2007D0589 — LV — 21.09.2011 — 003.001

Šis dokuments ir izveidots vienīgi dokumentācijas nolūkos, un iestādes neuzņemas nekādu atbildību par tā saturu

►B KOMISIJAS LĒMUMS (2007. gada 18. jūlijs), ar ko nosaka pamatnostādnes siltumnīcefekta gāzu emisiju monitoringam un ziņošanai par tām saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/87/EK (izziņots ar dokumenta numuru C(2007) 3416) (Dokuments attiecas uz EEZ) (2007/589/EK) (OV L 229, 31.8.2007, p.1)

Grozīta ar:









▼B

KOMISIJAS LĒMUMS

(2007. gada 18. jūlijs),

ar ko nosaka pamatnostādnes siltumnīcefekta gāzu emisiju monitoringam un ziņošanai par tām saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/87/EK

(izziņots ar dokumenta numuru C(2007) 3416)

(Dokuments attiecas uz EEZ)

(2007/589/EK)







EIROPAS KOPIENU KOMISIJA, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, ņemot vērā Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 13. oktobra Direktīvu 2003/87/EK, ar kuru nosaka sistēmu siltumnīcas efektu izraisošo gāzu emisijas kvotu tirdzniecībai Kopienā un groza Padomes Direktīvu 96/61/EK ( 1 ), un jo īpaši tās 14. panta 1. punktu, tā kā: (1) Pilnīgs, viendabīgs, caurskatāms un precīzs siltumnīcefektu izraisošo gāzu emisiju monitorings un ziņošana par tām saskaņā ar šīm pamatnostādnēm ir būtisks nosacījums ar Direktīvas 2003/87/EK noteiktās siltumnīcefekta radīto gāzu emisijas kvotu tirdzniecības sistēmas darbībai. (2) Siltumnīcefektu izraisošo gāzu emisiju kvotu tirdzniecības sistēmā 2005. gada atbilstības novērtēšanas cikla laikā operatori, verificētāji un dalībvalstu kompetentās iestādes ir apkopojušas pirmo pieredzi par monitoringu, pārbaudīšanu un ziņošanu atbilstīgi Komisijas 2004. gada 29. janvāra Lēmumam 2004/156/EK, ar ko nosaka pamatnostādnes siltumnīcefekta gāzu emisiju monitoringam un ziņošanai par tām saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2003/87/EK ( 2 ). (3) Pēc Lēmuma 2004/156/EK pārskatīšanas bija acīmredzams, ka minētajā lēmumā noteiktajās pamatnostādnēs ir vajadzīgas vairākas izmaiņas, lai tās padarītu skaidrākas un ekonomiski pamatotākas. Ievērojamā grozījumu skaita dēļ Lēmumu 2004/156/EK ir lietderīgi aizstāt. (4) Ir lietderīgi veicināt pamatnostādņu piemērošanu objektiem ar vidējām verificētajām paziņotajām emisijām, kas iepriekšējā perioda laikā bija mazākas par 25 000 t fosilas izcelsmes CO2 gadā, kā arī uzlabot tehnisko jautājumu saskaņotību un skaidrību. (5) Attiecīgā gadījumā attiecībā uz siltumnīcefektu izraisošo gāzu monitoringu ir ņemtas vērā pamatnostādnes, kuras noteikusi Klimata pārmaiņu starpvaldību padome (IPCC), Starptautiskā Standartizācijas organizācija (ISO), Pasaules Uzņēmēju padomes par noturīgu attīstību Siltumnīcefektu izraisošo gāzu protokola iniciatīva (WBCSD) un Pasaules Resursu institūts (WRI). (6) Informācijai, ko operatori sniedz atbilstīgi šim lēmumam, ir jāveicina saskaņā ar Direktīvu 2003/87/EK paziņoto emisiju savstarpējā attiecināšana ar emisijām, kas paziņotas Eiropas Piesārņojošo vielu emisiju uzskaites un nodošanas reģistram (EPRTR), kurš izveidots ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. janvāra Regulu (EK) Nr. 166/2006, ar ko izveido Eiropas Piesārņojošo vielu izlaišanas un nodošanas reģistru un groza Padomes Direktīvu 91/689/EEK un 96/61/EK ( 3 ), kā arī ar emisijām, kas paziņotas valstu pārskatos, izmantojot atšķirīgas Klimata pārmaiņu starpvaldību padomes (IPCC) avotu kategorijas. (7) Palielinot monitoringa metodoloģiju vispārējo ekonomisko pamatotību tā, lai nebūtu negatīvas ietekmes uz ziņojamo emisiju datu precizitāti, un palielinot monitoringa sistēmu visaptverošo integritāti, operatoriem un kompetentajām iestādēm visumā būtu jāspēj izpildīt pienākumus atbilstīgi Direktīvai 2003/87/EK ar ievērojami mazākām izmaksām. Tas jo īpaši attiecas uz rūpnīcām, kas izmanto tīras biomasas degvielas, un uz maziem izmešu avotiem. (8) Ziņošanas prasības ir pielīdzinātas prasībām, kas noteiktas 21. pantā Direktīvā 2003/87/EK. (9) Prasības attiecībā uz monitoringa plānu ir precizētas un padarītas stingrākas, lai labāk atspoguļotu tā svarīgumu ziņošanas pareizības un pārbaudīšanas rezultātu ticamības nodrošināšanā. (10) Pastāvīgi jāizmanto 1. tabula, kurā norādītas I pielikumā noteiktās minimālās prasības. Konkrēti ieraksti minētajā tabulā ir pārskatīti, pamatojoties uz dalībvalstu, operatoru un pārbaudītāju savākto informāciju, ņemot vērā noteikumos izdarītās izmaiņas attiecībā uz sadedzināšanas emisijām, veicot darbības, kas uzskaitītas I pielikumā Direktīvā 2003/87/EK, un ņemot vērā konkrētās pamatnostādnes par attiecīgajām darbībām, un tagad tiem būtu jāatspoguļo atbilstīgs līdzsvars starp ekonomisko pamatotību un precizitāti. (11) Lai sniegtu alternatīvu emisiju monitoringa variantu ļoti specifiskām vai kompleksām iekārtām, atbrīvojot attiecīgās iekārtas no tādas pieejas piemērošanas, kas pamatota uz līmeņiem, un dodot iespēju izveidot pilnīgi individualizētu monitoringa metodoloģiju, ir izveidota samazinājuma pieeja ar minimālu pieļaujamo nenoteiktību. (12) Noteikumi par nodoto un raksturīgo CO2, kas kā tīra viela, degvielas vai kurināmā veidā tiek ievadīta iekārtās vai tiek izvadīta no iekārtām, uz kurām attiecas Direktīva 2003/87/EK, ir izskaidroti un padarīti stingrāki, lai uzlabotu atbilstību dalībvalstu ziņošanas prasībām atbilstīgi Apvienoto Nāciju Organizācijas Vispārējās konvencijas par klimata pārmaiņām Kioto protokolam. (13) Standarta emisijas koeficientu saraksts ir paplašināts un atjaunināts, izmantojot informāciju no Klimata pārmaiņu starpvaldību padomes 2006. gada pamatnostādnēm, turpmāk tekstā “IPCC pamatnostādnes”. Saraksts ir paplašināts arī ar zemākās siltumspējas standartvērtībām daudziem kurināmā veidiem, pamatojoties uz IPCC pamatnostādnēm. (14) Iedaļa par kontroli un verifikāciju ir pārskatīta un pārstrādāta, lai uzlabotu konceptuālo un valodniecisko atbilstību pamatnostādnēm, ko izveidojusi Eiropas Akreditācijas kooperācija (EA), Eiropas Standartizācijas komiteja (CEN) un ISO. (15) Precizētas prasības attiecībā uz kurināmā un materiālu īpašību noteikšanu, analītisko laboratoriju rezultātu un nepārtrauktas darbības gāzu analizatoru izmantošanu, ņemot vērā to īstenošanas pieredzi dalībvalstīs pirmajā tirdzniecības periodā. Ir noteiktas arī papildu prasības par paraugu ņemšanas metodēm un biežumu. (16) Lai uzlabotu ekonomisko pamatotību iekārtām ar fosilā CO2 gada emisijām, kas mazākas par 25 000 t, ir pievienoti daži atbrīvojumi no īpašajām prasībām, ko piemēro iekārtām kopumā. (17) Oksidācijas koeficientu izmantošana degšanas procesiem monitoringa metodoloģijā vairs nav obligāta. Attiecībā uz kvēpus veidojošām iekārtām un gāzu pārstrādes termināļiem ir pievienota masas bilances pieeja. Prasības par nenoteiktībām emisiju noteikšanā no gāzes lāpām ir pazeminātas, lai atspoguļotu attiecīgo iekārtu specifiskos tehniskos apstākļus. (18) Attiecībā uz Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā minētajiem naftas pārstrādes uzņēmumiem masas bilances pieejai nav jābūt daļai no darbībai specifiskām pamatnostādnēm to problēmu dēļ, par kurām ir paziņots pirmās ziņošanas perioda laikā attiecībā uz sasniedzamo pareizību. Pamatnostādnes par katalītiskā krekinga katalizatoru un citu katalizatoru reģenerāciju un par koksēšanas iekārtām ir pārstrādātas, lai atspoguļotu attiecīgo iekārtu īpašos tehniskos apstākļus. (19) Masas bilances pieejas piemērošanas noteikumi un robežlielumi ir padarīti stingrāki koksēšanas, aglomerācijas, kā arī čuguna un tērauda ražošanas iekārtām. Pievienoti emisijas koeficienti no IPCC pamatnostādnēm. (20) Terminoloģija un metodoloģijas cementa klinkera ražošanas iekārtām un kaļķu ražošanas iekārtām ir saskaņotas ar ražošanas praksi nozarēs, uz kurām attiecas šis lēmums. Darbības datu, emisijas koeficienta un pārrēķināšanas koeficienta izmantošana ir padarīta atbilstoša citām darbībām, uz kurām attiecas Direktīva 2003/87/EK. (21) Stikla rūpniecības iekārtām IX pielikumā ir paredzēti papildu emisijas koeficienti. (22) Samazinātas prasības par nenoteiktībām attiecībā uz izejmateriālu apdedzināšanas iekārtu emisijām keramikas rūpniecībā, lai labāk atspoguļotu situācijas, kurās mālu izcelsme ir tieši no karjeriem. Pilnībā uz izlaidi pamatotā metode turpmāk nav jāizmanto tās ierobežotās pielietojamības dēļ, kas novērota pirmā ziņošanas cikla laikā. (23) Lai veicinātu konsekventu ar mērījumiem pamatotu monitoringa pieeju izmantošanu, kas atbilst 14. un 24. pantam un IV pielikumam Direktīvā 2003/87/EK, jāpievieno īpašas pamatnostādnes par siltumnīcefektu izraisošo gāzu emisiju noteikšanu, izmantojot emisiju nepārtrauktās mērīšanas sistēmas. (24) Šajā lēmumā nav paredzēta darbību atzīšana attiecībā uz oglekļa uztveršanu un glabāšanu, kura jāveic ar Direktīvas 2003/87/EK attiecīgu grozījumu, vai šo darbību iekļaušanu saskaņā ar minētās direktīvas 24. pantu. (25) Šā lēmuma pielikumos esošajās pamatnostādnēs norādīti pārskatīti sīki izstrādāti kritēriji siltumnīcefektu izraisošo gāzu emisiju monitoringam un ziņošanai par emisijām, kas radušās Direktīvas 2003/87/EK par siltumnīcefektu izraisošajām gāzēm I pielikumā uzskaitīto darbību rezultātā. Kritēriji ir precizēti attiecībā uz norādītajām darbībām, pamatojoties uz minētās direktīvas IV pielikumā norādītajiem monitoringa un ziņošanas principiem, kas piemērojami no 2008. gada 1. janvāra. (26) Direktīvas 2003/87/EK 15. pantā prasīts, lai dalībvalstis nodrošina operatoru iesniegto ziņojumu pārbaudi saskaņā ar minētās direktīvas V pielikumā norādītajiem kritērijiem. (27) Šajā lēmumā noteikto pamatnostādņu turpmāku pārskatīšanu ir paredzēts izdarīt divu gadu laikā pēc tās piemērošanas datuma. (28) Šajā lēmumā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar tās Komitejas atzinumu, kas izveidota ar Lēmuma 93/389/EEK ( 4 ) 8. pantu, tā kā: IR PIEŅĒMUSI ŠO LĒMUMU.







▼M4

1. pants

Pamatnostādnes par siltumnīcefekta gāzu emisiju monitoringu un ziņošanu par tādām siltumnīcefekta gāzu emisijām, kas rodas no darbībām, kas minētas Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā, un darbībām, kuras iekļautas saskaņā ar minētās direktīvas 24. panta 1. punktu, ir noteiktas šā lēmuma I līdz XIV un XVI līdz XXIV pielikumā.

Pamatnostādnes par tonnkilometru datu monitoringu un ziņošanu attiecībā uz aviācijas darbībām, lai veiktu piemērošanu saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 3.e vai 3.f pantu, ir noteiktas XV pielikumā. Šīs pamatnostādnes pamatojas uz minētās direktīvas IV pielikumā noteiktajiem principiem.

▼B

2. pants

Lēmums 2004/156/EK zaudē spēku 3. pantā minētajā datumā.

3. pants

Šo lēmumu piemēro no 2008. gada 1. janvāra.

4. pants

Šis lēmums ir adresēts dalībvalstīm.









PIELIKUMU RĀDĪTĀJS

I pielikums. Vispārīgi norādījumi ▼M4 II pielikums. Pamatnostādnes par dedzināšanas emisijām, ko rada Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā minētās darbības, kas veiktas iekārtās ▼B III pielikums. Pamatnostādnes par I pielikumā Direktīvā 2003/87/EK minētajiem naftas pārstrādes uzņēmumiem specifiskām darbībām ▼M4 IV pielikums. Pamatnostādnes par Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā minētajām koksa ražošanai specifiskām darbībām V pielikums. Pamatnostādnes par Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā minētajām metāla rūdu apdedzināšanai un aglomerācijai specifiskām darbībām VI pielikums. Pamatnostādnes par Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā minētajām čuguna un tērauda ražošanai, kā arī nepārtrauktajai liešanai specifiskām darbībām VII pielikums. Pamatnostādnes par Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā minētajām cementa klinkera ražošanai specifiskām darbībām VIII pielikums. Pamatnostādnes par Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā minētajām kaļķu ražošanai un dolomīta vai magnezīta apdedzināšanai specifiskām darbībām IX pielikums. Pamatnostādnes par Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā minētajām stikla vai minerālvates izolācijas materiālu ražošanai specifiskām darbībām X pielikums. Pamatnostādnes par Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā minētajām keramikas izstrādājumu ražošanai specifiskām darbībām XI pielikums. Pamatnostādnes par Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā minētajām celulozes un papīra ražošanai specifiskām darbībām XII pielikums. Pamatnostādnes par siltumnīcefekta gāzu emisiju vai to pārvietoto daudzumu noteikšanu, izmantojot nepārtrauktu mērījumu sistēmas ▼M1 XIII pielikums. Pamatnostādnes par slāpekļa monoksīda (N2O) emisiju noteikšanu, kas rodas slāpekļskābes, adipīnskābes, kaprolaktāma, glioksāla un glioksālskābes ražošanai specifiskās darbībās ▼M2 XIV pielikums. Pamatnostādnes par Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā uzskaitītajām aviācijas darbībām specifisko emisiju noteikšanu XV pielikums. Pamatnostādnes par aviācijas darbībām specifisko tonnkilometru datu noteikšanu, lai iesniegtu pieteikumus atbilstīgi Direktīvas 2003/87/EK 3.e vai 3.f punktam ▼M3 XVI pielikums. Pamatnostādnes par siltumnīcefekta gāzu emisiju noteikšanu no CO2 uztveršanai specifiskām darbībām, lai tās transportētu ģeoloģiskai uzglabāšanai uzglabāšanas vietās, kas atļautas saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/31/EK ( 5 ) XVII pielikums. Pamatnostādnes par siltumnīcefekta gāzu emisiju noteikšanu no CO2 cauruļvadu transportam specifiskām darbībām, lai CO2 transportētu ģeoloģiskai uzglabāšanai uzglabāšanas vietās, kas atļautas saskaņā ar Direktīvu 2009/31/EK XVIII pielikums. Pamatnostādnes par CO2 ģeoloģiskai uzglabāšanai specifiskām darbībām uzglabāšanas vietās, kas atļautas saskaņā ar Direktīvu 2009/31/EK ▼M4 XIX pielikums. Pamatnostādnes par Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā minētajām nātrija karbonāta un nātrija bikarbonāta ražošanai specifiskām darbībām XX pielikums. Pamatnostādnes par Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā minētajām amonjaka ražošanai specifiskām darbībām XXI pielikums. Pamatnostādnes par Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā minētajām ūdeņraža un sintēzes gāzes ražošanai specifiskām darbībām XXII pielikums. Pamatnostādnes par Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā minētajām organisko ķīmisko vielu lielapjoma ražošanai specifiskām darbībām XXIII pielikums. Pamatnostādnes par Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā minētajām melno un krāsaino metālu ražošanai vai pārstrādei specifiskām darbībām XXIV pielikums. Pamatnostādnes par Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā minētajām primārā alumīnija ražošanai vai pārstrādei specifiskām darbībām ▼B









I PIELIKUMS

VISPĀRĪGI NORĀDĪJUMI

SATURS 1. Ievads 2. Definīcijas 3. Monitoringa un ziņošanas principi 4. Siltumnīcefektu izraisošo gāzu monitorings 4.1. Robežas 4.2. Uz aprēķiniem un mērījumiem pamatotas metodoloģijas 4.3. Monitoringa plāns 5. Uz aprēķiniem pamatotas metodoloģijas CO2 emisijām 5.1. Aprēķinu formulas 5.2. Līmeņu pieejas 5.3. Samazinājuma pieejas attiecībā uz stacionārām iekārtām 5.4. Stacionāro iekārtu darbības dati 5.5. Emisijas koeficienti 5.6. Oksidācijas un pārrēķināšanas koeficienti 5.7. Pārvietotais CO2 6. Uz mērījumiem balstītas metodes, ko piemēro stacionārām iekārtām 6.1. Vispārīgi norādījumi 6.2. Uz mērījumiem pamatotu metodoloģiju līmeņi 6.3. Papildu procedūras un prasības 7. Nenoteiktības noteikšana 7.1. Aprēķini 7.2. Mērījumi 8. Ziņošana 9. Informācijas glabāšana 10. Kontrole un verifikācija 10.1. Datu vākšana un apstrāde 10.2. Kontroles sistēma 10.3. Kontroles darbības 10.3.1. Procedūras un atbildība 10.3.2. Kvalitātes nodrošināšana 10.3.3. Datu pārbaude un validācija 10.3.4. Ārējā avota procesi 10.3.5. Korekcijas un koriģējošā darbība 10.3.6. Pieraksti un dokumentācija 10.4. Verifikācija 10.4.1. Vispārīgi principi 10.4.2. Verifikācijas metodoloģija 11. Emisijas koeficienti 12. CO2 neitrāla biomasa 13. Darbībai specifisku datu un koeficientu noteikšana 13.1. Zemākās siltumspējas un emisijas koeficientu noteikšana kurināmajam 13.2. Darbībai specifisko oksidācijas koeficientu noteikšana 13.3. Procesa emisijas koeficientu, pārrēķināšanas koeficientu un sastāva datu noteikšana 13.4. Biomasas daļas noteikšana 13.5. Prasības par kurināmā un materiālu īpašību noteikšanu un par emisiju nepārtrauktiem mērījumiem 13.5.1. Akreditētu laboratoriju izmantošana 13.5.2. Neakreditētu laboratoriju izmantošana 13.5.3. Nepārtrauktas darbības gāzu analizatori un gāzes hromatogrāfi 13.6. Paraugu ņemšanas metodes un analīžu periodiskums 14. Ziņošanas forma 14.1. Iekārtas identifikācija 14.2. Darbību pārskats 14.3. Dedzināšanas emisijas (aprēķins) 14.4. Procesa emisijas (aprēķins) 14.5. Masas bilances pieeja 14.6. Mērījumu pieeja 14.7. Pārskats par N2O emisijām no slāpekļskābes, adipīnskābes, kaprolaktāma, glioksāla un glioksālskābes ražošanas iekārtām 14.8. Ziņošana Par Primārā Alumīnija Ražošanas Pfc Emisijām 15. Ziņošanas kategorijas 15.1. IPCC ziņošanas forma 15.2. Avota kategorijas kods 16. Prasības par iekārtām ar nelielām emisijām

1. IEVADS

Šajā pielikumā ir noteiktas vispārīgas pamatnostādnes par siltumnīcefektu izraisošo gāzu, kas radušās no I pielikumā Direktīvā 2003/87/EK uzskaitītajām darbībām, emisiju monitoringu un ziņošanu. Papildu pamatnostādnes par emisijām attiecībā uz specifiskām darbībām ir norādītas ►M4 II līdz XI un XIII līdz XXIV pielikumā ◄ .

2. DEFINĪCIJAS

▼M2

Šajā un ►M4 II līdz XXIV pielikumā ◄ lieto Direktīvā 2003/87/EK noteiktās definīcijas. Tomēr šajā pielikumā “operators” ir operators, kā tas paredzēts Direktīvas 2003/87/EK 3. panta f) punktā, un gaisa kuģa ekspluatants, kā tas paredzēts minētā panta o) punktā.

▼B

1) Papildus izmanto šādas pamatdefinīcijas: a) “darbības” ir I pielikumā Direktīvā 2003/87/EK uzskaitītās darbības; b) “kompetentā iestāde” ir kompetentā iestāde vai iestādes, kas norādīta saskaņā ar 18. pantu Direktīvā 2003/87/EK; ▼M2 c) “emisijas avots”ir atsevišķi identificējama iekārtas daļa (vieta vai process), kas rada attiecīgās siltumnīcefektu izraisošās gāzes emisijas, vai aviācijas darbībās tas ir konkrēts gaisa kuģis; ▼B d) “materiāla plūsma” ir konkrēts kurināmā, izejmateriāla vai produkta veids, kas izraisa attiecīgo siltumnīcefekta gāzu emisiju vienā vai vairākos emisijas avotos saistībā ar tā patēriņu vai ražošanu; ▼M2 e) “monitoringa metodika” ir pieeju kopums, ko operators vai gaisa kuģa ekspluatants izmanto konkrētās iekārtas vai aviācijas darbības emisiju noteikšanai; ▼B f) “monitoringa plāns” ir sīki izstrādāta, pilnīga un caurskatāma konkrētās ►M2 iekārtas vai gaisa kuģa ekspluatanta ◄ monitoringa metodoloģijas dokumentācija, iekļaujot datu apkopošanas un datu apstrādes darbības un to ticamības kontroles sistēmu; ▼M2 g) “līmenis”ir specifisks darbības datu, emisijas koeficientu, gada emisijas, gadā vidējās stundas emisijas un oksidācijas vai pārrēķināšanas koeficientu noteikšanas metodes elements, kā arī komerckravas aprēķināšanas metodes elements; ▼B h) “gada” attiecas uz laika posmu, kas ietver kalendāra gadu no 1. janvāra līdz 31. decembrim; ▼M2 i) “ziņošanas periods” ir viens kalendāra gads, kurā jāveic emisiju vai tonnkilometru datu monitorings un jāziņo par tiem; ▼B j) “tirdzniecības periods” ir emisiju tirdzniecības shēmas vairāku gadu posms (piemēram, 2005.–2007. vai 2008.–2012. g.), par kuru dalībvalsts izdod kvotu sadales valsts plānu saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 11. panta 1. un 2. punktu ►M2 aviācijas darbībās tirdzniecības periods ir minētās direktīvas 3.c panta 1. un 2. punktā paredzētais periods; ◄

2) attiecībā uz emisijām, kurināmo un materiāliem izmanto šādas definīcijas: a) “dedzināšanas emisijas” ir siltumnīcefektu izraisošu gāzu emisijas, kas rodas, notiekot kurināmā eksotermiskai reakcijai ar skābekli; b) “procesa emisijas” ir siltumnīcefektu izraisošu gāzu emisijas, izņemot dedzināšanas emisijas, kas notiek apzināti vadītu vai patvaļīgi notiekošu reakciju dēļ starp vielām vai tām pārveidojoties, tostarp metālu rūdu ķīmiskajā vai elektroķīmiskajā reducēšanā, vielu termiskās sadalīšanās procesos un vielu ieguvē izmantošanai par produktiem vai izejvielām; c) “raksturīgais CO2” ir CO2, kas ietilpst kurināmā sastāvā; d) “konservatīvs” nozīmē, ka pieņēmumu kopums ir definēts tā, lai nodrošinātu, ka gada emisiju aprēķinu rezultāti nav pazemināti; e) “partija” ir kurināmā vai materiāla daudzums, ko raksturo ar vienu reprezentatīvu paraugu un ko pārvieto kā vienu kravas sūtījumu vai nepārtraukti konkrētā laika posmā; f) “komerciāli tirgots kurināmais” ir noteikta sastāva kurināmais, ko regulāri brīvi pērk un pārdod, ja konkrētās partijas tirdzniecība notiek starp ekonomiski neatkarīgām pusēm, tostarp visi komerciālie standarta kurināmā veidi, dabasgāze, vieglā un smagā degvieleļļa, akmeņogles, naftas kokss; g) “komerciāli tirgoti materiāli” ir konkrēta sastāva materiāli, ko regulāri brīvi pērk un pārdod, ja konkrētās partijas tirdzniecība notiek starp ekonomiski neatkarīgām pusēm; ▼M2 h) “komerciālā standartdegviela” ir tādas degvielas kā gāzeļļa, vieglā degvieleļļa, benzīns, lampu eļļa, petroleja, etāns, propāns, butāns, petrolejas tipa reaktīvo dzinēju degviela (Jet A1 vai Jet A), benzīna tipa reaktīvo dzinēju degviela (Jet B) un aviācijas benzīns (AvGas), kuru faktiskā siltumspēja no tām tipiskajām vērtībām atšķiras ne vairāk kā par ± 1 % ar 95 % ticamību; ▼B

3) attiecībā uz mērījumiem izmanto šādas definīcijas: a) “pareizība” ir mērījuma rezultāta sakritība ar attiecīgā lieluma patieso vērtību (vai pieņemto vērtību, kas empīriski noteikta, izmantojot starptautiski atzītus izsekojamus kalibrēšanas materiālus un standartmetodes), ņemot vērā nejaušos un sistemātiskos faktorus; b) “nenoteiktība” ir parametrs, kas saistīts ar daudzuma noteikšanas rezultātu un kas raksturo vērtību izkliedi, kuru pamatoti varētu attiecināt uz konkrēto lielumu, ņemot vērā sistemātisko un nejaušo faktoru ietekmi, ko izsaka procentos un kas apraksta vidējās vērtības ticamības intervālu ar 95 % varbūtību, ņemot vērā vērtību sadalījuma asimetriju; c) “aritmētiskais vidējais” ir vērtību kopas visu locekļu summa, kas dalīta ar šīs kopas locekļu skaitu; d) “mērījums” ir darbību kopums, kura mērķis ir konkrētā lieluma vērtības noteikšana; e) “mērīšanas instruments” ir ierīce, ko paredzēts izmantot mērījumu veikšanai vienu pašu vai apvienojumā ar papildierīcēm; f) “mērīšanas sistēma” ir visu mērīšanas instrumentu un cita aprīkojuma, piemēram, paraugu ņemšanas un datu apstrādes ierīču, kopums, ko izmanto, lai noteiktu mainīgos lielumus, tādus kā darbības dati, oglekļa saturs, siltumspēja vai CO2 emisijas koeficients; g) “kalibrēšana” ir darbību kopums, ar ko norādītos apstākļos nosaka sakarības starp mērīšanas instrumenta vai mērījumu sistēmas uzrādītajām vērtībām vai vērtībām, ko pārstāv materiāls mērs vai references materiāls, un atbilstošajām lieluma vērtībām, ko realizē ar etalonu; h) “emisijas nepārtraukti mērījumi” ir darbību kopums, kuru mērķis ir noteikt lieluma vērtību ar regulāriem mērījumiem (vairākiem mērījumiem stundā), izmantojot vai nu in-situ mērījumus plūsmā dūmenī, vai plūsmas paraugu ņemšanas procedūras ar dūmenim tuvu esošu mērīšanas instrumentu; tie neiekļauj mērījumu pieejas, kas pamatojas uz individuālu paraugu ņemšanu no dūmeņa; i) “standartapstākļi” ir 273,15 K (t. i., 0 oC) temperatūra un 101 325 Pa spiediens, nosakot normālos kubikmetrus (Nm3); ▼M3 j) “mērījumu punkts” ir emisijas avots, kura emisiju mērījumiem izmanto emisiju nepārtrauktu mērījumu sistēmas (CEMS), vai cauruļvadu sistēmas šķērsgriezums, kuram nosaka CO2 plūsmu, izmantojot emisiju nepārtrauktu mērījumu sistēmas. ▼B

4) attiecībā uz metodoloģijām, kas pamatojas uz aprēķiniem, un metodoloģijām, kas pamatojas uz mērījumiem, CO2 emisijām piemēro šādas definīcijas: a) “pārmērīgas izmaksas” ir izmaksas, ko kompetentā iestāde konstatējusi kā vispārējam ieguvumam neproporcionālas. Attiecībā uz līmeņu izvēli slieksni var definēt kā pielaides, kas atbilst pareizības līmeņa uzlabojumam. Pasākumiem, kas palielina ziņojamo emisijas datu kvalitāti, bet tieši neietekmē pareizību, pārmērīgas izmaksas var atbilst daļai, kas pārsniedz orientējošo slieksni par 1 % no to pieejamo emisijas datu vidējās vērtības, kas paziņoti par iepriekšējo tirdzniecības periodu. ►M2 Attiecībā uz iekārtām vai gaisa kuģu ekspluatantiem, par kuriem nav šo datu, atsaucēm izmanto datus no reprezentatīvām iekārtām vai gaisa kuģa ekspluatantiem, kas veic tādas pašas vai līdzīgas darbības, un koriģē atbilstoši to jaudai; ◄ b) “tehniski realizējams” nozīmē, ka operators vajadzīgajā laikā var iegādāties tehniskos resursus, kas spēj atbilst piedāvātās sistēmas vajadzībām; ▼M2 c) “de minimis avotu plūsmas” ir operatora izraudzītu nelielu avotu plūsmu grupa, kuru kopējās emisijas gadā ir 1 kilotonna vai mazāk fosilā CO2 vai kas veido ne vairāk par 2 % (kopumā maksimāli līdz 20 kilotonnas fosilā CO2 gadā) no attiecīgās iekārtas vai gaisa kuģa ekspluatanta gada kopējās fosilā CO2 emisijas pirms pārnestā CO2 atskaitīšanas atkarībā no tā, kura vērtība ir lielāka absolūto emisiju izteiksmē; ▼B d) “lielās avotu plūsmas” ir avotu plūsmu grupa, kas nepieder pie “nelielo avotu plūsmu grupas”; ▼M2 e) “nelielās avotu plūsmas” ir operatora izvēlētās avotu plūsmas, kuru kopējās emisijas gadā ir 5 kilotonnas vai mazāk fosilā CO2 vai veido ne vairāk par 10 % (kopumā maksimāli līdz 100 kilotonnu fosilā CO2 gadā) no attiecīgās iekārtas vai gaisa kuģa ekspluatanta gada kopējās fosilā CO2 emisijas pirms pārnestā CO2 atskaitīšanas atkarībā no tā, kura vērtība ir lielāka absolūto emisiju izteiksmē; ▼B f) “biomasa” ir nepārakmeņojies un bioloģiski noārdāms organisks augu, dzīvnieku un mikroorganismu izcelsmes materiāls, tostarp lauksaimniecības, mežkopības un saistītu nozaru produkti, blakusprodukti, atlikumi un atkritumi, kā arī nepārakmeņojušās un bioloģiski noārdāmas rūpniecības un sadzīves atkritumu organiskās sastāvdaļas, tostarp gāzes un šķidrumi, kuri iegūti, sadaloties organiskajam materiālam, kas nav pārakmeņojies un ir bioloģiski noārdāms; g) “tīrs” attiecībā uz vielu nozīmē, ka no norādītās vielas vai elementa masas daļa attiecīgajā materiālā vai kurināmajā ir vismaz 97 % – atbilstoši komerciālajai purum tīrības klasei. Biomasas gadījumā tas attiecas uz kurināmā vai materiāla oglekļa kopējā satura biomasas oglekļa daļu; h) “enerģijas bilances metode” ir metode tā enerģijas daudzuma noteikšanai, ko izmanto kā kurināmo apkures katlā un ko aprēķina kā izmantojamā siltuma un visu attiecīgo starojuma, pārneses un dūmgāzu radīto enerģijas zudumu summu;

5) attiecībā uz kontroli un verifikāciju izmanto šādas definīcijas: a) “kontroles riski” ir gada emisiju ziņojuma parametra atkarība no būtiskām nepareizībām, ko kontroles sistēma laikus nenovērš vai nekonstatē un neizlabo; b) “nekonstatēšanas risks” ir risks, ka verificētājs nekonstatēs būtiski nepatiesu paziņojumu vai būtisku neatbilstību; c) “raksturīgais risks” ir parametra atkarība gada emisiju ziņojumā no nepatiesiem būtiskiem paziņojumiem, pieņemot, ka nav veiktas attiecīgās kontroles darbības; d) “verifikācijas risks” ir risks, ka verificētājs sniedz neatbilstošu verifikācijas atzinumu. Verifikācijas risks ir raksturīgo risku, kontroles risku un nekonstatēšanas risku funkcija; ▼M2 e) “pietiekams nodrošinājums” ir augsta, bet ne absolūta garantija, kas atzinīgi novērtēta verifikācijas atzinumā par to, vai verificējamajā emisiju ziņojumā nav būtiski nepatiesu paziņojumu un vai iekārtai vai gaisa kuģa ekspluatantam nav būtisku neatbilstību; ▼B f) “būtiskuma līmenis” ir kvantitatīva robeža vai punkts, ko izmanto, lai sniegtu attiecīgo verifikācijas atzinumu par gada emisijas ziņojumā paziņotajiem emisiju datiem; ▼M2 g) “nodrošinājuma līmenis” ir pakāpe attiecībā uz to, cik verificētājs verifikācijas secinājumos ir pārliecināts, ka ir pierādījis, ka gada emisijas ziņojumā saistībā ar iekārtu vai gaisa kuģa ekspluatantu paziņotā informācija satur vai nesatur būtiski nepatiesus paziņojumus; h) “neatbilstība” ir jebkura tīša vai netīša darbība vai bezdarbība attiecībā uz verificējamo iekārtu vai gaisa kuģa ekspluatantu, kas ir pretrunā prasībām monitoringa plānā, kuru kompetentā iestāde ir apstiprinājusi saskaņā ar iekārtas atļauju vai Direktīvas 2003/87/EK 3.g pantu; i) “būtiska neatbilstība” nozīmē, ka nav ievērotas prasības, kas noteiktas monitoringa plānā, kuru kompetentā iestāde ir apstiprinājusi atbilstīgi iekārtas atļaujai vai Direktīvas 2003/87/EK 3.g pantam, kā rezultātā kompetentā iestāde iekārtai vai gaisa kuģa ekspluatantam var noteikt citu režīmu; ▼B j) “būtiski nepatiess paziņojums” ir tāds paziņojums (izlaidumi, nepatiesas interpretācijas un kļūdas, izņemot pieļaujamo nenoteiktību) gada emisiju ziņojumā, kas saskaņā ar verificētāja profesionālo spriedumu varētu ietekmēt kompetentās iestādes attieksmi pret gada emisiju ziņojumu, piemēram, ja nepatiesais paziņojums pārsniedz būtiskuma līmeni; k) “akreditācija” verifikācijas kontekstā ir akreditācijas iestādes izdots paziņojums, pamatojoties uz sīki izstrādātu vērtējumu par verificētāju, kurā oficiāli parādīta verificētāja kompetence veikt verifikāciju saskaņā ar noteiktajām prasībām; l) “verifikācija” ir darbības, ko veic verificētājs, lai varētu sniegt verifikācijas atzinumu saskaņā ar 15. pantu un V pielikumu Direktīvā 2003/87/EK; m) “verificētājs” ir kompetenta, neatkarīga, akreditēta verifikācijas struktūra vai persona, kas ir atbildīga par verifikācijas procesa veikšanu un ziņošanu saskaņā ar sīki izstrādātām prasībām, ko noteikusi dalībvalsts saskaņā ar V pielikumu Direktīvā 2003/87/EK.

▼M2

6. attiecībā uz aviācijas darbību rezultātā radītajām emisijām un aviācijas darbībās gūtajiem tonnkilometru datiem piemēro šādas definīcijas: a) “izlidošanas lidlauks” ir lidlauks, kurā uzsāk lidojumu, kas ietilpst Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā uzskaitītajās darbībās; b) “ielidošanas lidlauks” ir lidlauks, kurā pabeidz lidojumu, kas ietilpst Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā uzskaitītajās darbībās; c) “lidlauku pāris” ir pāris, kurā ietilpst izlidošanas un ielidošanas lidlauks; d) “svara un līdzsvara dokumentācija” ir dokumenti, kas minēti Čikāgas konvencijas ( 6 ) 6. pielikumā (Gaisa kuģa ekspluatācija) paredzētajos standartu un ierosinātās paraugprakses (SARP) starptautiskā vai valsts mēroga īstenošanas noteikumos, tostarp kas minēti III pielikuma J apakšsadaļā Padomes Regulā (EEK) Nr. 3922/91 (EU-OPS), kurā grozījumi izdarīti ar Komisijas 2008. gada 20. augusta Regulu (EK) Nr. 859/2008, vai līdzvērtīgos starptautiskos noteikumos; e) “pasažieri” ir personas, kas atrodas gaisa kuģī lidojuma laikā, izņemot tā apkalpes locekļus; f) “komerckrava” ir lidojuma laikā gaisa kuģī pārvadātās kravas, pasta, pasažieru un bagāžas kopējais svars; g) “attālums” ir lielā loka attālums starp izlidošanas lidlauku un ielidošanas lidlauku, pie kā pieskaita fiksētu papildu koeficientu – 95 km; h) “tonnkilometrs” ir komerckravas tonna, kas pārvadāta vienā kilometrā.

▼M3

7) Attiecībā uz emisijām, kas rodas no darbībām, kuras saistītas ar CO2 uztveršanu, transportu un ģeoloģisko uzglabāšanu, izmanto šādas definīcijas: a) “CO2 ģeoloģiskā uzglabāšana” ir CO2 ģeoloģiskā uzglabāšana, kā noteikts Direktīvas 2009/31/EK 3. panta 1. punktā; b) “uzglabāšanas vieta” ir uzglabāšanas vieta, kā noteikts Direktīvas 2009/31/EK 3. panta 3. punktā; c) “uzglabāšanas komplekss” ir uzglabāšanas komplekss, kā noteikts Direktīvas 2009/31/EK 3. panta 6. punktā; d) “CO2 transports” ir CO2 transports pa cauruļvadiem ģeoloģiskai uzglabāšanai uzglabāšanas vietā, kas ir atļauta saskaņā ar Direktīvu 2009/31/EK; e) “transporta tīkls” ir transporta tīkls, kā noteikts Direktīvas 2009/31/EK 3. panta 22. punktā; f) “CO2 uztveršana” ir CO2 uztveršanas darbība no gāzu plūsmām, kuras citādi būtu radījušas CO2 emisijas, lai to transportētu ģeoloģiskai uzglabāšanai pa cauruļvadiem ģeoloģiskai uzglabāšanai uzglabāšanas vietā, kas ir atļauta saskaņā ar Direktīvu 2009/31/EK; g) “uztveršanas iekārta” ir iekārta, kurā notiek CO2 uztveršana; h) “difūzās emisijas” ir neregulāras vai neplānotas emisijas no nelokalizētiem avotiem, kuri ir pārāk dažādi vai pārlieku mazi, lai veiktu to monitoringu, piemēram, emisijas no nebojātiem blīvslēgiem vai aizbīdņiem, kompresoru starpstacijās un pagaidu glabāšanas iekārtās; i) “novadīšanas emisijas” ir emisijas, kuras apzināti tiek izvadītas no iekārtas pa šim nolūkam īpaši izveidotu emisiju punktu; j) “vertikālais ūdens slānis” ir “vertikālais ūdens slānis”, kā noteikts Direktīvas 2009/31/EK 3. panta 2. punktā; k) “ogļūdeņražu ieguves paaugstināšana” ir ogļūdeņražu ieguve, kas ir lielāka par ieguvi, izmantojot izspiešanu ar ūdeni vai citiem līdzekļiem; l) “noplūde” saistībā ar ģeoloģisko uzglabāšanu ir “noplūde”, kā noteikts Direktīvas 2009/31/EK 3. panta 5. punktā.

▼B

3. MONITORINGA UN ZIŅOŠANAS PRINCIPI

Lai nodrošinātu pareizu un verificējamu monitoringu un ziņošanu par siltumnīcefektu izraisošo gāzu emisijām saskaņā ar Direktīvu 2003/87/EK, monitorings un ziņošana pamatojas uz šādiem principiem:

▼M1

Pilnīgums.Monitorings un ziņošana ►M2 par iekārtu vai gaisa kuģa ekspluatantu ◄ ietver visus procesus un dedzināšanas emisijas no visiem emisiju avotiem un avotu plūsmām, uz ko attiecas Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā uzskaitītās darbības un citas attiecīgas darbības, kuras iekļautas saskaņā ar minētās direktīvas 24. pantu, un visas siltumnīcefektu izraisošās gāzes, kas norādītas saistībā ar minētajām darbībām, raugoties, lai tās neuzskaitītu divkārt.

▼B

Vienveidība.Monitorētās un paziņotās emisijas ir salīdzināmas laikā, izmantojot vienas un tās pašas monitoringa metodoloģijas un datu kopumus. Monitoringa metodoloģijas var mainīt saskaņā ar šo pamatnostādņu noteikumiem, ja uzlabojas ziņojamo datu pareizība. Monitoringa metodoloģijas apstiprina kompetentā iestāde, un tās pilnībā jādokumentē saskaņā ar šīm pamatnostādnēm.

Pārredzamība.Monitoringa datus, tostarp pieņēmumus, atsauces, darbības datus, emisijas koeficientus, oksidācijas un pārrēķināšanas koeficientus, iegūst, reģistrē, apkopo, analizē un dokumentē veidā, kas verificētājam un kompetentajai iestādei dod iespējas iegūt atkārtojamus emisiju noteikšanas rezultātus.

▼M2

Patiesums.Nodrošina, lai emisijas sistemātiski nenoteiktu augstāk vai zemāk par patiesajām emisijām. Cik tas praktiski iespējams, identificē un samazina kļūdu avotus. Pienācīgi cenšas nodrošināt, lai emisiju aprēķiniem un mērījumiem būtu lielākā iespējamā pareizība. Operators nodrošina paziņojamo nosakāmo emisiju pienācīgu integritāti. Emisijas nosaka, izmantojot šajās pamatnostādnēs norādītās attiecīgās monitoringa metodes. Visas mērīšanas vai citas testēšanas iekārtas, ko izmanto monitoringa datu paziņošanai, atbilstoši izmanto, kopj, kalibrē un pārbauda. Elektroniskajām tabulām un citiem monitoringa datu glabāšanas un apstrādes instrumentiem jābūt bez kļūdām. Paziņotās emisijas un saistītā informācija nedrīkst saturēt būtiski nepatiesus paziņojumus, informācijas atlasē un sniegšanā jāizvairās no neobjektīvu datu izmantošanas un jāsniedz ticams un samērīgs pārskats par iekārtas vai gaisa kuģa ekspluatanta emisijām.

▼B

Ekonomiskā pamatotība.Izraugoties monitoringa metodoloģiju, no lielākas pareizības iegūstamos uzlabojumus līdzsvaro attiecībā pret papildu izmaksām. Tādējādi emisiju monitoringa un ziņošanas mērķis ir lielākā iespējamā pareizība, ja vien tā ir tehniski iespējama vai nerada pārmērīgas izmaksas. ►M2 Monitoringa metodē operatoram paredzētajām instrukcijām jābūt loģiskām un vienkāršām, izvairoties no darba dubultošanas un ņemot vērā iekārtā esošās vai gaisa kuģa ekspluatanta izmantotās sistēmas. ◄

Uzticamība.Lietotāji var paļauties, ka verificētā emisiju ziņojumā ticami atspoguļots tas, kas tajā jāuzrāda vai kā uzrādīšanu var pamatoti sagaidīt.

Emisiju monitoringa un ziņošanas pilnveidošana.Emisijas ziņojumu verifikācijai jābūt efektīvam un drošam līdzeklim, kas papildina kvalitātes nodrošināšanas un kontroles procedūras, sniedzot informāciju, ko operators var izmantot emisiju monitoringa un paziņošanas pilnveidošanai.

4. SILTUMNĪCEFEKTU IZRAISOŠO GĀZU MONITORINGS

4.1. ROBEŽAS

▼M2

Iekārtas vai gaisa kuģa ekspluatanta monitoringa un ziņošanas process aptver visas attiecīgās siltumnīcefekta gāzes emisijas no visiem emisijas avotiem un/vai avotu plūsmām, kas rodas no iekārtā vai gaisa kuģa ekspluatanta veiktajām Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā uzskaitītajām darbībām, kā arī no darbībām un siltumnīcefektu izraisošajām gāzēm, ko dalībvalsts iekļauj atbilstīgi Direktīvas 2003/87/EK 24. pantam. Gaisa kuģa ekspluatanti turpmāk nodrošina, ka pastāv dokumentētas procedūras, ar kuru palīdzību var konstatēt jebkādas izmaiņas emisiju avotu sarakstā, piemēram, gaisa kuģa noma vai iegāde, tādējādi nodrošinot emisijas datu pilnīgumu un novēršot divkāršu uzskaiti.

▼B

Siltumnīcefektu izraisošo gāzu emisiju atļaujās saskaņā ar 6. panta 2. punkta b) apakšpunktu Direktīvā 2003/87/EK jābūt iekārtas darbības un tās emisiju aprakstam. ►M2 Tāpēc atļaujā uzskaita vai saistībā ar aviācijas darbībām monitoringa plānā iekļauj visus emisijas avotus un avotu plūsmas no darbībām, kas uzskaitītas Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā, par kurām jāveic monitorings un ziņošana. ◄ Direktīvas 2003/87/EK 6. panta 2. punkta c) apakšpunktā prasīts, ka siltumnīcefektu izraisošo gāzu emisiju atļaujās saskaņā ar 6. panta 2. punkta c) apakšpunktu Direktīvā 2003/87/EK jābūt noteiktām monitoringa prasībām, norādot monitoringa metodoloģiju un periodiskumu.

▼M3

Ja uzglabāšanas kompleksā saskaņā ar Direktīvu 2009/31/EK tiek identificētas noplūdes, kas rada CO2 emisijas vai izplūdes vertikālā ūdens slānī, tās jāiekļauj kā attiecīgās iekārtas emisijas avoti un jāveic to monitorings saskaņā ar XVIII pielikumu. Noplūdi var kā emisijas avotu neņemt vērā, saņemot kompetentās iestādes atļauju pēc tam, kad ir veikti korektīvie pasākumi saskaņā ar Direktīvas 2009/31/EK 16. pantu, un emisijas vai izplūdes vertikālā ūdens slānī no attiecīgās noplūdes vairs nav detektējamas.

▼M2

Iekārtu emisiju aprēķinos neiekļauj emisijas no mobiliem iekšdedzes dzinējiem, ko izmanto transportlīdzekļos.

▼B

Emisiju monitorings iekļauj emisijas no regulārām darbībām, emisijas iekārtas palaišanas un apturēšanas režīmā, kā arī avārijas situācijās ziņošanas periodā.

Ja atsevišķas vai apvienotas ražošanas jaudas vai izplūdes no vienas vai vairākām darbībām, uz kurām attiecas viens un tas pats darbības apakšpunkts I pielikumā Direktīvā 2003/87/EK, vienā iekārtā vai vienā vietā pārsniedz minētajā pielikumā definēto attiecīgo slieksni, visām emisijām no visiem emisijas avotiem un/vai avotu plūsmām no visām darbībām, kas uzskaitītas minētajā pielikumā, attiecīgajā iekārtā vai vietā veic monitoringu un ziņo.

Ja papildu sadedzināšanas iekārtas darbība, piemēram, iekārta, kura ražo gan siltumenerģiju, gan elektroenerģiju, ir uzskatāma par daļu no iekārtas, kas veic citu I pielikumā norādītu darbību, vai arī kā atsevišķa iekārta ir atkarīga no vietējiem apstākļiem, tā jāiekļauj siltumnīcefekta gāzu emisijas atļaujā.

Visas emisijas no konkrētās iekārtas attiecina uz minēto iekārtu neatkarīgi no siltuma vai elektroenerģijas eksporta uz citām iekārtām. Emisijas, kuras saistītas ar elektroenerģijas vai siltuma ražošanu, kas importēta no citām iekārtām, uz importētāju iekārtu neattiecina.

4.2. UZ APRĒĶINIEM UN MĒRĪJUMIEM PAMATOTAS METODOLOĢIJAS

▼M2

Direktīvas 2003/87/EK IV pielikums ļauj noteikt iekārtu emisijas, izmantojot:

▼B

— uz aprēķiniem pamatotu metodoloģiju, ar kuru nosaka emisijas no avotu plūsmām, pamatojoties uz darbības datiem, kas iegūti, izmantojot mērīšanas sistēmas un papildu parametrus no laboratorijas analīzēm vai standarta koeficientus, vai

— uz mērījumiem pamatotu metodoloģiju, ar ko nosaka emisijas no emisijas avota, izmantojot attiecīgās siltumnīcefektu izraisošās gāzes koncentrācijas mērījumus dūmgāzu plūsmā un dūmgāzu plūsmas mērījumus.

Operators var piedāvāt izmantot uz mērījumiem pamatotu metodoloģiju, ja viņš var parādīt, ka:

— tā ticami sasniedz pareizāku iekārtas gada emisiju vērtību nekā alternatīvā uz aprēķiniem pamatotā metodoloģija, izvairoties no pārmērīgām izmaksām, un

— uz mērījumiem pamatotas metodoloģijas salīdzinājums ar uz aprēķiniem pamatotu metodoloģiju pamatojas uz identiskiem emisijas avotu un avotu plūsmu kopumiem.

Uz mērījumiem pamatotas metodoloģijas izmantošana ir atkarīga no kompetentās iestādes apstiprinājuma. Saskaņā ar 6.3.c iedaļas noteikumiem par katru ziņošanas periodu operators izmērītās emisijas apstiprina ar metodoloģiju, kas pamatota uz aprēķiniem.

Operators ar kompetentās iestādes apstiprinājumu var apvienot uz mērījumiem un uz aprēķiniem pamatotas metodoloģijas dažādiem emisijas avotiem un avotu plūsmām, kas ir piederīgas vienai iekārtai. Operators nodrošina un parāda, ka attiecībā uz emisijām neparādās spraugas vai divkārša uzskaite.

4.3. MONITORINGA PLĀNS

Atbilstīgi 6. panta 2. punkta c) apakšpunktam Direktīvā 2003/87/EK siltumnīcefektu izraisošo gāzu emisijas atļaujās jānosaka monitoringa prasības, metodoloģija un periodiskums. ►M2 Saskaņā ar šīs direktīvas 3.g pantu gaisa kuģu ekspluatanti attiecīgās dalībvalsts kompetentajai iestādei iesniedz monitoringa plānu, kurā izklāstīti pasākumi, lai veiktu emisiju un tonnkilometru datu monitoringu un ziņotu par tiem. ◄

Monitoringa metodoloģija ir daļa no monitoringa plāna, ko apstiprina kompetentā iestāde saskaņā ar šajā iedaļā un tās apakšiedaļās izklāstītajiem kritērijiem. Dalībvalsts vai tās kompetentās iestādes nodrošina, lai iekārtām izmantojamā monitoringa metodoloģija būtu noteikta saskaņā ar atļaujas nosacījumiem vai vispārējos saistošajos noteikumos, ja tie ir saskanīgi ar Direktīvu 2003/87/EK.

▼M2

Kompetentā iestāde operatora sagatavoto monitoringa plānu pārbauda un apstiprina pirms ziņošanas perioda sākuma un atkārtoti pēc tam, kad monitoringa metodē tiek ieviestas būtiskas izmaiņas, ko piemēro iekārtai vai ko piemēro gaisa kuģa ekspluatants. Ja tā noteikts pielikumā par specifiskām darbībām, monitoringa plānu iesniedz līdz konkrētam datumam, izmantojot standarta paraugu.

▼B

Atbilstīgi 16. iedaļai monitoringa plānā ir šādas iedaļas:

a) iekārtas, kurai jāveic monitorings, un tajā veicamo darbību apraksts;

b) informācija par atbildību attiecībā uz monitoringu un ziņošanu par iekārtu;

c) to emisijas avotu un avotu plūsmu saraksts, kurām jāveic monitorings attiecībā uz katru darbību, ko veic iekārtā;

d) izmantojamās uz aprēķiniem pamatotas metodoloģijas vai uz mērījumiem pamatotas metodoloģijas apraksts;

▼M4

e) darbības datu līmeņu, oglekļa satura (ja izmanto masas bilances vai citas metodes, kurām emisijas aprēķināšanai tieši nepieciešams oglekļa saturs), emisijas koeficientu, oksidācijas un pārrēķināšanas koeficientu saraksts katrai materiāla plūsmai, kam jāveic monitorings;

▼B

f) mērīšanas sistēmu apraksts un specifikācija un precīzā atrašanās vieta mērīšanas instrumentiem, kas izmantojami katrai no avotu plūsmām, kurai jāveic monitorings;

▼M1

g) liecības par atbilstību darbības datu un citu parametru (attiecīgā gadījumā) nenoteiktības robežvērtībām attiecībā uz katrai materiāla plūsmai un/vai emisiju avotam izmantotajiem līmeņiem;

▼B

h) attiecīgā gadījumā kurināmā un materiālu paraugu ņemšanai izmantojamās pieejas apraksts zemākās siltumspējas, oglekļa satura, emisijas koeficienta, oksidācijas un pārrēķināšanas koeficienta un biomasas satura noteikšanai katrā materiāla plūsmā;

i) paredzēto avotu vai analītisko pieeju apraksts zemākās siltumspējas, oglekļa satura, emisijas koeficienta, oksidācijas koeficienta, pārrēķināšanas koeficienta vai biomasas daļas noteikšanai katrā materiāla plūsmā;

j) attiecīgā gadījumā neakreditētu laboratoriju un attiecīgo analītisko procedūru saraksts un apraksts, tostarp visu attiecīgo kvalitātes nodrošināšanas pasākumu saraksts, piemēram, starplaboratoriju salīdzināšanas testēšanas rezultāti, kas aprakstīti 13.5.2. iedaļā;

k) attiecīgā gadījumā emisijas avota monitoringam izmantojamo emisiju nepārtraukto mērījumu sistēmu apraksts, t. i., mērīšanas punkti, mērījumu biežums, izmantojamais aprīkojums, kalibrēšanas procedūras, datu vākšana un glabāšana un pieeja pamatotu aprēķinu un darbības datu, emisijas koeficientu un tamlīdzīgi ziņošanai;

l) attiecīgā gadījumā, ja izmanto tā saukto “pamazinājuma pieeju” (5.3. iedaļa), aptverošs pieejas apraksts un nenoteiktības analīze, ja vēl nav iekļauti kā šā saraksta a) līdz k) punkts;

▼M1

m) datu apkopošanas un apstrādes procedūru un kontroles darbību apraksts, kā arī darbību apraksts (sk. 10.1.–10.3. iedaļu un XIII pielikuma 8. iedaļu);

▼B

n) attiecīgā gadījumā informācija par attiecīgām saitēm ar darbībām, kas uzsāktas atbilstīgi Kopienas vides vadības un audita shēmai (EMAS), un citām vides vadības sistēmām (piemēram, ISO 14001:2004), jo īpaši par procedūrām un kontroli saistībā ar siltumnīcefektu izraisošo gāzu monitoringu un ziņošanu;

▼M3

o) attiecīgos gadījumos mērīšanas ierīču atrašanās vietas temperatūras un spiediena mērīšanai transporta tīklā;

p) attiecīgos gadījumos procedūras noplūžu novēršanai, detektēšanai un kvantitatīvai noteikšanai transporta tīklā;

q) attiecībā uz transporta tīkliem – procedūras, ar kurām tiek nodrošināts, ka CO2 tiek pārvietota tikai uz tādu iekārtu, kurai ir derīga siltumnīcefekta gāzu emisijas atļauja, vai tiek veikts CO2 emisiju monitorings un uzskaite saskaņā ar šā pielikuma 5.7. apakšiedaļu;

r) gadījumos, kad CO2 tiek pārvietots saskaņā ar šā pielikuma 5.7. apakšiedaļu, saņēmējas un izdevējas iekārtas identifikācija. Iekārtām, kurām ir siltumnīcefekta gāzu emisijas atļauja, tas ir saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 19. pantu ar šo regulu noteiktais identifikācijas kods;

s) attiecīgos gadījumos nepārtraukto mērījumu sistēmas apraksts, kuru izmanto CO2 pārvietošanas punktos starp iekārtām, kuras pārvieto CO2 saskaņā ar šā pielikuma 5.7. apakšiedaļu;

t) attiecīgos gadījumos iespējamo noplūžu radīto CO2 emisiju vai izplūžu apjoma kvantitatīvas noteikšanas metodes vertikālajā ūdens slānī, kā arī izmantojamās un, iespējams, adaptētās faktisko noplūžu radīto CO2 emisiju vai izplūžu apjoma kvantitatīvas noteikšanas metodes vertikālajā ūdens slānī saskaņā ar XVIII pielikumu;

▼M4

u) attiecīgā gadījumā datumi, kad veikti mērījumi iekārtai specifisku CF4 un C2F6 emisijas koeficientu noteikšanai, un šādu mērījumu atkārtošanas turpmākais grafiks;

v) attiecīgā gadījumā protokols, kurā aprakstīta procedūra, ko izmanto iekārtai specifisku CF4 un C2F6 emisijas koeficientu noteikšanai, parādot arī to, ka mērījumi ir veikti un tiks veikti pietiekami ilgu laiku, vismaz 72 stundas, lai mērītās vērtības konverģētu;

w) attiecīgā gadījumā metodika difūzo emisiju uztveršanas efektivitātes noteikšanai primārā alumīnija ražošanas iekārtās.

▼B

Monitoringa metodoloģiju maina, ja tādējādi uzlabojas ziņojamo datu pareizība, ja vien tas ir tehniski realizējams vai nerada pārmērīgi lielas izmaksas.

▼M3

Būtiskas monitoringa metodikas kā monitoringa plāna daļas izmaiņām jāsaņem kompetentās iestādes apstiprinājums, ja tās attiecas uz:

— iekārtas kategorizācijas izmaiņām, kas noteiktas 1. tabulā,

— emisiju noteikšanas metodikas maiņu, pārejot uz metodoloģiju, kuras pamatā ir aprēķini vai kuras pamatā ir mērījumi,

— darbības datu vai citu parametru (attiecīgā gadījumā) nenoteiktības palielinājumu, kas nozīmē atšķirīgu līmeni,

— noplūžu izraisīto emisiju apjoma kvantitatīvas noteikšanas metožu izmantošanu vai adaptāciju uzglabāšanas vietās.

▼B

Par visām citām izmaiņām un ierosinātām izmaiņām monitoringa metodoloģijā vai to pamatā esošajos datu kopumos nekavējoties paziņo kompetentajai iestādei pēc tam, kad operators par tām ir informēts vai viņam tas ir noteikti zināms, ja vien monitoringa plānā nav noteikts citādi.

Izmaiņas monitoringa plānā ir skaidri noteiktas, pamatotas un pilnīgi dokumentētas operatora iekšējos pierakstos.

Kompetentā iestāde operatoram pieprasa mainīt monitoringa plānu, ja viņa monitoringa plāns vairs neatbilst šajās pamatnostādnēs paredzētajiem noteikumiem.

Lai starp kompetentajām iestādēm un Komisiju notiktu informācijas apmaiņa par monitoringu, ziņošanu un pārbaudēm atbilstīgi šīm pamatnostādnēm un informācija tiktu saskaņoti izmantota, dalībvalstis atvieglo monitoringa, ziņošanas un verifikācijas kvalitātes nodrošināšanas un novērtēšanas gada procesu, ko ierosinājusi Komisija atbilstīgi 21. panta 3. punktam Direktīvā 2003/87/EK.

5. UZ APRĒĶINIEM PAMATOTAS METODOLOĢIJAS CO2 EMISIJĀM

5.1. APRĒĶINU FORMULAS

CO2 emisiju aprēķinu pamatā ir formula:

CO2 emisijas = darbības dati * emisijas koeficients * oksidācijas koeficients

vai arī kāda cita alternatīva pieeja, ja tā ir definēta darbībai specifiskās pamatnostādnēs.

Dedzināšanas emisijai un procesa emisijām izteiksmes šajā formulā ir norādītas šādi:

Dedzināšanas emisijas

▼M2

Darbības datu pamatā ir degvielas patēriņš. Ja šajās pamatnostādnēs nav norādīts citādi, izmantotās degvielas daudzumu izsaka kā enerģijas saturu, proti, TJ. Zemākās siltumspējas izmantošana attiecībā uz dažām specifiskām darbībām nav vajadzīga, ja pielikumos par specifiskām darbībām ir norādīts, ka emisijas koeficientus, kas izteikti kā t CO2 uz tonnu degvielas, var izmantot ar līdzīgu pareizību. Ja šajās pamatnostādnēs nav norādīts citādi, emisijas koeficientu izsaka kā t CO2/TJ. Patērējot degvielu, ne viss degvielā esošais ogleklis oksidējas līdz CO2. Nepareiza degšanas procesa rezultātā notiek nepilnīga oksidācija, kā rezultātā daļa oglekļa nesadeg vai daļēji oksidējas kvēpu vai pelnu veidā. Neoksidēto vai daļēji oksidēto oglekli ņem vērā oksidācijas koeficientā, ko izsaka kā daļskaitli. Oksidācijas koeficientu izsaka viena daļskaitļa veidā. Galīgā aprēķina formula ir:

▼B

CO2 emisijas = kurināmā plūsma [t vai Nm3] * zemākā siltumspēja [TJ/t vai TJ/Nm3] * emisijas koeficients [tCO2/TJ] * oksidācijas koeficients

Dedzināšanas emisiju aprēķins turpmāk norādīts II pielikumā.

Procesa emisijas

Darbības dati pamatojas uz materiāla patēriņu, iekārtas ražību vai ražošanas apjomu, un datus izsaka t vai Nm3. Emisijas koeficientu izsaka [tCO2/t vai tCO2/Nm3]. Izejvielās esošo oglekli, kas procesa laikā nav pārvērsts par CO2, ņem vērā pārrēķināšanas koeficientā, ko izsaka kā daļskaitli. Gadījumā, ja pārrēķināšanas koeficientu ņem vērā emisijas koeficientā, atsevišķu pārrēķināšanas koeficientu neizmanto. Izmantoto izejmateriāla daudzumu izsaka kā masu vai tilpumu [t vai Nm3]. Rezultātā aprēķinu formula ir:

▼M4

Procesa emisiju aprēķins turpmāk norādīts darbībai specifiskās pamatnostādnēs II līdz XI un XVI līdz XXIV pielikumā. Ne visās aprēķinu metodēs II līdz XI un XVI līdz XXIV pielikumā izmanto pārrēķināšanas koeficientu.

▼B

Procesa emisiju aprēķins turpmāk norādīts darbībai specifiskās pamatnostādnēs ►M3 II līdz XI un XVI, XVII līdz XVIII pielikumā ◄ . Ne visās aprēķinu metodēs ►M3 II līdz XI un XVI, XVII līdz XVIII pielikumā ◄ izmanto pārrēķināšanas koeficientu.

5.2. LĪMEŅU PIEEJAS

►M2 ►M4 II līdz XI un XIV līdz XXIV pielikumā ◄ izklāstītajās pamatnostādnēs par specifiskām darbībām ir iekļautas konkrētas metodes, lai noteiktu šādus mainīgos lielumus: darbības datus (sastāv no diviem mainīgajiem lielumiem – degvielas/materiālu plūsmas un zemākās siltumspējas), emisijas koeficientus, datus par sastāvu, oksidācijas un pārrēķināšanas koeficientus un komerckravu. ◄ Šīs atšķirīgās pieejas sauc par līmeņiem. Pieaugošais līmeņu skaits no 1 uz augšu atspoguļo pareizības paaugstināšanos, kur līmenis ar lielāko numuru ir vēlamākais līmenis.

Operators var izmantot dažādus apstiprinātos līmeņus dažādiem mainīgajiem lielumiem – kurināmā/materiālu plūsmai, zemākās siltumspējas vērtībai, emisijas koeficientiem, sastāva datiem, oksidācijas vai pārrēķināšanas koeficientam, ko izmanto vienā aprēķinā. Līmeņu izvēle atkarīga no kompetentās iestādes apstiprinājuma (sk. 4.3. iedaļu).

Līdzvērtīgi līmeņi ir minēti ar vienu un to pašu līmeņa numuru un specifisku alfabēta burtu (piemēram, 2.a un 2.b līmenis). Darbībām, kurām šajās pamatnostādnēs ir sniegtas alternatīvas aprēķinu metodes (piemēram, VII pielikumā “A metode – pamatota uz apdedzināšanas krāsns izejvielām” un “B metode – pamatota uz klinkera ražošanas apjomu”), operators var pāriet no vienas metodes uz citu, ja vien viņš kompetentajai iestādei var pietiekami pamatoti parādīt, ka tāda maiņa uzlabos attiecīgās darbības emisiju monitoringa un ziņošanas pareizību.

Augstākā līmeņa pieeju izmanto visi operatori, lai noteiktu visus mainīgos lielumus visu B un C kategorijas iekārtu visām avotu plūsmām. Tikai ja kompetentajai iestādei ir pietiekami parādīts, ka augstākā līmeņa pieeja nav tehniski realizējama vai radītu pārmērīgi augstas izmaksas, attiecīgajam mainīgajam lielumam monitoringa metodoloģijā var izmantot nākamā augstākā līmeņa pieeju. Attiecībā uz iekārtām ar gada emisijām, kas pārsniedz 500 kt fosilā CO2 (t. i., C kategorijas iekārtām), dalībvalsts paziņo Komisijai atbilstīgi 21. pantam Direktīvā 2003/87/EK, ja augstākā līmeņa pieeju apvienojums netiek izmantots visām lielajām avotu plūsmām.

Atbilstīgi 16. iedaļai dalībvalstis nodrošina, lai operatori visām lielajām avotu plūsmām izmantotu vismaz 1. tabulā parādītos līmeņus, ja vien tas tehniski ir realizējams.

Operators atkarībā no kompetentās iestādes apstiprinājuma var izraudzīties vismaz 1. līmeni mainīgajiem lielumiem, ko izmanto emisiju aprēķinos no nelielām avotu plūsmām, vai arī izmantot monitoringa un ziņošanas pieejas, de minimis avotu plūsmām pielietojot savu novērtēšanas metodi bez līmeņa.

Operators nekavējoties ierosina līmeņa izmaiņas, ja:

— ir mainījušies pieejamie dati, kas ļauj emisijas noteikt ar lielāku pareizību,

— ir sākusies agrāk nebijusi emisija,

— būtiski mainījies kurināmā vai izejvielu sortiments,

— ar monitoringa metodoloģiju iegūtajos datos ir konstatētas kļūdas,

— kompetentā iestāde ir pieprasījusi izdarīt izmaiņas.

Biomasas kurināmajam un materiāliem, kas kvalificēti kā tīri, iekārtām vai to tehniski identificējamām daļām var izmantot pieeju bez līmeņa, ja vien attiecīgā vērtība nav jāizmanto no biomasas radušās CO2 atskaitīšanai no emisijām, kas noteiktas ar nepārtrauktiem emisijas mērījumiem. Minētās pieejas bez līmeņa iekļauj enerģijas bilances metodi. Par CO2 emisijām no tīras biomasas kurināmā un materiālu fosiliem piesārņotājiem ziņo atbilstīgi biomasas materiāla plūsmai, un to var novērtēt, neizmantojot līmeņus. Jaukta sastāva kurināmo un materiālus, kas satur biomasu, raksturo, piemērojot šā pielikuma 13.4. iedaļas noteikumus, ja vien materiāla plūsma nav kvalificēta kā de minimis.

▼M4

Komerciālajiem standarta kurināmā veidiem minimālās līmeņu pieejas saskaņā ar II pielikuma 1. tabulu attiecībā uz dedzināšanu var piemērot arī citām darbībām.

▼B

Ja augstākā līmeņa metodoloģija vai mainīgajam lielumam specifisks apstiprinātais līmenis uz laiku tehnisku iemeslu dēļ nav realizējams, operators var izmantot augstāko sasniedzamo līmeni līdz laikam, kad būs atjaunoti iepriekšējā līmeņa izmantošanas nosacījumi. Operators nekavējoties sniedz kompetentajai iestādei līmeņu maiņas nepieciešamības pierādījumus un sīkus datus par monitoringa pagaidu metodoloģiju. Operators veic visas nepieciešamās darbības tūlītējai sākotnējā līmeņa atjaunošanai monitoringa un ziņošanas nolūkos.

Līmeņu maiņas pilnībā dokumentē. Rīcībā ar nelieliem datu pārtraukumiem, kas radušies no mērījumu sistēmu dīkstāves, ievēro labu profesionālo praksi, kas nodrošina emisiju konservatīvu novērtējumu, ņemot vērā 2003. gada jūlija ( 7 ) Integrēto piesārņojuma novēršanas un kontroles (IPPC) atsauces dokumentu par vispārējiem monitoringa principiem. Ja līmeņus maina ziņošanas periodā, ietekmētās darbības rezultātus par ziņošanas perioda attiecīgajām daļām aprēķina un ziņo kompetentajai iestādei kā gada ziņojuma atsevišķas iedaļas.

▼M4

1. tabula

Minimālās prasības

(“n.p.” apzīmē “nav piemērojams”)

A aile : “A kategorijas iekārtas” (ir iekārtas, kuru gada paziņotās faktiskās emisijas iepriekšējā tirdzniecības perioda laikā (vai konservatīvs novērtējums, vai prognoze, ja paziņotās faktiskās emisijas nav pieejamas vai vairs nav piemērojamas) ir vienādas vai mazākas par 50 kt CO2-eq, neskaitot biogēno CO2, un pirms pārnestā CO2 atņemšanas).

B aile : “B kategorijas iekārtas” (ir iekārtas, kuru gada vidējās paziņotās faktiskās emisijas iepriekšējā tirdzniecības perioda laikā (vai konservatīvs novērtējums, vai prognoze, ja paziņotās faktiskās emisijas nav pieejamas vai vairs nav piemērojamas) ir lielākas par 50 kt un vienādas vai mazākas par 500 kt CO2-eq, neskaitot biogēno CO2, un pirms pārnestā CO2 atņemšanas).

C aile : “C kategorijas iekārtas” (ir iekārtas, kuru gada vidējās paziņotās faktiskās emisijas iepriekšējā tirdzniecības perioda laikā (vai konservatīvs novērtējums vai prognoze, ja paziņotās faktiskās emisijas nav pieejamas vai vairs nav piemērojamas) ir lielākas par 500 kt CO2-eq, neskaitot biogēno CO2, un pirms pārnestā CO2 atņemšanas).







Darbības dati Emisijas koeficients Sastāva dati Oksidācijas koeficients Pārrēķināšanas koeficients Kurināmā plūsma Zemākā siltumspēja Pielikums/darbība A B C A B C A B C A B C A B C A B C II. Dedzināšana Komerciālais standarta kurināmais 2 3 4 2a/2b 2a/2b 2a/2b 2a/2b 2a/2b 2a/2b n.p. n.p. n.p. 1 1 1 n.p. n.p. n.p. Cits gāzveida un šķidrais kurināmais 2 3 4 2a/2b 2a/2b 3 2a/2b 2a/2b 3 n.p. n.p. n.p. 1 1 1 n.p. n.p. n.p. Cietais kurināmais 1 2 3 2a/2b 3 3 2a/2b 3 3 n.p. n.p. n.p. 1 1 1 n.p. n.p. n.p. Masas bilances metode kvēpu ražošanai un gāzes pārstrādes termināļiem 1 2 3 n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. 1 2 2 n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. Lāpas 1 2 3 n.p. n.p. n.p. 1 2a/b 3 n.p. n.p. n.p. 1 1 1 n.p. n.p. n.p. Slapjā attīrīšana Karbonāts 1 1 1 n.p. n.p. n.p. 1 1 1 n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. Ģipsis 1 1 1 n.p. n.p. n.p. 1 1 1 n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p.







Darbības dati Emisijas koeficients Sastāva dati Pārrēķināšanas koeficients Materiāla plūsma Zemākā siltumspēja A B C A B C A B C A B C A B C III. Pārstrādes uzņēmumi Katalītiskā krekinga katalizatoru reģenerācija 1 1 1 n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. Ūdeņraža ražošana 1 2 2 n.p. n.p. n.p. 1 2 2 n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. IV. Koksēšanas krāsnis Masas bilance 1 2 3 n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. 2 3 3 n.p. n.p. n.p. Kurināmais kā procesa izejviela 1 2 3 2 2 3 2 3 3 n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. V. Metāla rūdu apdedzināšana un aglomerācija Masas bilance 1 2 3 n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. 2 3 3 n.p. n.p. n.p. Karbonātu izejvielas 1 1 2 n.p. n.p. n.p. 1 1 1 n.p. n.p. n.p. 1 1 1 VI. Čuguns un tērauds Masas bilance 1 2 3 n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. 2 3 3 n.p. n.p. n.p. Kurināmais kā procesa izejviela 1 2 3 2 2 3 2 3 3 n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. VII. Cements Uz apdedzināšanas krāsns izejvielu pamatots 1 2 3 n.p. n.p. n.p. 1 1 1 n.p. n.p. n.p. 1 1 2 Klinkera ražošana 1 1 2 n.p. n.p. n.p. 1 2 3 n.p. n.p. n.p. 1 1 2 CKD 1 1 2 n.p. n.p. n.p. 1 2 2 n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. Nekarbonātu ogleklis 1 1 2 n.p. n.p. n.p. 1 1 2 n.p. n.p. n.p. 1 1 2 VIII. Kaļķi, dolomīts un magnezīts Karbonāti 1 2 3 n.p. n.p. n.p. 1 1 1 n.p. n.p. n.p. 1 1 2 Sārmzemju metālu oksīdi 1 1 2 n.p. n.p. n.p. 1 1 1 n.p. n.p. n.p. 1 1 2 IX. Stikls, minerālvate Karbonāti 1 1 2 n.p. n.p. n.p. 1 1 1 n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. X. Keramika Oglekļa izejvielas 1 1 2 n.p. n.p. n.p. 1 2 3 n.p. n.p. n.p. 1. 1 2 Sārmu metālu oksīdi 1 1 2 n.p. n.p. n.p. 1 2 3 n.p. n.p. n.p. 1 1 2 Slapjā attīrīšana 1 1 1 n.p. n.p. n.p. 1 1 1 n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. XI. Celuloze un papīrs Standartmetode 1 1 1 n.p. n.p. n.p. 1 1 1 n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. XIX. Nātrija karbonāts un nātrija bikarbonāts Masas bilance 1 2 3 n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. 2 3 3 n.p. n.p. n.p. XX. Amonjaks Kurināmais kā procesa izejviela 2 3 4 2a/2b 2a/2b 3 2a/2b 2a/2b 3 n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. XXI. Ūdeņradis un sintēzes gāze Kurināmais kā procesa izejviela 2 3 4 2a/2b 2a/2b 3 2a/2b 2a/2b 3 n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. Masas bilance 1 2 3 n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. 2 3 3 n.p. n.p. n.p. XXII. Lieltonnāžas organiskās ķīmiskās vielas Masas bilance 1 2 3 n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. 2 3 3 n.p. n.p. n.p. XXIII. Metālu ražošana vai pārstrāde Masas bilance 1 2 3 n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. 2 3 3 n.p. n.p. n.p. Procesu emisijas 1 1 2 n.p. n.p. n.p. 1 1 1 n.p. n.p. n.p. 1 1 2 XXIV. Alumīnija ražošana CO2 emisiju masas bilance 1 2 3 n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. 2 3 3 n.p. n.p. n.p. PFC emisijas (pieskaru metode) 1 1 2 n.p. n.p. n.p. 1 1 1 n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. PFC emisijas (pārsprieguma metode) 1 1 2 n.p. n.p. n.p. 1 1 1 n.p. n.p. n.p. n.p. n.p. n.p.

▼M2

5.3. SAMAZINĀJUMA PIEEJAS ATTIECĪBĀ UZ STACIONĀRĀM IEKĀRTĀM

▼B

Gadījumos, kuros nav tehniski realizējama vismaz 1. līmeņa prasību piemērošana visām (izņemot de minimis) avotu plūsmām vai tā izraisītu pārmērīgas izmaksas, operators izmanto tā saukto “samazinājuma pieeju”. Tā atbrīvo operatoru no šā pielikuma 5.2. iedaļas piemērošanas un ļauj izstrādāt pilnīgi individuālu monitoringa metodoloģiju. Operators kompetentajai iestādei pietiekami nodemonstrē, ka, izmantojot alternatīvu monitoringa metodoloģiju visai iekārtai, 2. tabulā dotie siltumnīcefektu izraisošo gāzu emisiju gada līmeņa kopējās nenoteiktības sliekšņi visai iekārtai ir ievēroti.

Nenoteiktības analīzē kvantitatīvi nosaka nenoteiktības visiem mainīgajiem lielumiem un parametriem, ko izmanto gada emisijas līmeņa aprēķinos, ņemot vērā ISO Norādījumus par mērījumu nenoteiktību novērtēšanu un izteikšanu (1995) ( 8 ) un standartu ISO 5168:2005. Analīzi veic, pamatojoties uz iepriekšējā gada datiem, pirms kompetentā iestāde apstiprina monitoringa plānu, un katru gadu aktualizē. Minēto gadskārtējo aktualizāciju sagatavo kopā ar gada emisiju ziņojumu un tam veic pārbaudi.

Dalībvalstis par attiecīgajām iekārtām, kur izmanto samazinājuma metodi, paziņo Komisijai atbilstīgi 21. pantam Direktīvā 2003/87/EK. Operators nosaka un gada emisiju ziņojumā ziņo datus, ja tie pieejami, vai darbības datu labākos novērtējumus, datus par zemāko siltumspēju, emisijas koeficientiem, oksidācijas koeficientiem un citiem parametriem, attiecīgā gadījumā izmantojot laboratorijas analīzes. Attiecīgās pieejas paredz monitoringa plānā un apstiprina kompetentā iestāde. 2. tabulu neizmanto iekārtām, kuru siltumnīcefektu izraisošas gāzes nosaka, izmantojot emisiju nepārtraukta monitoringa sistēmas, kam piemēro XII pielikumu.







2. tabula Samazinājuma vispārējo nenoteiktību robežvērtības Iekārtas kategorija Nenoteiktības robežvērtība, kas jāievēro attiecībā uz gada kopējo emisiju vērtību A ± 7,5 % B ± 5,0 % C ± 2,5 %

▼M2

5.4. STACIONĀRO IEKĀRTU DARBĪBAS DATI

▼B

Darbības dati sniedz informāciju par materiālu plūsmu, kurināmā patēriņu, izejvielām vai produkciju, kas izteikta ar enerģiju [TJ] (izņēmuma gadījumos arī kā masa vai tilpums [t vai Nm3], sk. 5.5. iedaļu) kurināmā gadījumā un kā masa vai tilpums izejvielu vai produkcijas gadījumā [t vai Nm3].

Nosakot darbības datus, operators var pamatoties uz faktūrrēķinos ierakstīto piegādātā kurināmā vai materiālu daudzumu, kā noteikts I pielikumā, un ►M4 II līdz XXIV pielikumā ◄ noteiktajiem līmeņiem.

Ja darbības datus emisiju aprēķinam nevar tieši noteikt, tos nosaka, izmantojot krājumu izmaiņu vērtējumu:

materiāls C = materiāls P + (materiāls S – materiāls E) – materiāls O,

kur:

materiāls C : materiāls, kas pārstrādāts ziņošanas periodā;

materiāls P : materiāls, kas iegādāts ziņošanas periodā;

materiāls S : materiāla krājumi ziņošanas perioda sākumā;

materiāls E : materiāla krājumi ziņošanas perioda beigās;

materiāls O : materiāls, kas izmantots citos nolūkos (transportam vai atkalpārdošanai).

Gadījumos, kad “materiāla S” un “materiāla E” noteikšana ar tiešiem mērījumiem tehniski nav realizējama vai radītu pārmērīgas izmaksas, operators minētos divus daudzumus var novērtēt, pamatojoties uz:

— iepriekšējo gadu datiem un savstarpējo saistību ar produkcijas apjomu ziņošanas periodā — vai

— dokumentētām metodēm un attiecīgiem datiem auditētos finanšu pārskatos par ziņošanas periodu.

Gadījumos, kad gada darbības datu noteikšana precīzi visam kalendāra gadam ir tehniski nerealizējama vai tā izraisītu pārmērīgas izmaksas, operators var izvēlēties nākamo tuvāko piemēroto darba dienu, lai atdalītu gadu, par kuru tiek sagatavots ziņojums, no nākamā gada. Novirzes, kas varētu būt piemērojamas vienai vai vairākām avotu plūsmām, skaidri reģistrē, veido pamatu kalendāra gadam reprezentatīvas vērtības noteikšanai un konsekventi ņem vērā attiecībā uz nākamo gadu.

5.5. EMISIJAS KOEFICIENTI

▼M4

Emisijas koeficienti CO2 emisijām pamatojas uz kurināmā un izejmateriālu oglekļa saturu, un tos izsaka t CO2/TJ (dedzināšanas emisijām) vai t CO2/t vai t CO2/Nm3 (procesa emisijām). Pārējām siltumnīcefekta gāzēm, izņemot CO2, attiecīgie emisijas koeficienti ir definēti attiecīgajos darbībai specifiskajos šo pamatnostādņu pielikumos.

▼M2

Lai panāktu iespējami lielāku pārredzamību un iespējami plašāku atbilstību valsts siltumnīcefektu izraisošu gāzu uzskaitei, degvielas emisijas koeficientu (kas izteikti kā t CO2/t, nevis kā t CO2/TJ) izmantošana dedzināšanas emisijām ir ierobežota gadījumos, kad operatoram citādi rastos pārmērīgas izmaksas, un gadījumos, kas definēti šo pamatnostādņu pielikumos par specifiskām darbībām.

▼B

Oglekļa konversijai par attiecīgo CO2 vērtību izmanto koeficientu 3,664 [tCO2/tC] ( 9 ).

Emisijas koeficienti un darbībai specifisku emisijas koeficientu izveidošanas noteikumi ir norādīti šā pielikuma 11. un 13. iedaļā.

Biomasu uzskata par CO2 neitrālu. Biomasai izmanto emisijas koeficientu 0 [tCO2/TJ vai Nm3]. Piemēri dažādu veidu materiāliem, ko akceptē kā biomasu, minēti šā pielikuma 12. iedaļā.

Kurināmajam vai materiāliem, kas satur gan fosilo, gan biomasas oglekli, izmanto svērto emisijas koeficientu, kas pamatojas uz fosilā oglekļa daļu degvielas kopējā oglekļa saturā. Šis aprēķins ir pārredzams un dokumentēts saskaņā ar šā pielikuma 13. iedaļas noteikumiem un procedūrām.

Raksturīgo CO2, ko pārvieto uz iekārtu atbilstīgi ES-ELS kā kurināmā daļu (piemēram, domnas gāzi, koksēšanas krāsns gāzi vai dabasgāzi), iekļauj attiecīgā kurināmā emisijas koeficientā.

Atbilstīgi kompetentās iestādes apstiprinājumam raksturīgo CO2, kura izcelsme ir materiāla plūsma, bet ko pēc tam izvada ārā no iekārtas kā kurināmā daļu, var atskaitīt no attiecīgās iekārtas emisijām neatkarīgi no tā, vai to piegādā vai nepiegādā citai ES-ELS iekārtai. Jebkurā gadījumā ziņojumā to norāda kā ārpusbilances posteni. Par attiecīgajām iekārtām dalībvalstis paziņo Komisijai atbilstīgi 21. pantā Direktīvā 2003/87/EK noteiktajiem pienākumiem.

5.6. OKSIDĀCIJAS UN PĀRRĒĶINĀŠANAS KOEFICIENTI

Degšanas emisiju oksidācijas koeficientu degšanas emisijām vai pārrēķināšanas koeficientu procesa emisijām izmanto, lai atspoguļotu oglekļa daļu, kas nav oksidēta vai procesā pārveidota. Oksidācijas koeficientiem ir atcelta prasība piemērot augstāko līmeni. Ja iekārtā izmanto dažādu kurināmo un ir aprēķināti darbībai specifiski oksidācijas koeficienti, saskaņā ar kompetentās iestādes atļauju operators var noteikt darbībai vienu apvienotu oksidācijas koeficientu un to izmantot visam kurināmajam vai, ja vien neizmanto biomasu, attiecināt nepilnīgo oksidāciju uz vienu galveno kurināmā plūsmu un izmantot koeficienta vērtību 1 pārējām plūsmām.

▼M3

5.7. PĀRVIETOTAIS CO2

Saņemot kompetentās iestādes atļauju, operators no iekārtai aprēķināto emisiju līmeņa drīkst atskaitīt CO2 daudzumus, kuri neietilpst iekārtas emisijās, bet ir no tās pārvietoti:

▼M4

— kā viela tīrā veidā, tiešai izmantošanai un saistīšanai produktos vai izmantošanai par izejvielu, ja vien nepiemēro citas XIX līdz XXII pielikumā noteiktās prasības, vai

▼M3

— uz citu iekārtu, kurai ir siltumnīcefekta gāzu emisiju atļauja, ja nav jāpiemēro citi XVII vai XVIII pielikumā paredzētie noteikumi,

ja šāda atskaitīšana atspoguļo attiecīgu samazinājumu par darbībām un iekārtām, par ko attiecīgā dalībvalsts ziņo savā valsts uzskaitē, ko iesniedz Apvienoto Nāciju Organizācijas Pamatkonvencijas par klimata pārmaiņām sekretariātam. Attiecīgie CO2 daudzumi jāpaziņo par katru CO2 izdevušo vai saņēmušo iekārtu ārpusbilances posteņu veidā gan izdevušo, gan arī saņēmušo iekārtu gada emisiju pārskatos.

Ja CO2 daudzumu pārvieto uz citu iekārtu, saņēmējai iekārtai tas jāpieskaita savam saņemto CO2 emisiju aprēķinātajam līmenim, ja nav jāpiemēro citi XVII ►M4 līdz XXII ◄ pielikumā paredzētie noteikumi.

Dalībvalstis par attiecīgajām izdevējām un saņēmējām iekārtām paziņo Komisijai saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 21. pantu. Ja notiek pārvietošana uz iekārtu, uz kuru minētā direktīva attiecas, izdevēja iekārta savā gada emisiju pārskatā norāda attiecīgo saņēmēju iekārtu ar identifikācijas kodu, kas noteikts ar minētās direktīvas 19. pantā paredzēto regulu. Tādā pašā veidā saņēmēja iekārta norāda attiecīgo izdevēju iekārtu.

Iespējamie CO2 pārvietošanas gadījumi no iekārtas inter alia ir šādi:

— CO2 izmantošanai tīrā veidā gāzēto dzērienu ražošanai,

— CO2 izmantošanai tīrā veidā kā sauso ledu dzesēšanai,

— CO2 izmantošanai tīrā veidā kā ugunsdzēšanas aģentu, aukstumnesēju vai gāzi laboratoriju vajadzībām,

— CO2 izmantošanai tīrā veidā labības dezinfekcijai,

— CO2 izmantošanai tīrā veidā kā šķīdinātāju pārtikas vai ķīmiskajā rūpniecībā,

— CO2 izmantošanai un saistīšanai ķīmiskās vai celulozes rūpniecības produkcijā un izejvielās (piemēram, urīnviela vai nogulsnētie karbonāti),

— dūmgāzu attīrīšanai pēc pusslapjā paņēmiena, saistot karbonātu veidā pēc žāvēšanas žāvētavā ar žāvējamā materiāla izsmidzināšanu sausā blakusproduktā,

— uz uztveršanas iekārtām pārvietotais CO2,

— no uztveršanas iekārtām transporta tīklos pārvietotais CO2,

— no transporta tīkliem uz glabāšanas vietām pārvietotais CO2.

Ja nav spēkā citas prasības, kas noteiktas par darbībām specifiskajos pielikumos, gadā pārvietoto attiecīgi CO2 vai karbonātu masu, kad tas ir piemēroti, nosaka tieši, izmantojot tilpuma vai masas plūsmas mērīšanas līdzekļus vai svēršanu, vai arī netieši pēc attiecīgā produkta (piemēram, karbonātu vai urīnvielas) masas ar maksimālo nenoteiktību, kas mazāka par 1,5 %.

Ja pārvietotā CO2 daudzumu nosaka gan izdevējā, gan saņēmējā iekārtā, attiecīgajiem nodotajiem un saņemtajiem CO2 daudzumiem jābūt vienādiem. Ja to atšķirības var pamatot ar mērīšanas sistēmu nenoteiktību, gan izdevējas, gan saņēmējas iekārtas emisiju pārskatos jāizmanto abu izmērīto daudzumu vidējā aritmētiskā vērtība. Emisiju pārskatā iekļauj paziņojumu par to, ka šī vērtība ir koriģēta saskaņā ar attiecīgi izdevējas un saņēmējas iekārtas noteiktajiem daudzumiem. Izmērīto vērtību iekļauj ārpusbudžeta posteņa veidā.

Ja izmērīto daudzumu atšķirības nevar pamatot ar mērīšanas sistēmu nenoteiktību, attiecīgo iekārtu operatori izdara izmērīto vērtību korekcijas, ievērojot piesardzības principu (t. i., lai emisiju vērības netiktu pazeminātas). Šīs korekcijas verificē izdevējas un saņēmējas iekārtas verificētāji, un tās jāapstiprina kompetentajai iestādei.

Gadījumos, kad daļa no pārvietotā CO2 ir radusies no biomasas, vai gadījumos, kad uz konkrēto iekārtu Direktīva 2003/87/EK attiecas tikai daļēji, operators atskaita tikai to pārvietotā CO2 masas attiecīgo daļu, kura rašanās saistāma ar fosilā kurināmā un materiālu izmantošanu darbībās, uz kurām attiecas minētā direktīva. Attiecīgajās sadalījuma metodēs ievēro piesardzības principu, un par tām jāsaņem kompetentās iestādes apstiprinājums.

Ja izdevējā iekārtā pārvietoto daudzumu nosaka ar mērījumiem, nodotā/saņemtā CO2 kopīgo daudzumu, kura rašanās saistāma ar biomasas izmantošanu, gan izdevēja, gan saņēmēja iekārta norāda ārpusbudžeta posteņa veidā. Šim nolūkam saņēmējai iekārtai pašai nav jāveic mērījumi, bet jānorāda no izdevējas iekārtas saņemtie dati par biomasas CO2 daudzumu.

▼M2

6. UZ MĒRĪJUMIEM BALSTĪTAS METODES, KO PIEMĒRO STACIONĀRĀM IEKĀRTĀM

▼B

6.1. VISPĀRĪGI NORĀDĪJUMI

▼M1

Kā norādīts 4.2. iedaļā, siltumnīcefektu izraisošo gāzu emisijas var noteikt ar mērīšanas metodēm, izmantojot nepārtrauktu emisijas mērījumu sistēmas (NEMS) no visiem vai izraudzītiem emisijas avotiem, izmantojot standartu vai akceptētas metodes, ja operators pirms ziņošanas perioda ir saņēmis kompetentās iestādes apstiprinājumu, ka, izmantojot NEMS, ar mērījumiem sasniedz lielāku precizitāti nekā ar emisiju aprēķiniem, izmantojot visprecīzākā līmeņa pieeju. Pamatnostādnes par mērīšanas metožu izmantošanu noteiktas XII un XIII pielikumā. Dalībvalstīm iekārtas, kurās kā monitoringa sistēmas daļu izmanto NEMS, saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 21. pantu ir jāpaziņo Komisijai.

▼B

Koncentrāciju, kā arī masas vai tilpuma plūsmu mērīšanai izmantojamās procedūras ir saskaņā ar standarta metodi, ja tā ir pieejama, kura ierobežo paraugu ņemšanas un sistemātisko kļūdu un kurai ir zināma mērījumu nenoteiktība. Izmanto CEN standartus (t. i., tos, ko izdevusi Eiropas Standartizācijas komiteja), ja tie ir pieejami. Ja CEN standarti nav pieejami, izmanto piemērotus ISO standartus (t. i., Starptautiskās Standartizācijas organizācijas izdotos standartus) vai valsts standartus. Ja attiecīgu standartu nav, procedūras, kur iespējams, veic saskaņā ar piemērotiem standartu projektiem vai norādījumiem par nozares labāko praksi.

Attiecīgie ISO standarti cita starpā iekļauj:

— ISO 12039:2001“Stacionāro avotu izmeši – Oglekļa monoksīda, oglekļa dioksīda un skābekļa noteikšana – Automātiskas mērīšanas metodes veiktspējas raksturlielumi un kalibrēšana”,

— ISO 10396:2006“Stacionāro avotu izmeši – Paraugu ņemšana automātiskai gāzes koncentrācijas noteikšanai”,

— ISO 14164:1999“Stacionāro avotu izmeši – Gāzu tilpuma plūsmas ātruma noteikšana cauruļvados – Automātiskā metode”.

Izmērītā CO2 emisijas biomasas daļa jāatņem, pamatojoties uz aprēķina pieeju, un ziņojumā jānorāda kā ārpusbilances postenis (sk. šā pielikuma 14. iedaļu).

6.2. UZ MĒRĪJUMIEM PAMATOTU METODOLOĢIJU LĪMEŅI

▼M1

Saskaņā ar XII un XIII pielikumu augstākais līmenis iekārtas operatoram ir jāizmanto katram siltumnīcefektu izraisošo gāzu emisiju atļaujā iekļautajam emisijas avotam, kura attiecīgās siltumnīcefektu izraisošo gāzu emisijas nosaka, izmantojot NEMS.

▼B

Tikai tad, ja kompetentajai iestādei ir pierādīts, ka augstākā līmeņa pieeja nav tehniski realizējama vai izraisītu pārmērīgas izmaksas, attiecīgajam emisijas avotam var izmantot nākamo zemāko līmeni. Tādējādi izraudzītais līmenis katram emisijas avotam atspoguļo augstāko precizitātes līmeni, kas ir tehniski realizējams un neizraisa pārmērīgas izmaksas. Līmeņu izvēle ir atkarīga no kompetentās iestādes apstiprinājuma (sk. 4.3. iedaļu).

▼M1

Ziņošanas periodos no 2008. līdz 2012. gadam par CO2 emisijām izmanto vismaz 2. līmeni, kas noteikts XII pielikumā, un N2O emisijām izmanto līmeņus, kas noteikti XIII pielikumā, izņemot gadījumus, kad tas nav iespējams tehniski.

▼B

6.3. PAPILDU PROCEDŪRAS UN PRASĪBAS

▼M1

a) Paraugu ņemšanas normas

Visiem emisijas noteikšanas elementiem, izmantojot visus konkrētajai stundai pieejamos datu punktus, aprēķina (derīgu datu stundu) stundas vidējās vērtības, kā (attiecīgā gadījumā) norādīts XII un XIII pielikumā. Ja iekārta kādā noteiktas stundas daļā ir ārpus kontroles vai nedarbojas, stundas vidējo vērtību aprēķina pēc pārējiem šīs konkrētās stundas datu punktiem. Ja emisijas noteikšanas elementam derīgo datu stundas datus nevar aprēķināt, jo pieejami ir mazāk par 50 % no maksimālā stundas datu punktu skaita, konkrētās stundas datus neizmanto. Katram gadījumam, kad derīgu datu stundu nevar aprēķināt, aprēķina aizstājējas vērtības saskaņā ar šīs iedaļas noteikumiem.

▼B

b) Trūkstošie dati

Ja derīgu datu stundu nevar nodrošināt vienam vai vairākiem emisijas aprēķināšanai vajadzīgajiem elementiem tāpēc, ka aparatūra ir bijusi ārpus kontroles (piemēram, kalibrēšanas dēļ vai traucējumu radītu kļūdu gadījumā) vai tā nav darbojusies, operators nosaka vērtības katras trūkstošās stundas aizstāšanai, kā parādīts turpmāk.

i) Koncentrācijas

Ja derīgu datu stundu nevar nodrošināt par parametru, kuru tieši mēra kā koncentrāciju (piemēram, siltumnīcefektu izraisošas gāzes, O2), attiecīgajai stundai šādi aprēķina aizstājēju vērtību C*subst :

kur:

ir konkrētā parametra koncentrācijas aritmētiskais vidējais lielums;

σ C_ ir konkrētā parametra koncentrācijas standartnovirzes labākais novērtējums.

Vidējo aritmētisko vērtību un standartnovirzi aprēķina ziņošanas perioda beigās visam ziņošanas perioda laikā izmērīto emisijas datu kopumam. Ja tāds periods nav izmantojams iekārtas nozīmīgu tehnisku pārveidojumu dēļ, ar kompetento iestādi vienojas par reprezentatīvu laika periodu, kas, ja iespējams, ir viens gads.

Vidējās aritmētiskās vērtības un standartnovirzes aprēķini jāuzrāda verificētājam.

ii) Citi parametri

Ja derīgu datu stundu nevar nodrošināt par parametriem, kurus tieši nemēra kā koncentrācijas, attiecīgo parametru aizstājējas vērtības iegūst ar procesa masas bilances modeli vai enerģijas bilances pieeju. Pārējie izmērītie elementi jāizmanto emisijas aprēķinu rezultātu validācijai.

Masas vai enerģijas bilances modeļi un to pamatā esošie pieņēmumi precīzi jādokumentē un jāuzrāda verificētājam kopā ar aprēķinātajiem rezultātiem.

c) Apstiprinošs emisiju aprēķins

▼M1

Paralēli emisiju noteikšanai, izmantojot mērīšanas metodes saskaņā ar XII un XIII pielikumu, katras attiecīgās siltumnīcefektu izraisošās gāzes gada emisijas jānosaka ar aprēķinu metodi pēc viena no šādiem variantiem:

▼B

a) emisiju aprēķins, kas attiecīgajām darbībām noteikts attiecīgajos pielikumos. Emisiju aprēķinos parasti var izmantot zemākos līmeņus (t. i., vismaz 1. līmeni); vai

b) emisiju aprēķins, kas noteikts 2006. gada IPCC pamatnostādnēs, piemēram, var izmantot 1. līmeņa metodes.

Iespējamas atšķirības starp mērījumos un ar aprēķiniem iegūtajiem rezultātiem. Operators izpēta korelāciju starp mērījumu un aprēķina pieejas rezultātiem, ņemot vērā, ka atšķirības varētu rasties abu pieeju dažādības dēļ. Ņemot vērā attiecīgo korelāciju, operators aprēķinātos rezultātus izmanto mērījumu rezultātu kontrolpārbaudei.

Operators nosaka un ziņo gada emisiju ziņojumā attiecīgos darbības datus, zemāko siltumspēju, emisijas koeficientus, oksidācijas koeficientus un datus par citiem parametriem, kas izmantoti emisiju noteikšanai saskaņā ar ►M3 II līdz XI un XVI, ►M4 līdz XXIV ◄ pielikumu ◄ , attiecīgā gadījumā izmantojot laboratorijas analīzes. Attiecīgās pieejas, kā arī izraudzīto apstiprinošo aprēķinu metodi nosaka monitoringa plānā un apstiprina kompetentā iestāde.

▼M1

Ja salīdzinājums ar rezultātiem, kas iegūti pēc aprēķinu metodes, nepārprotami liecina, ka mērījumu rezultāti nav derīgi, operatoram to aizstāšanai jāizmanto šajā iedaļā minētās vērtības (izņemot monitoringu saskaņā ar XIII pielikumu).

▼B

7. NENOTEIKTĪBAS NOTEIKŠANA

7.1. APRĒĶINI

Uz šo iedaļu attiecas šā pielikuma 16. iedaļa. Emisiju aprēķināšanai operatoram jābūt izpratnei par galvenajiem nenoteiktību avotiem.

▼M2

Uz aprēķiniem balstītas metodes gadījumā, ievērojot 5.2. iedaļas noteikumus, kompetentā iestāde apstiprina līmeņu kombināciju katrai avota plūsmai iekārtā un apstiprina visus citus konkrētās iekārtas monitoringa metodes aspektus, kas iekļauti iekārtas atļaujā vai – attiecībā uz aviācijas darbībām – gaisa kuģa ekspluatanta monitoringa plānā. To darot, kompetentā iestāde akceptē nenoteiktību, kas tieši rodas no apstiprinātās monitoringa metodes pareizas piemērošanas, un pierādījums šim apstiprinājumam ir atļaujas saturs vai – attiecībā uz aviācijas darbībām – apstiprinātā monitoringa plāna saturs. Līmeņu kombinācijas norādīšana emisiju ziņojumā Direktīvas 2003/87/EK nolūkā ir ziņošanas nenoteiktība. Tādējādi, ja tiek izmantota uz aprēķiniem balstīta metodoloģija, nepastāv citas prasības attiecībā uz nenoteiktības paziņošanu.

▼B

Nenoteiktība, ko mērīšanas sistēmai nosaka līmeņu sistēmā, ietver izmantoto mērīšanas instrumentu norādīto nenoteiktību, kalibrēšanas nenoteiktību un papildu nenoteiktības, kas saistītas ar mērīšanas instrumentu praktisku izmantošanu. Noteiktās robežvērtības līmeņu sistēmā attiecas uz nenoteiktību, kas saistīta ar vērtību vienā ziņošanas periodā.

Attiecībā uz komerciāli tirgotu kurināmo vai materiāliem kompetentās iestādes var atļaut operatoram noteikt kurināmā/materiālu gada plūsmu, pamatojoties tikai uz kurināmā vai materiāla faktūrrēķinos uzrādīto daudzumu bez turpmākas individuālas ar to saistīto nenoteiktību pārbaudes ar nosacījumu, ka valsts tiesību akti vai parādītā attiecīgo valsts vai starptautisko standartu piemērošana nodrošina, ka attiecīgās prasības par nenoteiktību darbības datiem attiecībā uz komercdarījumiem ir izpildītas.

►M2 Visos pārējos gadījumos operators sniedz rakstiskas liecības par nenoteiktības līmeni, kas saistīts ar darbības datu noteikšanu katrai avota plūsmai, lai parādītu, ka ir ievērotas šo pamatnostādņu ►M3 II līdz XI un XIV līdz ►M4 XXIV ◄ pielikumā ◄ definētās nenoteiktības robežvērtības. ◄ Operators pamato aprēķinu uz specifikācijām, ko sniedzis mērīšanas instrumentu piegādātājs. Ja specifikācijas nav pieejamas, operators sniedz mērīšanas instrumenta nenoteiktības novērtējumu. Abos gadījumos jāņem vērā nepieciešamās korekcijas minētajās specifikācijās tādu faktiskās izmantošanas ietekmju dēļ kā novecošana, fiziskās vides apstākļi, kalibrēšana un apkope. Korekcijās var iekļaut konservatīvu eksperta slēdzienu.

Ja izmanto mērīšanas sistēmas, operators ņem vērā visu mērīšanas sistēmas sastāvdaļu kumulatīvo ietekmi uz gada darbības datu nenoteiktību, izmantojot nenoteiktības izplatīšanās likumu ( 10 ), kas sniedz divus piemērotus noteikumus nekorelējošu nenoteiktību apvienošanai, saskaitot vai reizinot attiecīgos konservatīvos tuvinājumus, ja nenoteiktības ir savstarpēji saistītas.

a) Summas nenoteiktība (piemēram, individuālajiem ieguldījumiem gada vērtībā)

Nekorelējošām nenoteiktībām:

Savstarpēji saistītām nenoteiktībām:

kur:

Utotal ir procentos izteikta summas nenoteiktība;

xi un Ui ir attiecīgās vērtības un ar tām saistītās relatīvās nenoteiktības, kas izteiktas procentos.

b) Reizinājuma nenoteiktība (piemēram, dažādiem parametriem, ko izmanto mēriekārtas rādījumu pārvēršanai masas plūsmas datos)

Nekorelējošām nenoteiktībām:

Savstarpēji saistītām nenoteiktībām:

kur:

Utotal ir ir procentos izteikta reizinājuma nenoteiktība;

Ui ir procentos izteiktas relatīvās nenoteiktības, kas saistītas ar attiecīgajām vērtībām.

Operators, izmantojot kvalitātes nodrošināšanas un pārvaldības procedūras, nosaka un samazina emisiju ziņojumā iekļaujamo emisijas datu nenoteiktības. Verifikācijas procesa laikā verificētājs pārbauda apstiprinātās monitoringa metodoloģijas izmantošanas pareizību un novērtē, kā, izmantojot operatora kvalitātes nodrošināšanas un pārvaldības procedūras, tiek noteiktas un samazinātas atlikušās nenoteiktības.

7.2. MĒRĪJUMI

▼M1

Operators var pamatot mērījumu metodes izmantošanu, kā noteikts 4.2. iedaļā, ja tādējādi tiek iegūti ticami rezultāti ar mazāku nenoteiktību nekā pēc attiecīgās aprēķinu metodes (salīdzinājums 4.2. iedaļā), vai ir jāizmanto mērījumu metode saskaņā ar XIII pielikumu. Kā pamatojumu operators kompetentajai iestādei iesniedz mērījumu nenoteiktības pilnīgākas kvantitatīvas analīzes rezultātus, kurā saskaņā ar standartu EN 14181 ņemti vērā šādi nenoteiktību avoti:

▼B

— nepārtraukto mērījumu iekārtai norādītā nenoteiktība,

— ar kalibrēšanu saistītās nenoteiktības,

— papildu nenoteiktība, kas saistīta ar monitoringa iekārtu praktisku izmantošanu.

Balstoties uz operatora pamatojumu, kompetentā iestāde var apstiprināt, ka operators var izmantot nepārtrauktās emisiju mērīšanas sistēmu visiem vai izraudzītiem emisijas avotiem iekārtā, un apstiprināt visas citas monitoringa metodoloģijas detaļas tiem emisijas avotiem, kas iekļauti iekārtas atļaujā. To izdarot, kompetentā iestāde ir apstiprinājusi nenoteiktību, kas tieši rodas, pareizi izmantojot apstiprināto monitoringa metodoloģiju, un minētā apstiprinājuma pierādījums ir atļaujas saturs.

Operators kompetentajai iestādei iesniedzamajā gada emisiju ziņojumā norāda nenoteiktību, kas noteikta, veicot nenoteiktību pilnu analīzi par attiecīgajiem emisijas avotiem un avotu plūsmām līdz laikam, kamēr kompetentā iestāde pārskata, vai mērīšanas vietā neveikt aprēķinus, un pieprasa nenoteiktību pārrēķināt. Minētās nenoteiktības norādīšana emisiju ziņojumā ir kļūdas ziņojums Direktīvas 2003/87/EK nozīmē.

Operators, izmantojot kvalitātes nodrošināšanas un kontroles procesu, pārvalda un samazina emisiju ziņojumā iekļaujamo emisijas datu atlikušās nenoteiktības. Veicot verifikāciju, verificētājs pārbauda apstiprinātās monitoringa metodoloģijas izmantošanas pareizību un novērtē, kā notiek atlikušo nenoteiktību pārvaldība un samazināšana, izmantojot operatora kvalitātes nodrošināšanas un kontroles procedūras.

8. ZIŅOŠANA

▼M2

Direktīvas 2003/87/EK IV pielikumā ir izklāstītas ziņošanas prasības attiecībā uz iekārtām un gaisa kuģu ekspluatantiem. Ja vien ES Komisija nav publicējusi līdzvērtīgu elektronisku standartprotokolu attiecībā uz gada ziņojumiem, par pamatu kvantitatīvo datu ziņošanai izmanto šā pielikuma 14. iedaļā norādīto ziņošanas paraugu un tajā pieprasīto informāciju. Ja ziņošanas paraugs ir norādīts pielikumā par specifiskām darbībām, ziņošanai izmanto minēto ziņošanas paraugu un tajā pieprasīto informāciju.

▼B

Emisiju ziņojums ietver gada emisijas kalendāra gada laikā ziņošanas periodā.

Ziņojumu verificē saskaņā ar sīki izstrādātām prasībām, ko noteikusi dalībvalsts atbilstīgi Direktīvas 2003/87/EK V pielikuma prasībām. Operators verificēto ziņojumu iesniedz kompetentajai iestādei līdz katra gada 31. martam par emisijām iepriekšējā gada laikā.

Kompetentās iestādes rīcībā esošos emisiju ziņojumus minētā iestāde dara pieejamus sabiedrībai atbilstīgi Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 28. janvāra Direktīvai 2003/4/EK par vides informācijas pieejamību sabiedrībai un par Padomes Direktīvas 90/313/EEK atcelšanu ( 11 ). Attiecībā uz minētās direktīvas 4. panta 2. punkta d) apakšpunktā noteiktā izņēmuma piemērošanu operatori var savā ziņojumā norādīt, kuru informāciju ziņojumā tie uzskata par komerciāli jutīgu.

Katra operatora ziņojumā par iekārtu iekļaujama šāda informācija:

1) iekārtas identifikācijas dati saskaņā ar IV pielikumu Direktīvā 2003/87/EK un tās unikālais atļaujas numurs;

2) visu emisijas avotu un/vai avotu plūsmu emisiju kopsumma, izraudzītā pieeja (mērījumu vai aprēķinu), izraudzītais līmenis un metodes (attiecīgā gadījumā), darbības dati ( 12 ), emisijas koeficienti ( 13 ) un oksidācijas/pārrēķināšanas koeficienti ( 14 ). Par šādiem posteņiem, ko neuzskaita emisijas izteiksmē, ziņo kā par ārpusbilances posteņiem: sadedzinātās [TJ] vai procesos izmantotās [t vai Nm3] biomasas daudzumi; CO2 emisijas [tCO2] no biomasas, ja emisiju noteikšanai izmanto mērījumus; no iekārtas nodotais CO2 [tCO2]; raksturīgais CO2, kas atstāj iekārtu kā kurināmā daļa;

3) ja emisijas koeficienti un darbības dati par kurināmo ir attiecināti pret masu, nevis pret enerģiju, operators ziņo papildu aizstājējdatus par katra kurināmā veida gada vidējo zemāko siltumspēju un emisijas koeficientu. “Aizstājējdati” ir gada vērtības – empīriski dati vai ar atzītiem avotiem pamatotas vērtības, ko izmanto, lai aizstātu datus par mainīgajiem lielumiem (t. i., par kurināmā/materiālu plūsmu, zemāko siltumspēju vai emisiju, oksidācijas vai pārrēķināšanas koeficientus), kas vajadzīgi aprēķinu pieejās saskaņā ar I–XI pielikumu, lai nodrošinātu pilnīgu ziņošanu, ja monitoringa metodoloģija nesniedz visus vajadzīgos mainīgos lielumus;

4) ja izmanto masas bilances pieeju, operatori paziņo masas plūsmu, katra kurināmā veida oglekļa un enerģijas saturu un materiālu plūsmu iekārtā un no tās, kā arī savus krājumus;

5) ja veic emisiju nepārtraukto monitoringu (XII pielikums), operators ziņo fosilā CO2 gada emisijas, kā arī CO2 emisijas no biomasas izmantošanas. Turklāt operators ziņo papildu aizstājējdatus par katra kurināmā veida gada vidējo siltumspēju un emisijas koeficientu vai citiem attiecīgajiem materiālu un produktu parametriem, kas iegūti ar tos apstiprinošiem aprēķiniem;

6) ja izmanto samazinājuma pieeju saskaņā ar 5.3. iedaļu, operators ziņo papildu aizstājējdatus par katru parametru, kuram pieeja nedod vajadzīgos datus saskaņā ar ►M3 I līdz XI un XVI, ►M4 līdz XXIV ◄ pielikumu ◄ ;

7) ja izmanto kurināmo, bet emisijas aprēķina kā procesa emisijas, operators ziņo papildu aizstājējdatus par attiecīgajiem mainīgajiem lielumiem šā kurināmā dedzināšanas emisiju aprēķinā;

8) pagaidu vai pastāvīgas līmeņu izmaiņas, minēto izmaiņu pamatojums, izmaiņu sākuma datums un pagaidu izmaiņu sākuma un beigu datumi;

9) jebkuras citas izmaiņas iekārtā ziņošanas perioda laikā, kas var attiekties uz emisiju ziņojumu;

▼M3

10) attiecīgos gadījumos CO2 daudzumi, kas nodoti uz vai saņemti no citām iekārtām, norādot identifikācijas kodu, kas noteikts ar šo regulu saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 19. pantu;

▼M4

11) attiecīgā gadījumā primārā alumīnija ražošanas līmenis, anoda efekta biežums un vidējais ilgums pārskata periodā, vai anoda efekta pārsprieguma dati pārskata periodā, kā arī saskaņā XXIV pielikumu veikto iekārtai specifisku CF4 un C2F6 emisijas koeficientu noteikšanas jaunākie rezultāti un jaunākie gāzvadu uztveršanas efektivitātes noteikšanas rezultāti.

▼M3

Kompetentā iestāde CO2 uzglabāšanas vietu operatoriem pēc slēgšanas var atļaut iesniegt vienkāršotus emisiju pārskatus, kurā ir vismaz 1) un 9) apakšpunktā minētie elementi, ja siltumnīcefekta gāzu emisiju atļaujā nav emisiju avotu.

▼B

Informācija, kas jāsniedz atbilstīgi 8. un 9. punktam, un papildu informācija, kas jāsniedz ►M4 atbilstīgi 2. un 11. punktam ◄ , nav piemērota iesniegšanai ziņošanas formas tabulas veidā, un tāpēc to gada emisiju ziņojumā iekļauj teksta veidā.

Par kurināmo un tā radītajām emisijām ziņo, izmantojot IPCC degvielu kategorijas (sk. šā pielikuma 11. iedaļu), kas pamatojas uz Starptautiskās Enerģijas aģentūras definīcijām. Ja attiecīgā operatora dalībvalsts ir publicējusi degvielu kategoriju sarakstu, iekļaujot definīcijas un emisiju koeficientus, kas atbilst jaunākajam valsts pārskatam, kurš iesniegts Apvienoto Nāciju Organizācijas Pamatkonvencijas par klimata pārmaiņām sekretariātam, minētās kategorijas un to emisijas koeficientus izmanto, ja tas apstiprināts saskaņā ar attiecīgo monitoringa metodoloģiju.

Turklāt ziņo par atkritumu veidiem un emisijām, kas radušās, tos izmantojot par kurināmo vai izejmateriāliem. Par atkritumu veidiem ziņo, izmantojot Kopienas atkritumu sarakstu, kas noteikts Komisijas 2000. gada 3. maija Lēmumā 2000/532/EK, ar ko aizstāj Lēmumu 94/3/EK, ar kuru izveidots atkritumu saraksts saskaņā ar 1. panta a) punktu Padomes Direktīvā 75/442/EEK par atkritumiem, un Padomes Lēmumu 94/904/EK, ar kuru izveidots bīstamo atkritumu saraksts saskaņā ar 1. panta 4. punktu Padomes Direktīvā 91/689/EEK par bīstamajiem atkritumiem ( 15 ). Iekārtā izmantojamo attiecīgo atkritumu nosaukumiem pievieno atbilstošos sešciparu kodus.

Par emisijām, kas rodas no viena un tā paša darbības tipa dažādiem emisiju avotiem vai avotu plūsmām vienā iekārtā, var paziņot darbības veidam kopumā.

▼M1

Par emisijām ziņo, rezultātu noapaļojot ar precizitāti līdz vienai tonnai CO2 vai CO2(e) (piemēram, 1 245 978 t). Darbības datus, emisijas koeficientus un oksidācijas vai pārrēķināšanas koeficientus noapaļo, norādot tikai emisiju aprēķiniem un ziņošanas nolūkiem izmantojamos zīmīgos ciparus.

▼M2

Lai nodrošinātu atbilstīgi Direktīvai 2003/87/EK paziņoto datu saskanību ar datiem, kurus dalībvalstis paziņo atbilstīgi ANO Pamatkonvencijai par klimata izmaiņām, un citiem emisijas datiem, ko paziņo Eiropas piesārņojošo vielu un izmešu pārneses reģistram (EPRTR), katru iekārtas vai gaisa kuģa ekspluatanta veikto darbību vajadzības gadījumā apzīmē, izmantojot kodus no šādām divām ziņošanas shēmām:

▼B

a) vienotā pārskatu forma siltumnīcefektu izraisošo gāzu valstu uzskaites sistēmām, ko apstiprinājušas Apvienoto Nāciju Organizācijas Pamatkonvencijas par klimata izmaiņām attiecīgās struktūras (sk. šā pielikuma 15.1. iedaļu);

b) Regulas (EK) Nr. 166/2006 par Eiropas Piesārņojošo vielu izplūdes un nodošanas reģistru (EPRTR) I pielikumā sniegtie IPPC kodi (sk. turpmāk 15.2. iedaļu).

9. INFORMĀCIJAS GLABĀŠANA

▼M2

Operators attiecībā uz visiem emisiju avotiem un/vai avotu plūsmām, kas piederīgas Direktīvas 2003/87/EK I pielikumā uzskaitītajām darbībām, dokumentē un arhivē monitoringa datus par iekārtas vai gaisa kuģa ekspluatanta radīto siltumnīcefektu izraisošo gāzu emisijām, kuras norādītas saistībā ar šīm darbībām.

Ar dokumentētajiem un arhivētajiem monitoringa datiem jāpietiek, lai varētu verificēt gada emisiju ziņojumu par iekārtas vai gaisa kuģa ekspluatanta emisijām, ko operators iesniedz saskaņā ar Direktīvas 2003/87/EK 14. panta 3. punktu atbilstīgi šīs direktīvas V pielikumā noteiktajiem kritērijiem.

▼B

Dati, kas nav jāiekļauj gada emisiju ziņojumā, nav jāziņo vai citādi jādara zināmi sabiedrībai.

Lai verificētājs vai cita trešā persona varētu reproducēt emisiju noteikšanu, ►M2 operatoram ◄ vismaz desmit gadus pēc ziņojuma iesniegšanas atbilstīgi 14. panta 3. punktam Direktīvā 2003/87/EK jāglabā šāda informācija.

Uz aprēķiniem pamatotām metodoloģijām:

— visu avotu plūsmu saraksts, kurām veikts monitorings,

— emisiju aprēķinos izmantotie darbības dati par katru materiāla plūsmu, iedalot kategorijās atbilstīgi procesam un kurināmā vai materiāla veidam,

— dokumenti, kas pamato monitoringa metodoloģijas izvēli, un dokumenti, kas pamato kompetentās iestādes apstiprinātās pagaidu vai pastāvīgās monitoringa metodoloģiju un līmeņu izmaiņas,

— monitoringa metodoloģijas dokumentācija un darbībai raksturīgo emisijas koeficientu izstrādāšanas rezultāti, un biomasas daļu konkrētiem kurināmā veidiem, oksidācijas un pārrēķināšanas koeficienti, kā arī liecības par kompetentās iestādes apstiprinājumu,

▼M2

— darbības datu vākšanas procesu dokumentācija attiecībā uz iekārtas vai gaisa kuģa ekspluatanta un attiecīgajām avotu plūsmām,

▼B

— darbības dati, emisijas, oksidācijas vai pārrēķināšanas koeficienti, kas iesniegti kompetentajai iestādei valsts sadales plānam par gadiem, kas ir pirms laika perioda, uz kuru attiecas tirdzniecības shēma,

— atbildības dokumentācija saistībā ar emisiju monitoringu,

— gada emisiju ziņojums un

— visa pārējā informācija, kas identificēta kā nepieciešama gada emisiju ziņojuma pārbaudei.

Uz mērījumiem pamatotām metodoloģijām papildus jāglabā šāda papildu informācija:

— visu emisijas avotu saraksts, kuriem veikts monitorings,

— dokumenti, kas pamato uz mērījumiem pamatotas monitoringa metodoloģijas izvēli,

— dati, kas izmantoti katra emisiju avota emisijas nenoteiktības analīzei, iedalot kategorijās atbilstīgi procesam,

— apstiprinošiem aprēķiniem izmantotie dati,

— nepārtraukto mērījumu sistēmas sīki izstrādāts tehniskais apraksts, tostarp kompetentās iestādes apstiprinājuma dokumentācija,

— izejas dati un apkopotie dati no nepārtraukto mērījumu sistēmas, tostarp dokumentācija par izmaiņām laika gaitā, pārbaužu, dīkstāvju, kalibrēšanas, apkopju reģistrācijas žurnāls,

— dokumentācija par visām nepārtraukto mērījumu sistēmas izmaiņām.

▼M2

Attiecībā uz aviācijas darbībām saglabā šādu papildinformāciju:

— īpašumā esošo un nomāto gaisa kuģu saraksts, kā arī vajadzīgie pierādījumi par šā saraksta pilnīgumu,

— katrā ziņošanas periodā ietverto lidojumu saraksts, kā arī vajadzīgie pierādījumi par minētā saraksta pilnīgumu,

— komerckravas un attāluma noteikšanai izmantotie dati, kas attiecas uz gadiem, par kuriem tonnkilometru dati tiek paziņoti;

— vajadzības gadījumā dokumenti attiecībā uz metodi, ko izmanto, ja dati ir nepilnīgi, un dati, kas izmantoti konstatēto nepilnību novēršanai.

▼M3

Par CO2 uztveršanu, transportu un ģeoloģisko uzglabāšanu papildus jāglabā šāda informācija:

— attiecīgos gadījumos CO2 ģeoloģiskās uzglabāšanas iekārtu dokumentācija par uzglabāšanas kompleksā ievadītā CO2 daudzumu,

— attiecīgos gadījumos reprezentatīvi apvienotie dati par spiedienu un temperatūru transporta tīklā,

— attiecīgos gadījumos glabāšanas atļaujas kopija un apstiprināts monitoringa plāns, kas ir saskaņā ar Direktīvas 2009/31/EK 9. pantu,

— attiecīgos gadījumos pārskati, kas iesniegti saskaņā ar Direktīvas 2009/31/EK 14. pantu,

— attiecīgos gadījumos pārskati par inspekciju rezultātiem, kas iesniegti saskaņā ar Direktīvas 2009/31/EK 15. pantu,

— attiecīgos gadījumos dokumentācija par veiktajām korektīvajām darbībām, kas ir saskaņā ar Direktīvas 2009/31/EK 16. pantu.

▼M4

Par primārā alumīnija ražošanu papildus jāglabā šāda informācija:

— iekārtai specifisku CF4 un C2F6 emisijas koeficientu noteikšanai izmantoto mērījumu dokumentēti rezultāti,

— difūzo emisiju uztveršanas efektivitātes noteikšanas dokumentēti rezultāti,

— visi attiecīgie dati par primārā alumīnija ražošanu, anoda efekta biežumu un ilgumu vai pārsprieguma dati.

▼B

10. KONTROLE UN VERIFIKĀCIJA

Uz kontroli un verifikāciju attiecas šā pielikuma 16. iedaļa.

10.1. DATU VĀKŠANA UN APSTRĀDE

Operators izveido, dokumentē, ievieš un uztur efektīvas datu vākšanas un apstrādes darbības (turpmāk tekstā “datu plūsmas darbības”) siltumnīcefektu izraisošu gāzu monitoringam un ziņošanai saskaņā ar apstiprinātu monitoringa plānu, atļauju un šīm pamatnostādnēm. Pie šīm datu plūsmas darbībām pieskaitāmi mērījumi, monitorings, datu analīze, reģistrācija, apstrāde un parametru aprēķināšana, lai ziņotu par siltumnīcefektu izraisošo gāzu emisijām.

10.2. KONTROLES SISTĒMA

Operators izveido, dokumentē, ievieš un uztur efektīvu kontroles sistēmu, lai nodrošinātu, ka gada emisiju ziņojumā, kas sagatavots, veicot datu plūsmas darbības, nebūtu nepatiesu apgalvojumu un tas būtu saskaņā ar apstiprināto monitoringa plānu, iekārtas atļauju un šīm pamatnostādnēm.

Operatora kontroles sistēmu veido procesi, kuru mērķis ir efektīvs monitorings un ziņošana, kā izprojektējuši un īstenojuši par gada emisiju ziņošanu atbildīgie. Kontroles sistēmai ir šādas sastāvdaļas:

a) paša operatora veikts vērtēšanas process par raksturīgo un kontroles risku attiecībā uz kļūdām, nepatiesu interpretāciju vai izlaidumiem (nepatiesiem apgalvojumiem) gada emisiju ziņojumā un neatbilstību apstiprinātajam monitoringa plānam, iekārtas atļaujai un šīm pamatnostādnēm;

b) kontroles darbības, kas palīdz mazināt identificētos riskus. Operators novērtē un uzlabo savu kontroles sistēmu, lai nodrošinātu, ka gada emisiju ziņojumā nav būtiski nepatiesu apgalvojumu vai būtisku neatbilstību. Vērtēšana iekļauj kontroles sistēmas un paziņoto datu iekšējos auditus. Kontroles sistēma var dot norādes uz citām procedūrām un dokumentiem, tostarp uz dokumentiem vadības sistēmās ES Vides pārvaldības un audita shēmā (EMAS), ISO 14001:2004 (“Vides pārvaldības sistēmas – Specifikācija ar pamatnostādnēm izmantošanai”), ISO 9001:2000 un finanšu kontroles sistēmās. Ja ir dota tāda norāde, operators nodrošina, lai prasības apstiprinātajā monitoringa plānā, iekārtas atļaujā un šajās pamatnostādnēs būtu sakārtotas attiecīgā izmantojamā sistēmā.

10.3. KONTROLES DARBĪBAS

Raksturīgo un kontroles risku samazināšanai un mīkstināšanai atbilstīgi 10.2. iedaļai operators identificē un ievieš kontroles darbības saskaņā ar 10.3.1. līdz 10.3.6. iedaļu.

10.3.1. PROCEDŪRAS UN ATBILDĪBA

Operators nosaka atbildību par visām datu plūsmas darbībām un visām kontroles darbībām. Nesavienojamus pretrunīgus pienākumus, tostarp apstrādes un kontroles darbības, iespēju robežās nošķir vai izmanto citas kontroles metodes.

Operators rakstiski dokumentē datu plūsmas darbības atbilstīgi 10.1. iedaļai un kontroles darbības atbilstīgi 10.3.2. līdz 10.3.6. iedaļai, iekļaujot:

— datu vākšanas un apstrādes darbību secību un savstarpējo iedarbību atbilstīgi 10.1. iedaļai, tostarp izmantotās aprēķinu un mērīšanas metodes,

— definētā riska vērtējumu un kontroles sistēmas vērtējumu saskaņā ar 10.2. iedaļu,

— saskaņā ar 10.3.1. iedaļu piešķirtai atbildībai nepieciešamo kompetenču pārvaldību,

— izmantojamo mērīšanas ierīču un (ja izmanto) informācijas tehnoloģijas kvalitātes nodrošinājumu saskaņā ar 10.3.2. iedaļu,

— paziņoto datu iekšējo kontroli saskaņā ar 10.3.3. iedaļu,

— ārējo avotu procesus saskaņā ar 10.3.4. iedaļu,

— korekcijas un korektīvās darbības saskaņā ar 10.3.5. iedaļu,

— pierakstus un dokumentāciju saskaņā ar 10.3.6. iedaļu.

Katrā no norādītajām procedūrām (attiecīgajā gadījumā) paredz šādus elementus:

— atbildības sadalījumu,

— pierakstus (elektroniskos un fiziskos, kas ir izmantojami un piemēroti),

— izma