1992L0102 — LV — 09.07.2005 — 002.001

Šis dokuments ir izveidots vienīgi dokumentācijas nolūkos, un iestādes neuzņemas nekādu atbildību par tā saturu

Grozīta ar:





Grozīta ar:









▼B

PADOMES DIREKTĪVA 92/102/EEK

(1992. gada 27. novembris)

par dzīvnieku identificēšanu un reģistrēšanu







EIROPAS KOPIENU PADOME, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 43. pantu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu ( 1 ), ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu ( 2 ), tā kā 3. panta 1. punkta c) apakšpunktā Padomes 1990. gada 26. jūnija Direktīvā 90/425/EEK par veterinārajām un zootehniskajām pārbaudēm, kas piemērojamas Kopienā iekšējā tirdzniecībā ar noteiktiem dzīviem dzīvniekiem un produktiem, lai izveidotu iekšējo tirgu ( 3 ), ir paredzēts, ka dzīvnieki Kopienas iekšējai tirdzniecībai jāidentificē saskaņā ar Kopienas noteikumu prasībām un jāreģistrē tā, lai varētu noteikt sākotnējo vai tranzīta saimniecību, centru vai organizāciju, un ka līdz 1993. gada 1. janvārim minētās identifikācijas un reģistrācijas sistēmas ir jāpaplašina, attiecinot tās arī uz dzīvnieku apriti katras dalībvalsts teritorijā; tā kā 14. pantā Padomes 1991. gada 15. jūlija Direktīvā 91/496/EEK, ar ko paredz principus, kas reglamentē veterināro pārbaužu organizēšanu dzīvniekiem, ko ieved Kopienā no trešām valstīm un ar ko groza Direktīvas 89/662/EEK, 90/425/EEK un 90/675/EEK ( 4 ), ir paredzēts, ka šādu dzīvnieku identifikācija un reģistrācija, kas paredzēta Direktīvas 90/425/EEK 3. panta 1. punkta c) apakšpunktā, jāveic pēc minēto pārbaužu izdarīšanas, izņemot nokaušanai paredzētus dzīvniekus un reģistrētus zirgu dzimtas dzīvniekus; tā kā dažu Kopienas atbalsta shēmu lauksaimniecības jomā pārvaldība prasa dažu lauksaimniecības dzīvnieku tipu individuālu identifikāciju; tā kā tādēļ identifikācijas un reģistrācijas sistēmām jābūt piemērotām šādu pasākumu piemērošanai un kontrolei; tā kā, lai pareizi piemērotu šo direktīvu, jānodrošina ātra un efektīva informācijas apmaiņa starp dalībvalstīm; tā kā Kopienas noteikumi paredzēti Padomes 1981. gada 19. maija Regulā (EEK) Nr. 1468/81 par dalībvalstu pārvaldes iestāžu savstarpēju palīdzību un sadarbību starp tām un Komisiju, lai nodrošinātu muitas vai lauksaimniecības tiesību aktu pareizu piemērošanu ( 5 ), un Padomes 1989. gada 21. novembra Direktīvā 89/608/EEK par dalībvalstu pārvaldes iestāžu savstarpēju palīdzību un sadarbību starp tām un Komisiju, lai nodrošinātu pareizu tiesību aktu piemērošanu veterinārijas un zootehnikas jautājumos ( 6 ); tā kā dzīvnieku turētājiem savās saimniecībās jāveic dzīvnieku uzskaite, pastāvīgi atjauninot reģistru; tā kā personām, kas iesaistītas dzīvnieku tirdzniecībā, jāveic savu darījumu uzskaite; tā kā minētajiem reģistriem pēc pieprasījuma vajadzētu būt pieejamiem kompetentajai iestādei; tā kā, lai spētu ātri un precīzi sekot dzīvnieku pārvietošanai, dzīvniekus jāspēj identificēt; tā kā marķējuma forma un saturs attiecībā uz liellopiem jānosaka Kopienas līmenī; tā kā attiecībā uz cūkām, aitām un kazām lēmums par marķējuma veidu būtu jāpieņem kaut kad vēlāk, un līdz tāda lēmuma pieņemšanai būtu jāsaglabā valstīs pieņemtās identifikācijas sistēmas attiecībā uz pārvietošanu tikai pa valsts iekšējo tirgu; tā kā gadījumos, kad dzīvniekus pārvieto no saimniecības tieši uz kautuvi, būtu jāparedz iespēja neievērot prasības attiecībā uz marķējumu; tā kā šie dzīvnieki tomēr jāidentificē, lai būtu iespējams fiksēt to izcelsmes saimniecību; tā kā būtu jāparedz iespēja atcelt to audzētāju reģistrāciju, kas dzīvniekus audzē personīgiem mērķiem, un lai ņemtu vērā dažus īpašus gadījumus, - uzskaites veikšanas kārtību; tā kā dzīvniekiem, kuru marķējums ir kļuvis nesalasāms vai ir pazaudēts, jāpiestiprina jauns marķējums, kas ļauj noteikt saikni ar iepriekšējo marķējumu; tā kā šī direktīva nedrīkst ietekmēt īpašās prasības, kas ietvertas Komisijas 1989. gada 13. februāra Direktīvā 89/153/EEK attiecībā uz paraugu, kas paņemti atlikumu pārbaudei, atbilstību dzīvniekiem un to izcelsmes saimniecībām ( 7 ), vai jebkurus attiecīgos piemērošanas noteikumus, kas noteikti saskaņā ar Direktīvu 91/496/EEK; tā kā jāparedz kārtība, kādā pārvaldības komiteja paredz visus šīs direktīvas izpildei vajadzīgos noteikumus, IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.







1. pants

Šajā direktīvā ir paredzētas obligātās prasības dzīvnieku identificēšanai un reģistrēšanai, neierobežojot sīkāk izstrādātus Kopienas noteikumus, ko var noteikt ar mērķi apkarot vai ierobežot slimības.

To piemēro, neierobežojot Lēmumu 89/153/EEK un izpildes noteikumus, kas izklāstīti saskaņā ar Direktīvu 91/496/EEK, kā arī ņemot vērā 5. pantu Padomes 1992. gada 27. novembra Regulā (EEK) Nr. 3508/92, ar ko izveido integrētas administrācijas un kontroles sistēmas attiecībā uz dažām Kopienas atbalsta shēmām ( 8 ).

2. pants

Šajā direktīvā:

▼M1

a) dzīvnieks ir jebkurš Direktīvā 64/432/EEK ( 9 ) minēto sugu dzīvnieks, izņemot liellopus;

▼B

b) saimniecība ir jebkurš uzņēmums, konstrukcija vai, ja runā par saimniecībām brīvā dabā, jebkura vieta, kur dzīvniekus tur, audzē vai pārdod;

c) turētājs ir jebkura fiziska vai juridiska persona, kas atbild par dzīvniekiem, kaut arī tikai uz laiku;

d) kompetenta iestāde ir dalībvalsts centrālā iestāde, kuras kompetencē ir veikt veterinārās pārbaudes, vai jebkura iestāde, kam tā deleģējusi minētās tiesības, lai izpildītu šo direktīvu;

e) tirdzniecība ir tirdzniecība atbilstīgi Direktīvas 90/425/EEK 2. pantā dotajai definīcijai.

3. pants

1. Dalībvalstis nodrošina, ka:

a) kompetentās iestādes rīcībā ir ar jaunākajiem datiem papildināti visu to saimniecību saraksti, kas atrodas tās teritorijā un kur audzē dzīvniekus, uz kuriem attiecas šī direktīva, precizējot audzēto dzīvnieku sugu un pašus audzētājus, tādas saimniecības paliek minētajā sarakstā vismaz trīs gadus pēc brīža, kad saimniecībā vairs nav dzīvnieku. Minētajā sarakstā iekļauj arī marķējumu vai marķējumus, kas dod iespēju identificēt saimniecību saskaņā ar 5. panta 2. punkta a) apakšpunktu un c) apakšpunkta otro daļu, 3. punkta pirmo daļu, kā arī 8. pantu;

b) Komisija, kompetentā iestāde un jebkura iestāde, kas atbild par Regulas (EEK) Nr. 3508/92 piemērošanas uzraudzību, var piekļūt visai informācijai, kas iegūta saskaņā ar šo direktīvu.

2. ►M1 Saskaņā ar Direktīvas 90/425/EEK 18. pantā noteikto procedūru dalībvalstis var atļaut izslēgt no 1. punkta a) apakšpunkta saraksta fiziskas personas, kuras audzē vienu cūku pašu vajadzībām vai lietošanai pārtikā, vai, ņemot vērā konkrētus apstākļus, ja minētajam dzīvniekam pirms jebkuras pārvietošanas ir veiktas šajā direktīvā noteiktās pārbaudes. ◄

4. pants

1. Dalībvalstis nodrošina, ka:

a) visi tādu ►M1 ————— ◄ cūku audzētāji, kas uzskaitīti Direktīvā 64/432/EEK un ietverti sarakstā, kas paredzēts 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā, ved reģistru, kurā norādīts saimniecībā esošo dzīvnieku skaits. Reģistrā ietver arī atjauninātus datus ►M1 par visiem pārvietošanas gadījumiem ◄ (dzīvnieku skaitu, uz ko attiecas katra ievešanas un izvešanas darbība), vismaz veicot kopēju pārvietošanu, pēc vajadzības norādot dzīvnieku izcelsmi vai galamērķi un šādas pārvietošanas datumu. Identifikācijas marķējumu, ko lieto saskaņā ar 5. un 8. pantu, norāda visos gadījumos. Attiecībā uz tīršķirnes cūkām un hibrīdcūkām, kas saskaņā ar Direktīvu 88/661/EEK ( 10 )ierakstītas ciltsgrāmatā, atbilstīgi Direktīvas 90/425/EEK 18. pantā minētajai kārtībai var atzīt alternatīvu reģistrācijas sistēmu, kuras pamatā ir individuāla identificēšana, kas dod iespēju identificēt dzīvniekus, ja vien tā piedāvā garantijas, kas līdzvērtīgas reģistra piedāvātajām.

▼M1 —————

▼B

2. Tomēr saskaņā ar kārtību, kas noteikta Direktīvas 90/425/EEK 18. pantā, vienkāršotu reģistrācijas kārtību izveido līdz 1993. gada 1. janvārim attiecībā uz bifeļiem un līdz 1994. gada 1. oktobrim attiecībā uz aitām un kazām vasaras ganībās, kā arī attiecībā uz visiem minētajiem dzīvniekiem, ko tur kopīgās ganībās vai audzē reģionos, kas ir ģeogrāfiski izolēti.

3. Dalībvalstis nodrošina arī, ka:

a) katrs dzīvnieku audzētājs pēc pieprasījuma sniedz kompetentajai iestādei visu informāciju par to dzīvnieku izcelsmi, identifikāciju un, vajadzības gadījumā, galamērķi, kas bijuši viņa īpašumā un ko viņš audzējis, pārvadājis, pārdevis vai nokāvis;

b) ►M1 visi to dzīvnieku audzētāji, kuri jāved uz tirgu vai savākšanas centru vai no tirgus vai savākšanas centra, tirgū vai savākšanas centrā tirgus dalībniekam, kurš ir dzīvnieku pagaidu audzētājs, iesniedz dokumentu ar sīkām ziņām par dzīvniekiem. ◄ Minētais operators var izmantot dokumentus, kas iegūti saskaņā ar pirmo daļu, lai izpildītu pienākumus, kas noteikti 1. punkta a) apakšpunkta trešajā daļā;

c) reģistri un informācija ir pieejama saimniecībā un pēc pieprasījuma kompetentajai iestādei minimālo laikposmu, ko nosaka kompetentā iestāde, bet ne mazāk kā trīs gadus.

5. pants

1. Dalībvalstis nodrošina, ka tiek ievēroti šādi vispārīgi principi:

a) identifikācijas marķējums jāpiestiprina pirms dzīvniekus izved no saimniecības, kurā tie dzimuši;

b) nevienu marķējumu nedrīkst noņemt vai aizstāt bez kompetentās iestādes atļaujas. Ja marķējums kļūst nesalasāms vai to pazaudē, piestiprina jaunu marķējumu saskaņā ar šo pantu;

c) audzētājs katru jaunu marķējumu reģistrē reģistrā, kas minēts 4. pantā, lai izveidotu saikni ar iepriekšējo zīmi, kas bija piestiprināta dzīvniekam;

d) krotāliju, kas paredzēta 2. punkta a) apakšpunktā, apstiprina kompetentā iestāde, un tā ir noturīga pret ārējā vides ietekmi un viegli salasāma visā dzīvnieka dzīves laikā. To nevar izmantot atkārtoti. Tā ir tāda, lai atrodoties uz dzīvnieka, neietekmētu tā labsajūtu.

▼M1 —————

▼B

3. Dzīvnieki, ►M1 ————— ◄ , pēc iespējas drīzāk un noteikti pirms izvešanas no saimniecības jāiezīmē ar krotāliju vai tetovējumu, kas dod iespēju noteikt saimniecību, no kuras tie atvesti, un norāda uz jebkuru pavaddokumentu, kurā jābūt minētai šādai krotālijai vai tetovējumam, kā arī uz sarakstu, kas minēts 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā.

▼M1

Līdz šīs direktīvas 10. pantā paredzētā lēmuma pieņemšanai un atkāpjoties no Direktīvas 90/425/EEK 3. panta 1. punkta c) apakšpunkta, dalībvalstis var piemērot savas valsts sistēmas visiem dzīvnieku pārvietojumiem to teritorijās. Šādām sistēmām jānodrošina iespēja identificēt saimniecību, no kuras ir dzīvnieki, un saimniecību, kurā tie dzimuši. Dalībvalstis paziņo Komisijai par sistēmām, kuras tās gatavojas ieviest šim mērķim, attiecībā uz cūkām — sākot no 1993. gada 1. jūlija. Saskaņā ar Direktīvas 90/425/EEK 18. pantā noteikto procedūru dalībvalstij var lūgt izdarīt grozījumus sistēmā, ja tā neatbilst iepriekš minētajām prasībām.

▼B

Dzīvniekiem ar pagaidu marķējumu, kas ļauj identificēt sūtījumu, visā to pārvadāšanas laikā jābūt pievienotam dokumentam, kas ļauj noteikt to izcelsmi, īpašnieku, nosūtīšanas vietu un galamērķi.

▼M1 —————

▼B

6. pants

1. Ja galamērķa dalībvalsts kompetentā iestāde nolemj nepaturēt identifikācijas marķējumu, kas dzīvniekam piešķirts izcelsmes saimniecībā, tad visus izdevumus, kas saistīti ar marķējuma nomaiņu, apmaksā minētā iestāde. Ja marķējumu šādi nomaina, tad fiksē saikni starp identifikāciju, ko piešķīrusi nosūtīšanas dalībvalsts kompetentā iestāde, un jauno identifikāciju, ko piešķīrusi galamērķa dalībvalsts kompetentā iestāde; minēto saikni ieraksta reģistrā, kas paredzēts 4. pantā.

Pirmajā daļā minēto iespēju nevar izmantot attiecībā uz nokaušanai paredzētiem dzīvniekiem, ko importē saskaņā ar 8. pantu, ja tiem nav jauna marķējuma saskaņā ar 5. pantu.

2. Ja dzīvnieki ir pārdoti, tad galamērķa dalībvalsts kompetentā iestāde Direktīvas 90/425/EEK 5. panta mērķiem var izmantot Direktīvas 89/608/EEK 4. pantu, lai iegūtu informāciju par dzīvniekiem, to izcelsmes ganāmpulku un jebkuru pārvietošanu.

7. pants

Dalībvalstis nodrošina, ka visa informācija, kas attiecas uz tādu dzīvnieku pārvietošanu, kam nav pievienots veterinārijas vai zootehnikas tiesību aktos prasītais sertifikāts vai dokuments, pēc pieprasījuma minimālo laikposmu, ko paredz kompetentā iestāde, būtu pēdējai pieejama.

8. pants

Visus dzīvniekus, ko importē no kādas trešās valsts un kam veiktas Direktīvā 91/496/EEK paredzētās pārbaudes, un kas paliek Kopienas teritorijā, trīsdesmit dienās pēc minēto pārbaužu veikšanas un jebkurā gadījumā pirms to pārvietošanas identificē ar 5. pantam atbilstīgu marķējumu, ja vien galamērķa saimniecība nav kautuve, kas atrodas tās kompetentās iestādes teritorijā, kas atbild par veterinārajām pārbaudēm, un dzīvnieks netiek faktiski nokauts minētajā 30 dienu laikposmā.

Konstatē saikni starp trešās valsts noteikto identifikāciju un identifikāciju, ko piešķīrusi galamērķa dalībvalsts. Minēto saikni ieraksta reģistrā, kas minēts 4. pantā.

9. pants

Dalībvalstis paredz vajadzīgos administratīvos un/vai soda pasākumus, lai sodītu par jebkuru Kopienas veterināro tiesību aktu pārkāpumu, ja tiek konstatēts, ka iezīmēšana, identificēšana vai uzskaites veikšana, kas minēta 4. pantā, nav veikta saskaņā ar šīs direktīvas prasībām.

10. pants

Ne vēlāk kā 1996. gada 31. decembrī, pieņemot lēmumu, kas pamatojas uz Komisijas ziņojumu, kam pievienoti priekšlikumi, par ko tā lems ar kvalificētu balsu vairākumu, Padome, ņemot vērā gūto pieredzi, pārskata šīs direktīvas noteikumus, lai noteiktu saskaņotu Kopienas identifikācijas un reģistrācijas sistēmu, un lemj par iespēju ieviest elektroniskās identifikācijas režīmu, ņemot vērā progresu, ko šajā jomā sasniegusi Starptautiskā standartizācijas organizācija (ISO).

11. pants

1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvi un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības:

▼M1 —————

▼B

— līdz 1994. gada 1. janvārim attiecībā uz cūku dzimtas dzīvniekiem,

▼M1 —————

▼A1

— Somijai un Norvēģijai līdz 1996. gada 1. janvārim attiecībā uz prasībām, ko izvirza liellopiem, cūkām, aitām un kazām. Komisija vajadzības gadījumā pārejas laikposmā pieņem atbilstīgus pasākumus saskaņā ar Padomes Direktīvas 90/425/EEK 18. pantā paredzēto procedūru.

▼B

Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.

Kad dalībvalstis pieņem minētos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka veidu, kā izdarīt šādas atsauces.

2. Dalībvalstis dara zināmus Komisijai tos savu tiesību aktu galvenos noteikumus, ko tās pieņem jomā, uz kuru attiecas šī direktīva.

3. Termiņa noteikšana šīs direktīvas transponēšanai valsts tiesību aktos līdz 1994. gada 1. janvārim un 1995. gada 1. janvārim neierobežo Direktīvā 90/425/EEK paredzēto veterinārās pārbaudes atcelšanu uz robežām.

12. pants

Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.