz audzēšanas metodēm.

Platībās, ko aizņem starpkultūras vai zaļais segums, neiekļauj ziemāju platības, kuras apsēj rudenī, parasti ražas novākšanai vai noganīšanai. Tajās neiekļauj arī platības, kurās izmanto līdzvērtīgas prakses, kas minētas Regulas (ES) Nr. 1307/2013 IX pielikuma I sadaļas 3. un 4. punktā.;

10. Platībās, ko aizņem slāpekli piesaistošas kultūras, lauksaimnieki audzē slāpekli piesaistošus kultūraugus, kas iekļauti dalībvalsts izveidotā sarakstā. Minētajā sarakstā iekļauj slāpekli piesaistošus kultūraugus, kurus dalībvalsts uzskata par tādiem, kas palīdz sasniegt bioloģiskās daudzveidības uzlabošanas mērķi, un tajā var iekļaut slāpekli piesaistošu kultūraugu un citu kultūraugu maisījumus ar nosacījumu, ka slāpekli piesaistošu kultūraugu sugas maisījumos ir pārsvarā. Minētie kultūraugi audzēšanas sezonā aug attiecīgajā platībā. Ievērojot to, ka slāpekli piesaistošas kultūras rudenī var radīt paaugstinātu slāpekļa izskalošanās risku, dalībvalstis var paredzēt papildu nosacījumus, proti, nosacījumus attiecībā uz audzēšanas metodi, jo īpaši ņemot vērā vajadzību sasniegt Direktīvas 91/676/EEK un Direktīvas 2000/60/EK mērķus.

Platības, ko aizņem slāpekli piesaistošas kultūras, neietver platības, kurās izmanto līdzvērtīgas prakses, kas minētas Regulas (ES) Nr. 1307/2013 IX pielikuma I sadaļas 3. un 4. punktā.

▼M3

10.a Šā panta 2., 5. un 7. punkta piemērošanas vajadzībām “lauksaimnieciskā ražošana nenotiek” nozīmē to, ka netiek veikta lauksaimnieciska darbība, kas definēta Regulas (ES) Nr. 1307/2013 4. panta 1. punkta c) apakšpunkta i) punktā, neskarot prasības, kas noteiktas pie LLVA 4, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1306/2013 II pielikumā. Ir atļautas darbības, kuru mērķis ir izveidot augsnes zaļo segumu bioloģiskās daudzveidības mērķiem, tostarp savvaļas puķu sēklu maisījumu izsēšana.

Tomēr, atkāpjoties no prasības, ka ražošana nenotiek, 5. un 7. punkta piemērošanas vajadzībām dalībvalstis var atļaut buferjoslās un laukmalēs, kā arī atbalsttiesīgo hektāru joslās gar mežmalām veikt pļaušanu vai noganīšanu bez ražošanas, ja josla arī turpmāk ir atšķirama no blakus esošās lauksaimniecībā izmantojamās zemes.

10.b Augu aizsardzības līdzekļu lietošana ir aizliegta visās platībās, kas minētas 2., 9. un 10. punktā, kā arī 7. punktā minētajās platībās, kurās veic lauksaimniecisko ražošanu.

10.c Platībām, kas minētas 9. punktā un izveidotas, galvenajai kultūrai pasējot zāli vai pākšaugus, šo aizliegumu piemēro no galvenās kultūras ražas novākšanas vismaz astoņas nedēļas vai līdz nākamās galvenās kultūras iesēšanai.

▼B

11. Lai izpildītu ekoloģiski nozīmīgas platības prasību, vienu un to pašu platību vai ainavas elementu lauksaimnieks var deklarēt tikai vienu reizi vienā pieprasījuma gadā.

46. pants

Noteikumi ekoloģiski nozīmīgu platību reģionālai īstenošanai

1. Dalībvalstis, kas izvēlas Regulas (ES) Nr. 1307/2013 46. panta 5. punktā paredzēto reģionālo īstenošanu, definē reģionus minētā panta piemērošanai. Definējamos reģionus veido atsevišķi un viendabīgi ģeogrāfiskie apgabali ar līdzīgiem lauksaimniecības un vides apstākļiem. Šim nolūkam viendabīgums attiecas uz augsnes veidu, augstumu virs jūras līmeņa, kā arī uz dabas platībām un daļējām dabas platībām.

2. Definētajos reģionos dalībvalstis nosaka platības, kurās ekoloģiski nozīmīgas platības prasība jāīsteno tādā apmērā, kas ir līdz pusei no šai prasībai paredzētajiem procentpunktiem.

3. Šajās noteiktajās platībās dalībvalstis paredz īpašus pienākumus lauksaimniekiem vai lauksaimnieku grupām, kas piedalās. ►C1 Šie pienākumi nodrošina to, ka blakus esošajām ekoloģiski nozīmīgajām platībām ir vienlaidu struktūras. ◄ Pienākumos, kas noteikti lauksaimniekiem vai lauksaimnieku grupām, kas piedalās, ietverta prasība, ka saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 46. panta 2. punkta otro daļu katram no šiem lauksaimniekiem konkrētajā reģionā uz viņu saimniecības zemes ir jābūt vismaz 50 % no platības, uz kuru attiecas minētās regulas 46. panta 1. punktā paredzētais pienākums.

4. ►C1 Pienākumi, kas noteikti lauksaimniekiem vai lauksaimnieku grupām, kas piedalās, nodrošina, ka vienlaidu ekoloģiski nozīmīgās platības, kas minētas 3. punktā, sastāv no vienas vai vairākām platībām, kas minētas Regulas (ES) Nr. 1307/2013 46. panta 2. punkta pirmās daļas a), c), d) un h) apakšpunktā. ◄

5. Nosakot platības un pienākumus, kā minēts attiecīgi 2. un 3. punktā, dalībvalstis attiecīgā gadījumā ņem vērā valsts vai reģiona bioloģiskās daudzveidības un/vai klimata pārmaiņu mazināšanas un pielāgošanās esošās stratēģijas, upju baseinu apsaimniekošanas plānus vai vajadzības, kas noteiktas, lai nodrošinātu Direktīvas 92/43/EEK 10. pantā minētā Natura 2000 tīkla ekoloģisko saskaņotību vai veicinātu zaļās infrastruktūras stratēģijas īstenošanu.

6. Pirms noteikt lauksaimnieku pienākumus, dalībvalstis konsultējas ar attiecīgajiem lauksaimniekiem vai lauksaimnieku grupām un citām atbilstošām ieinteresētām personām. Pēc šādām konsultācijām dalībvalstis izstrādā galīgu detalizētu reģionālās īstenošanas plānu un informē ieinteresētās personas, kuras piedalījās konsultācijā, un attiecīgos lauksaimniekus vai lauksaimnieku grupas par šo plānu, tostarp par noteiktajām platībām un iesaistīto lauksaimnieku vai lauksaimnieku grupu pienākumiem, un jo īpaši norāda precīzu procentuālo daļu, kas katram atsevišķam lauksaimniekam jāīsteno savā saimniecībā. Lai lauksaimnieki varētu sagatavot pieteikumus, dalībvalstis savlaicīgi nosūta viņiem šo informāciju vismaz līdz tā gada 30. jūnijam, kas ir pirms gada, kurā tiks piemērota reģionālā īstenošana, vai šīs regulas piemērošanas pirmajā gadā.

▼C1

Neskarot Regulas (ES) Nr. 1307/2013 43. panta 9. punktā minētos lauksaimniekiem paredzētos maksājumus, dalībvalstis nodrošina, ka tiek noteikta kārtība attiecībā uz finansiālām kompensācijām starp lauksaimniekiem un administratīvo sodu piemērošanu gadījumos, kad nav ievēroti vienlaidu ekoloģiski nozīmīgu platību noteikumi.

▼B

47. pants

Noteikumi par kolektīvo apsaimniekošanu un kritēriji, kas jāievēro saimniecībām, kas uzskatāmas par tiešā tuvumā esošām

1. Dalībvalstis, kuras nolemj atļaut Regulas (ES) Nr. 1307/2013 46. panta 6. punktā paredzēto kolektīvo apsaimniekošanu, nosaka kritērijus saimniecībām, kuras uzskatāmas par tiešā tuvumā esošām, pēc izvēles izmantojot vienu no šādām pieejām:

a) lauksaimnieki, kuriem 80 % no saimniecības platības atrodas vienas pašvaldības teritorijā;

b) lauksaimnieki, kuriem 80 % no saimniecības platības atrodas noteiktā rādiusā (ne vairāk kā 15 km), kas jānosaka dalībvalstīm.

2. Dalībvalstis, kas nolēmušas noteikt platības, kurās ir iespējama kolektīvā apsaimniekošana, un uzlikt pienākumus lauksaimniekiem vai lauksaimnieku grupām, kas piedalās, ņem vērā valsts vai reģiona bioloģiskās daudzveidības un/vai klimata pārmaiņu mazināšanas un pielāgošanās esošās stratēģijas, upju baseinu apsaimniekošanas plānus vai vajadzības, kas noteiktas Direktīvas 92/43/EEK 10. pantā minētā Natura 2000 tīkla ekoloģiskās saskaņotības nodrošināšanai un zaļās infrastruktūras uzlabošanai.

3. ►C1 Pienākumos, kas noteikti 2. punktā minētajiem lauksaimniekiem vai lauksaimnieku grupām, kas piedalās, ir iekļauts nosacījums, ka vienlaidu ekoloģiski nozīmīgās platības sastāv no vienas vai vairākām platībām, kas minētas Regulas (ES) Nr. 1307/2013 46. panta 2. punkta otrās daļas a), c), d) un h) apakšpunktā. ◄

4. Lauksaimnieki, kas piedalās kolektīvajā apsaimniekošanā, noslēdz rakstisku vienošanos, kurā ietvertas sīkākas ziņas par finanšu kompensācijas izmaksas iekšējo kārtību attiecībā uz administratīvo sodu piemērošanu gadījumā, ja nav ievēroti kopīgu ekoloģiski nozīmīgu platību noteikumi.

48. pants

Meža un lauksaimniecības zemes platību proporcijas noteikšana

1. Dalībvalstis, kuras nolemj īstenot Regulas (ES) Nr. 1307/2013 46. panta 7. punktu, pamatojoties uz Eurostat sniegtajiem datiem, nosaka mežu procentuālo daļu zemes kopējā platībā, kā noteikts minētā panta pirmajā daļā. Uz datiem par mežiem attiecina ANO Pārtikas un lauksaimniecības organizācijas piemēroto definīciju, un tajos neietilpst cita kokaugiem klāta platība. Zemes kopējā platībā nav ietverta platība, ko sedz iekšzemes ūdeņi, tostarp upes un ezeri.

2. Regulas (ES) Nr. 1307/2013 46. panta 7. punktā minētais meža īpatsvars attiecībā pret lauksaimniecības zemi tiek aprēķināts, izmantojot Eurostat sniegtos datus. Citus datu avotus var izmantot tad, ja Eurostat dati par mežu platībām un lauksaimniecības zemes platībām nav pieejami vajadzīgajā mērogā, lai izvērtētu meža īpatsvaru apgabala līmenī, kas ir vienāds ar LAU2 līmeni, vai tādas skaidri norobežotas vienības līmenī, kura aptver vienu nepārprotami vienlaidu ģeogrāfisku apgabalu ar līdzīgiem lauksaimniecības apstākļiem.

Dalībvalstis pierāda, ka ir izmantoti aktuāli atjaunināti un saskaņoti dati par mežu platībām un lauksaimniecības zemes platībām, kuri, ciktāl iespējams, atspoguļo faktisko situāciju.

3. Dati un aprēķini, kas minēti 1. un 2. punktā, ir spēkā trīs gadus. Pēc minētā laikposma beigām dalībvalstis, kas nolēmušas turpināt piemērot Regulas (ES) Nr. 1307/2013 46. panta 7. punktā paredzēto izņēmumu un pagarināt šo periodu vēl uz trim gadiem, pārrēķina platību proporcijas saskaņā ar šā panta 1. un 2. punktu, izmantojot jaunākos pieejamos datus.

Ja ir notikušas administratīvo robežu izmaiņas, kas ietekmē 2. punktā minētās platību proporcijas, dati un aprēķini tiek atkārtoti izvērtēti un Komisijai tiek ziņots par jebkādām izmaiņām šā izņēmuma piemērošanā.







4. NODAĻA

MAKSĀJUMS GADOS JAUNAJIEM LAUKSAIMNIEKIEM

49. pants

Juridisku personu piekļuve maksājumam gados jaunajiem lauksaimniekiem

1. Regulas (ES) Nr. 1307/2013 50. panta 1. punktā minēto gada maksājumu gados jaunajiem lauksaimniekiem piešķir juridiskai personai neatkarīgi no juridiskās formas, ja ir ievēroti šādi nosacījumi:

a) juridiskajai personai ir tiesības saņemt maksājumu saskaņā ar pamata maksājuma vai vienotā platībmaksājuma shēmu, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 III sadaļas 1. nodaļā, un tā ir aktivizējusi maksājumtiesības vai deklarējusi atbalsttiesīgos hektārus, kā noteikts minētās regulas 50. panta 4. punktā;

▼M2

b) gados jaunais lauksaimnieks Regulas (ES) Nr. 1307/2013 50. panta 2. punkta nozīmē reāli un ilgstoši kontrolē juridiskās personas lēmumus par saimniecības pārvaldību, ieņēmumiem un finansiālo risku ikvienā gadā, attiecībā uz kuru juridiskā persona iesniedz pieteikumu uz maksājumu saskaņā ar gados jauno lauksaimnieku shēmu. Ja juridiskās personas kapitālā vai pārvaldībā piedalās vairākas fiziskās personas, tostarp persona vai personas, kas nav gados jaunie lauksaimnieki, gados jaunais lauksaimnieks vai lauksaimnieki ikvienā gadā, attiecībā uz kuru juridiskā persona iesniedz pieteikumu uz maksājumu saskaņā ar gados jauno lauksaimnieku shēmu, spēj veikt šādu reālu un ilgstošu kontroli vai nu vienpersonīgi, vai kopā ar citiem lauksaimniekiem, ievērojot šā panta 1.a punktu;

▼B

c) vismaz viens no gados jaunajiem lauksaimniekiem, kas ir izpildījis b) apakšpunkta nosacījumu, atbilst saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1307/2013 50. panta 3. punktu dalībvalstu noteiktajiem attiecināmības kritērijiem, ja tādi ir, ja vien dalībvalstis nenolemj šos kritērijus piemērot visiem šādiem gados jaunajiem lauksaimniekiem.

Ja juridisko personu kontrolē cita juridiskā persona vienpersonīgi vai kopīgi ar šo juridisko personu, pirmās daļas b) apakšpunktā minētos nosacījumus piemēro ikvienai fiziskajai personai, kas kontrolē šo otro juridisko personu.

▼M2

1.a Atkāpjoties no 1. punkta pirmās daļas b) apakšpunkta, dalībvalstis var nolemt, ka, sākot no 2016. vai 2017. kalendārā gada, gados jaunais lauksaimnieks vai lauksaimnieki tajā pašā apakšpunktā minēto reālo un ilgstošo kontroli veic vienpersonīgi. Šādu lēmumu pieņem pirms dienas, kurā sākas pieteikumu iesniegšana par pirmo gadu, uz kuru attiecas lēmums, un to pieņem tikai vienu reizi. Šādu lēmumu nav iespējams pieņemt pēc dienas, kurā sākas pieteikumu iesniegšanas periods attiecībā uz 2017. kalendāro gadu.

Ja dalībvalstis izmanto pirmajā daļā paredzēto atkāpi, tad, lai noteiktu Regulas (ES) Nr. 1307/2013 50. panta 2. punkta a) apakšpunktā un 5. punktā minēto saimniecības izveidošanas dienu, ņem vērā periodu, kurā gados jaunais lauksaimnieks veica kontroli kopā ar citiem lauksaimniekiem saskaņā ar šā panta 1. punkta pirmās daļas b) apakšpunktu kalendārajos gados, kas ir pirms kalendārā gada, no kura sāk piemērot atkāpi.

Ja dalībvalstis izmanto minēto atkāpi, tās nolemj, vai tās pieprasa vai nepieprasa to, lai gados jaunie lauksaimnieki vienpersonīgi kontrolētu tādas juridiskās personas vai fizisko personu grupas, kas maksājumu saskaņā ar gados jauno lauksaimnieku shēmu jau ir saņēmušas gadā vai gados, kas ir pirms gada, no kura piemēro atkāpi, ja tajā laikā gados jaunais lauksaimnieks vai lauksaimnieki kontroli veica kopā ar lauksaimniekiem, kas nav gados jaunie lauksaimnieki.

▼B

2. Regulas (ES) Nr. 1307/2013 50. panta 1. punktā minētais maksājums vairs netiek piešķirts, ja visi gados jaunie lauksaimnieki, kas atbilst 1. punkta pirmās daļas b) apakšpunktā un, attiecīgā gadījumā, 1. punkta pirmās daļas c) apakšpunktā noteiktajiem kritērijiem, vairs nekontrolē juridisko personu.

3. Šajā pantā:

a) ikvienu atsauci Regulas (ES) Nr. 1307/2013 50. panta 4. līdz 10. punktā uz “lauksaimnieku” uzskata par atsauci uz juridisko personu, kas minēta šajā pantā;

b) ikvienu atsauci uz pirmā pieteikuma iesniegšanu pamata maksājuma shēmā vai vienotā platībmaksājuma shēmā, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 50. panta 2. punkta a) apakšpunktā, uzskata par atsauci uz juridiskās personas pirmo pieteikumu maksājumam gados jauno lauksaimnieku shēmā;

c) neskarot šā panta 4. punktu, Regulas (ES) Nr. 1307/2013 50. panta 5. punkta otrā teikuma atsauci uz “darbības uzsākšanu” uzskata par atsauci uz tādu gados jauno lauksaimnieku darbības uzsākšanu, kuri kontrolē juridisko personu saskaņā ar šā panta 1. punkta pirmās daļas b) apakšpunktu.

▼M3

Regulas (ES) Nr. 1307/2013 50. panta 2. punkta b) apakšpunkta piemērošanas vajadzībām gados jaunais lauksaimnieks, kurš reāli un ilgstoši kontrolē juridisku personu, šā panta 1. punkta pirmās daļas b) apakšpunkta nozīmē nav vecāks par 40 gadiem tajā gadā, kad attiecīgā juridiskā persona, kuru kontrolē gados jaunais lauksaimnieks, pirmo reizi iesniedz pieteikumu saskaņā ar pamata maksājuma shēmu vai vienotā platībmaksājuma shēmu.

▼B

4. Ja vairāki gados jaunie lauksaimnieki, kā minēts 1. punkta pirmās daļas b) apakšpunktā, ir ieguvuši kontroli pār juridisko personu dažādos laikos, par “darbības uzsākšanas” laiku uzskata visagrāko kontroles iegūšanas laiku, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 50. panta 5. punkta otrajā teikumā.

50. pants

Fizisku personu grupas piekļuve maksājumam gados jaunajiem lauksaimniekiem

49. pantu piemēro mutatis mutandis attiecībā uz fizisko personu grupu, kā minēts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 4. panta 1. punkta a) apakšpunktā, kurai grupas līmenī ir izpildītas šīs regulas 49. panta 1. punkta a) apakšpunktā noteiktās prasības.







5. NODAĻA

SAISTĪTAIS ATBALSTS







1. IEDAĻA

Brīvprātīgs saistītais atbalsts

51. pants

Definīcijas

Šajā iedaļā “saistītā atbalsta pasākumi” ir pasākumi, ar kuriem īsteno Regulas (ES) Nr. 1307/2013 52. panta 1. punktā minēto brīvprātīgo saistīto atbalstu.

52. pants

Vispārējie principi

1. Regulas (ES) Nr. 1307/2013 52. panta 3. punktā minētos reģionus dalībvalstis nosaka saskaņā ar objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem, piemēram, atbilstīgi agronomiskajam un sociālekonomiskajam raksturojumam un reģionālajam lauksaimniecības potenciālam vai institucionālajai vai administratīvajai struktūrai. Šādi reģioni var atšķirties no reģioniem, kas izveidoti saskaņā ar citām atbalsta shēmām, kas paredzētas Regulā (ES) Nr. 1307/2013.

2. Nosakot Regulas (ES) Nr. 1307/2013 52. panta 3. punktā minētos konkrētos saimniekošanas veidus vai konkrētos lauksaimniecības sektorus, dalībvalstis jo īpaši ņem vērā attiecīgā reģiona vai sektora būtiskās ražošanas struktūras un apstākļus.

3. Regulas (ES) Nr. 1307/2013 52. panta 3. punkta piemērošanas vajadzībām konkrētus saimniekošanas veidus vai konkrētus lauksaimniecības sektorus uzskata par nonākušiem “grūtībās”, ja pastāv ražošanas pārtraukšanas vai ražošanas lejupslīdes risks, tostarp veiktās darbības vājās rentabilitātes dēļ, kas negatīvi ietekmē attiecīgā reģiona vai sektora ekonomisko, sociālo vai vides faktoru līdzsvaru.

53. pants

Atbalsta piešķiršanas nosacījumi

1. Attiecināmības kritērijus saistītā atbalsta pasākumiem dalībvalstis nosaka saskaņā ar Regulā (ES) Nr. 1307/2013 paredzētajiem pamatprincipiem un šajā regulā izklāstītajiem nosacījumiem.

2. Regulas (ES) Nr. 1307/2013 52. panta 6. punktā minētās platības un ražu, un dzīvnieku skaitu dalībvalstis nosaka reģiona vai sektora līmenī. Tās ņem vērā maksimālo ražu, apstrādāto platību vai dzīvnieku skaitu, kas attiecīgajā reģionā vai sektorā ir bijuši vismaz vienu gadu piecu gadu laikposmā pirms tā gada, kurā pieņemts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 53. panta 1. punktā minētais lēmums.

▼M3

Gada maksājumu izsaka kā atbalsta apjomu uz vienību. Tas var būt viens no turpmāk minētajiem apjomiem vai, ja platība vai dzīvnieku skaits, par kuriem var pretendēt uz atbalstu, nepārsniedz šā punkta pirmajā daļā minēto noteikto platību vai noteikto dzīvnieku skaitu, apjoms, kas ietilpst diapazonā starp turpmāk minētajiem apjomiem:

a) attiecība starp pasākumam noteikto finansējuma apjomu, kas paziņots saskaņā ar šīs regulas I pielikuma 3. punkta i) apakšpunktu, un platību vai dzīvnieku skaitu, par kuru attiecīgajā gadā ir tiesības pretendēt uz atbalstu;

b) attiecība starp pasākumam noteikto finansējuma apjomu, kas paziņots saskaņā ar šīs regulas I pielikuma 3. punkta i) apakšpunktu, un noteikto platību vai noteikto dzīvnieku skaitu, kas minēts šā punkta pirmajā daļā.

▼M2

Neskarot Regulas (ES) Nr. 1307/2013 52. panta 5. punktu, attiecībā uz šā punkta otrajā daļā minēto atbalsta apjomu uz vienību dalībvalstis var nolemt, ka dažām lauksaimnieku kategorijām vai lauku saimniecības līmenī tiek piemēroti modulēti apjomi uz vienību, lai ņemtu vērā apjomradītus ietaupījumus, kas izriet no ražošanas struktūru lieluma konkrētajā atbalstāmajā saimniekošanas veidā vai lauksaimniecības sektorā, vai – ja pasākums ir paredzēts reģiona vai visas nozares atbalstam – attiecīgajā reģionā vai nozarē. Šādu lēmumu paziņošanai mutatis mutandis piemēro šīs regulas 67. panta 1. punktu.

▼B

3. Ja saistītā atbalsta pasākums attiecas uz eļļas augu sēklām, kas minētas pielikumā Eiropas Ekonomikas kopienas un Amerikas Savienoto Valstu Saprašanās memorandam par eļļas augu sēklām saskaņā ar VVTT, tad dalībvalstu paziņoto atbalstāmo maksimālo platību kopsumma nepārsniedz maksimālo platību visā Eiropas Savienībā, lai nodrošinātu atbilstību tās starptautiskajām saistībām.

Ja pirmajā daļā minētā maksimālā platība tiek pārsniegta, attiecīgās dalībvalstis paziņotās platības koriģē, piemērojot samazināšanas koeficientu, ko aprēķina no attiecības starp maksimālo platību un kopējo platību, kas paziņota to eļļas augu sēklu atbalstam, kas minētas pirmajā daļā.

Otrajā daļā minēto samazināšanas koeficientu Komisija nosaka ar īstenošanas aktu palīdzību, nepiemērojot Regulas (ES) Nr. 1307/2013 71. panta 2. vai 3. punktā minēto procedūru.

4. Ja saistītā atbalsta pasākums attiecas uz liellopiem un/vai aitām un kazām, par attiecināmības nosacījumu atbalstam dalībvalstis nosaka prasības identificēt un reģistrēt dzīvniekus, kā noteikts attiecīgi Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 1760/2000 ( 10 ) vai Padomes Regulā (EK) Nr. 21/2004 ( 11 ).

▼M1

Tomēr, neskarot citus attiecināmības nosacījumus, uzskatāms, ka par dzīvniekiem var pretendēt uz atbalstu, ja pirmajā daļā minētās identifikācijas un reģistrācijas prasības ir izpildītas līdz datumam, kuru nosaka dalībvalsts un kurš nedrīkst būt vēlāk kā:

a) dzīvnieka turēšanas perioda pirmā diena, ja turēšanas periods tiek piemērots;

b) datums, kuru izvēlas uz objektīvu kritēriju pamata un kurš saskan ar attiecīgo pasākumu, kas paziņots saskaņā ar I pielikumu, ja turēšanas periods netiek piemērots.

Dalībvalstis līdz 2015. gada 15. septembrim Komisijai paziņo otrajā daļā minētos datumus.

▼B

5. Dalībvalstis nevar piešķirt platībatkarīgo saistīto atbalstu platībām, kas nav atbalsttiesīgās platības Regulas (ES) Nr. 1307/2013 32. panta 2., 3. un 4. punkta nozīmē. Ja dalībvalstis piešķir saistīto atbalstu kaņepēm, piemēro Regulas (ES) Nr. 1307/2013 32. panta 6. punktā un šīs regulas 9. pantā minēto nosacījumu.

▼M2

53.a pants

Līdzekļu pārvietošana starp pasākumiem

1. Neskarot prasības, kas izklāstītas Regulas (ES) Nr. 1307/2013 IV sadaļas 1. nodaļā, dalībvalstis var nolemt saskaņā ar šīs regulas I pielikuma 3. punkta i) apakšpunktu paziņotās summas izmantot tam, lai tajā pašā pieprasījumu gadā finansētu vienu vai vairākus citus atbalsta pasākumus, kas paredzēti Regulas (ES) Nr. 1307/2013 IV sadaļas 1. nodaļā.

Līdzekļu pārvietošana starp atbalsta pasākumiem nedrīkst izraisīt to, ka atbalsta pasākums, kas Komisijai paziņots atbilstīgi Regulas (ES) Nr. 1307/2013 54. pantam un šīs regulas 67. panta 1. un 2. punktam, kļūst par spēkā neesošu.

2. Ja platība vai dzīvnieku skaits, par kuriem ir tiesības saņemt atbalstu saskaņā ar brīvprātīga saistītā atbalsta pasākumu, attiecīgajā pieprasījumu gadā ir vienāds ar vai lielāks par kvantitatīvo limitu, kas paziņots saskaņā ar šīs regulas I pielikuma 3. punkta j) apakšpunktu, atbalsta pasākums nedrīkst gūt labumu no līdzekļiem, ko pārvieto no cita atbalsta pasākuma vai pasākumiem.

3. Ja platība vai dzīvnieku skaits, par kuriem ir tiesības saņemt atbalstu saskaņā ar brīvprātīga saistītā atbalsta pasākumu, attiecīgajā pieprasījumu gadā ir mazāks par kvantitatīvo limitu, kas paziņots saskaņā ar šīs regulas I pielikuma 3. punkta j) apakšpunktu, līdzekļu pārvietošanas rezultātā apjoms uz vienību nedrīkst kļūt mazāks par attiecību starp finansēšanai noteikto summu, kas paziņota saskaņā ar minētā pielikuma 3. punkta i) apakšpunktu, un kvantitatīvo limitu.

4. Ja dalībvalstis, izmantojot Regulas (ES) Nr. 1307/2013 53. panta 3. punktā paredzēto iespēju, piešķir saistīto atbalstu par proteīnaugiem, līdzekļu pārvietošanas rezultātā proteīnaugu audzēšanai pieejamais atbalsts nedrīkst kļūt mazāks par 2 % no gada valsts maksimālā apjoma, kas noteikts minētās regulas II pielikumā.

5. Lēmumu par līdzekļu pārvietošanu starp atbalsta pasākumiem pieņem pirms dienas, kurā veicams brīvprātīga saistītā atbalsta pirmais maksājums vai avansa maksājums lauksaimniekiem. Tomēr attiecībā uz pārvietojumiem no un uz pasākumiem, par kuriem neviens maksājums vēl nav veikts, šādu lēmumu var pieņemt pēc minētās dienas, bet ne vēlāk kā:

a) tā mēneša pēdējā dienā, kurā veikts brīvprātīga saistītā atbalsta pirmais maksājums vai avansa maksājums lauksaimniekiem;

b) 30. novembrī, ja šādu pirmo maksājumu vai avansa maksājumu veic laikā no 16. līdz 31. oktobrim.

6. Dalībvalsts kompetentā iestāde, kas iecerējusi pieņemt lēmumu par līdzekļu pārvietošanu starp atbalsta pasākumiem, informē lauksaimniekus par iespējamo pārvietošanu pirms dienas, kurā sākas pieteikumu iesniegšanas periods.

▼B

54. pants

Atbalsta saderība un kumulācija

1. Regulas (ES) Nr. 1307/2013 52. panta 8. punkta piemērošanas vajadzībām pasākumus, kas paredzēti Regulā (ES) Nr. 1305/2013 un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (ES) Nr. 1308/2013 ( 12 ), uzskata par “citiem Savienības pasākumiem un politikas jomām”.

2. Dalībvalstis nodrošina saderību starp:

a) saistītā atbalsta pasākumiem un pasākumiem, ko īsteno saskaņā ar citiem Savienības pasākumiem un politikas jomām;

b) dažādiem saistītā atbalsta pasākumiem;

c) saistītā atbalsta pasākumiem un pasākumiem, ko finansē no valsts atbalsta.

Dalībvalstis nodrošina, ka saistītā atbalsta pasākumi netraucē citu pirmajā daļā minēto pasākumu pareizu darbību.

▼M2

3. Ja atbalstu, ko piešķir saskaņā ar konkrētu saistītā atbalsta pasākumu, var piešķirt arī saskaņā ar citu saistītā atbalsta pasākumu vai pasākumu, ko īsteno atbilstoši citiem Savienības pasākumiem un politikas jomām, dalībvalstis nodrošina to, ka atbalstu, kura mērķis ir minēts Regulas (ES) Nr. 1307/2013 52. panta 5. punktā, attiecīgais lauksaimnieks var saņemt tikai saskaņā ar vienu šādu pasākumu attiecībā uz katru nozari, reģionu, konkrēto saimniekošanas veidu vai konkrēto lauksaimniecības sektoru, ko atbalsta saskaņā ar minētās regulas 52. panta 3. punktu.

▼B

55. pants

Kritēriji Komisijas apstiprinājuma saņemšanai

1. Regulas (ES) Nr. 1307/2013 55. panta 1. punkta a) apakšpunkta piemērošanas vajadzībām uzskata, ka alternatīvu nav, ja:

a) attiecīgajā reģionā vai sektorā nevar veikt citu ražošanu kā tikai to, kurai piešķirts saistītais atbalsta pasākums, vai šādas ražošanas turpināšanai ir vajadzīgas būtiskas pārmaiņas ražošanas struktūrās; vai

b) pāreja uz citu ražošanu ir stipri ierobežota sakarā ar to, ka šādai ražošanai nav pieejama piemērota zeme vai infrastruktūras, tādējādi pastāvīgi un būtiski samazinās saimniecību skaits, un nepieciešamo ieguldījumu līmeni nosaka saimniecību pārprofilēšana vai līdzīgi iemesli.

2. Regulas (ES) Nr. 1307/2013 55. panta 1. punkta b) apakšpunkta piemērošanas vajadzībām ir jānodrošina stabila piegāde vietējai pārstrādes rūpniecībai, ja ražošanas pārtraukšana vai samazināšanās attiecīgajā reģionā vai s