02016R0429 — LV — 14.12.2019 — 001.004

Šis dokuments ir tikai informatīvs, un tam nav juridiska spēka. Eiropas Savienības iestādes neatbild par tā saturu. Attiecīgo tiesību aktu un to preambulu autentiskās versijas ir publicētas Eiropas Savienības “Oficiālajā Vēstnesī” un ir pieejamas datubāzē “Eur-Lex”. Šie oficiāli spēkā esošie dokumenti ir tieši pieejami, noklikšķinot uz šajā dokumentā iegultajām saitēm

►B EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA (ES) 2016/429 (2016. gada 9. marts) par pārnēsājamām dzīvnieku slimībām un ar ko groza un atceļ konkrētus aktus dzīvnieku veselības jomā (“Dzīvnieku veselības tiesību akts”) (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV L 084, 31.3.2016., 1. lpp)

Grozīta ar:





Labota ar:









▼B

EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES REGULA (ES) 2016/429

(2016. gada 9. marts)

par pārnēsājamām dzīvnieku slimībām un ar ko groza un atceļ konkrētus aktus dzīvnieku veselības jomā (“Dzīvnieku veselības tiesību akts”)

(Dokuments attiecas uz EEZ)







I DAĻA

VISPĀRĪGI NOTEIKUMI







1. NODAĻA

Priekšmets, mērķis, darbības joma un definīcijas

1. pants

Priekšmets un mērķis

1. Ar šo regulu nosaka profilakses un kontroles noteikumus attiecībā uz dzīvnieku slimībām, kas ir pārnēsājamas uz dzīvniekiem vai uz cilvēkiem.

Minētajos noteikumos ir paredzēts:

a) tādu slimību, kas rada bažas Savienībai, prioritizēšana un kategorizēšana un pienākumu noteikšana attiecībā uz dzīvnieku veselību (I daļa: 1.–17. pants);

b) slimību agrīna konstatēšana, paziņošana un ziņošana par tām, uzraudzība, izskaušanas programmas un statuss “brīvs no slimības” (II daļa: 18.–42. pants);

c) informētība par slimībām, slimībgatavība un slimību kontrole (III daļa: 43.–83. pants);

d) objektu un pārvadātāju reģistrēšana un apstiprināšana, dzīvnieku, reproduktīvo produktu un dzīvnieku izcelsmes produktu pārvietošana un izsekojamība Savienībā (IV daļa: 84.–228. pants; un VI daļa: 244.–248. un 252.–256. pants);

e) dzīvnieku, reproduktīvo produktu un dzīvnieku izcelsmes produktu sūtījumu ievešana Savienībā un šādu sūtījumu eksportēšana no Savienības (V daļa: 229.–243. pants; un VI daļa: 244.–246. un 252.–256. pants);

f) lolojumdzīvnieku nekomerciāla pārvietošana uz kādu dalībvalsti no citas dalībvalsts vai no trešās valsts vai teritorijas (VI daļa: 244.–256. pants);

g) ārkārtas pasākumi, kas jāveic ar slimību saistītā ārkārtas situācijā (VII daļa: 257.–262. pants).

2. Ar 1. punktā minētajiem noteikumiem: a) plāno nodrošināt: i) labāku dzīvnieku veselību, lai veicinātu ilgtspējīgu lauksaimniecības un akvakultūras ražošanu Savienībā, ii) iekšējā tirgus efektīvu darbību, iii) to, ka mazinās negatīvā ietekme uz dzīvnieku veselību, sabiedrības veselību un vidi, ko izraisa: — noteiktas slimības, — pasākumi, kas veikti slimību profilakses un kontroles nolūkā; b) ņem vērā: i) dzīvnieku veselības saistību ar: — sabiedrības veselību, — vidi, tostarp bioloģisko daudzveidību un vērtīgiem ģenētiskajiem resursiem, kā arī ar klimata pārmaiņu ietekmi, — pārtikas un dzīvnieku barības nekaitīgumu, — dzīvnieku labturību, tostarp aiztaupot dzīvniekiem jebkādas sāpes, stresu vai ciešanas, no kā var izvairīties, — rezistence pret antimikrobiāliem līdzekļiem, — pārtikas nodrošinājumu; ii) to, kādas sekas ekonomikā, sociālajā jomā, kultūrā un vidē izraisa slimību kontroles un profilakses pasākumu piemērošana; iii) attiecīgos starptautiskos standartus.

2. pants

Darbības joma

1. Šo regulu piemēro: a) turētiem dzīvniekiem un savvaļas dzīvniekiem; b) reproduktīvajiem produktiem; c) dzīvnieku izcelsmes produktiem; d) dzīvnieku izcelsmes blakusproduktiem un atvasinātiem produktiem, neskarot noteikumus, kas paredzēti Regulā (EK) Nr. 1069/2009; e) infrastruktūrai, transportlīdzekļiem, aprīkojumam un visiem citiem infekcijas ceļiem un materiāliem, kas ir vai var būt iesaistīti pārnēsājamu dzīvnieku slimību izplatīšanā.

2. Šo regulu piemēro pārnēsājamām slimībām, tostarp zoonozēm, neskarot noteikumus, kas paredzēti: a) Lēmumā Nr. 1082/2013/ES; b) Regulā (EK) Nr. 999/2001; c) Direktīvā 2003/99/EK; d) Regulā (EK) Nr. 2160/2003.

3. pants

IV, V un VI daļas darbības joma

1. Regulas IV daļas I sadaļu (84.–171. pants) piemēro: a) sauszemes dzīvniekiem un dzīvniekiem, kas nav sauszemes dzīvnieki, bet var pārnēsāt slimības, kuras skar sauszemes dzīvniekus; b) no sauszemes dzīvniekiem iegūtiem reproduktīvajiem produktiem; c) no sauszemes dzīvniekiem iegūtiem dzīvnieku izcelsmes produktiem.

2. Regulas IV daļas II sadaļu (172.–226. pants) piemēro: a) ūdensdzīvniekiem un dzīvniekiem, kas nav ūdensdzīvnieki, bet var pārnēsāt slimības, kuras skar ūdensdzīvniekus; b) no ūdensdzīvniekiem iegūtiem dzīvnieku izcelsmes produktiem.

3. Regulas IV daļas III sadaļu (227. un 228. pants) piemēro: a) citiem dzīvniekiem; b) reproduktīvajiem produktiem un dzīvnieku izcelsmes produktiem, kas iegūti no citiem dzīvniekiem, kuri minēti a) apakšpunktā.

4. Regulas IV un V daļu nepiemēro šā panta 6. punktā minētajai lolojumdzīvnieku nekomerciālajai pārvietošanai vai lolojumdzīvnieku nekomerciālai pārvietošanai dalībvalsts iekšienē.

5. Lolojumdzīvnieku pārvietošana, kas nav nekomerciāla pārvietošana, atbilst dzīvnieku veselības prasībām, kas noteiktas IV un V daļā.

Komisija pieņem deleģētos aktus saskaņā ar 264. pantu attiecībā uz pielāgošanu, kas vajadzīga, lai nodrošinātu, ka IV un V daļas tiek pareizi piemērotas attiecībā uz lolojumdzīvniekiem un, jo īpaši, lai ņemtu vērā to, ka lolojumdzīvnieku turētāji lolojumdzīvniekus tur mājsaimniecībās.

6. Regulas VI daļu piemēro tikai tādai lolojumdzīvnieku nekomerciālai pārvietošanai, kas atbilst 245. un 246. pantā noteiktajām prasībām attiecībā uz maksimālo dzīvnieku skaitu, kas drīkst pavadīt savu īpašnieku, un maksimālo dienu skaitu, kas paiet starp īpašnieka pārvietošanos un dzīvnieka pārvietošanu.

4. pants

Definīcijas

Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:

1) “dzīvnieki” ir mugurkaulnieki un bezmugurkaulnieki;

2) “sauszemes dzīvnieki” ir putni, sauszemes zīdītāji, bites un kamenes;

3) “ūdensdzīvnieki” ir šādu sugu dzīvnieki visās attīstības stadijās, tostarp olšūnas, pieņi un gametas: a) zivis, kas pieder virsklasei Agnatha un klasēm Chondrichthyes, Sarcopterygii un Actinopterygii, b) ūdens gliemji, kas pieder pie tipa Mollusca, c) ūdens vēžveidīgie, kas pieder pie apakštipa Crustacea;

4) “citi dzīvnieki” ir to sugu dzīvnieki, kas neietilpst sauszemes dzīvnieku vai ūdensdzīvnieku definīcijā;

5) “turēti dzīvnieki” ir cilvēku turēti dzīvnieki, tostarp – attiecībā uz ūdensdzīvniekiem – akvakultūras dzīvnieki;

6) “akvakultūra” ir ūdensdzīvnieku turēšana, kad visās audzēšanas vai kultivēšanas stadijās līdz pat ievākšanai un arī tās laikā – izņemot to savvaļas ūdensdzīvnieku ievākšanu vai ķeršanu cilvēku patēriņam, kuri pēc tās līdz kaušanai tiek īslaicīgi turēti bez barošanas – dzīvnieki paliek vienas vai vairāku fizisku vai juridisku personu īpašumā;

7) “akvakultūras dzīvnieki” ir jebkuri akvakultūrā audzēti ūdensdzīvnieki;

8) “savvaļas dzīvnieki” ir dzīvnieki, kas nav turēti dzīvnieki;

9) “mājputni” ir putni, ko audzē vai tur nebrīvē, lai: a) ražotu: i) gaļu, ii) pārtikas olas, iii) citus produktus; b) atjaunotu medījamo putnu skaitu; c) audzētu putnus, ko izmanto a) un b) apakšpunktā minētajiem ražošanas veidiem;

10) “nebrīvē turēti putni” ir jebkuri putni, kas nav mājputni un ko nebrīvē tur tādā nolūkā, kas nav minēts 9. punktā, tostarp putni, ko šādi tur priekšnesumiem, sacīkstēm, izstādēm, konkursiem, audzēšanai vai pārdošanai;

11) “lolojumdzīvnieks” ir turēts dzīvnieks, kas pieder kādai no I pielikuma sarakstā norādītajām sugām un ko tur privātos nekomerciālos nolūkos;

12) “lolojumdzīvnieka turētājs” ir fiziska persona, kas tur lolojumdzīvnieku un kas varētu būt arī lolojumdzīvnieka īpašnieks;

13) “lolojumdzīvnieka īpašnieks” ir fiziska persona, kas kā īpašnieks ir norādīta 247. panta c) punktā, 248. panta 2. punkta c) apakšpunktā, 249. panta 1. punkta c) apakšpunktā un 250. panta 2. punkta c) apakšpunktā minētajā identifikācijas dokumentā;

14) “nekomerciāla pārvietošana” ir jebkura tāda lolojumdzīvnieka pārvietošana, kurš pavada savu īpašnieku, un a) kā mērķis nav ne attiecīgā lolojumdzīvnieka pārdošana, ne cita veida īpašumtiesību uz lolojumdzīvnieku nodošana; un b) kas ir daļa no lolojumdzīvnieka īpašnieka pārvietošanās: i) vai nu viņa tiešā atbildībā, vai ii) pilnvarotas personas atbildībā gadījumā, ja lolojumdzīvnieks fiziski atrodas atsevišķi no tā īpašnieka;

15) “pilnvarota persona” ir jebkura fiziska persona, kurai ir lolojumdzīvnieka īpašnieka rakstiska atļauja lolojumdzīvnieka īpašnieka vārdā veikt lolojumdzīvnieka nekomerciālu pārvietošanu;

16) “slimība” ir stāvoklis, kad dzīvniekiem ir infekcijas vai invāzijas, kam ir vai nav klīniskas vai patoloģiskas izpausmes un ko ir izraisījuši viens vai vairāki slimību ierosinātāji;

17) “slimības ierosinātājs” ir uz dzīvniekiem vai uz cilvēkiem pārnēsājams patogēns, kas var izraisīt dzīvnieku slimību;

18) “sarakstā norādītās slimības” ir slimības, kas norādītas sarakstā saskaņā ar 5. panta 1. punktu;

19) “slimības profils” ir 7. panta a) punktā minētie slimības kritēriji;

20) “sarakstā norādītās sugas” ir dzīvnieku sugas vai tādu dzīvnieku sugu grupa, kas sarakstā norādītas saskaņā ar 8. panta 2. punktu, vai – attiecībā uz slimībām, kuras radušās no jauna, – dzīvnieku sugas vai tādu dzīvnieku sugu grupa, kas atbilst sarakstā norādīto sugu kritērijiem, kuri noteikti 8. panta 2. punktā;

21) “apdraudējums” ir kāda dzīvnieka organismā vai kādā produktā sastopams slimības ierosinātājs vai šāda dzīvnieka vai produkta stāvoklis, kuri var nelabvēlīgi ietekmēt cilvēku vai dzīvnieku veselību;

22) “risks” ir varbūtība, ar kādu var rasties, un apjoms, kādā var izpausties bioloģiskās un ekonomiskās sekas, ko izraisa kāda nelabvēlīga ietekme uz dzīvnieku vai sabiedrības veselību;

23) “biodrošība” ir tādu pārvaldības un fizisko pasākumu kopums, kuru nolūks ir samazināt risku, ka dzīvnieku slimības ievazāsies, izvērsīsies un izplatīsies: a) kādā dzīvnieku populācijā, vai b) kādā objektā, zonā, nodalījumā, transportlīdzeklī vai jebkādā citā kompleksā, telpās vai vietā;

24) “operators” ir jebkura fiziska vai juridiska persona, kuras pārziņā ir dzīvnieki vai produkti, tostarp uz ierobežotu laikposmu, bet ne lolojumdzīvnieku turētāji vai veterinārārsti;

25) “pārvadātājs” ir operators, kas pārvadā dzīvniekus savām vai trešās puses vajadzībām;

26) “dzīvnieku speciālists” ir fiziska vai juridiska persona, kas ir profesionāli saistīta ar dzīvniekiem vai produktiem un kas nav operators vai veterinārārsts;

27) “objekts” ir jebkuras telpas, struktūra vai – ja lauksaimniecības darbības tiek veiktas āra apstākļos – jebkura vide vai vieta, kurā dzīvnieki vai reproduktīvie produkti tiek turēti pastāvīgi vai pagaidu kārtā, bet ne: a) mājsaimniecības, kurās tiek turēti lolojumdzīvnieki, b) veterināru prakses vai klīnikas;

28) “reproduktīvie produkti” ir: a) mākslīgai pavairošanai paredzēta sperma, ovocīti un embriji, b) inkubējamas olas;

29) “dzīvnieku izcelsmes produkti” ir: a) dzīvnieku izcelsmes pārtika, tostarp medus un asinis, b) dzīvas gliemenes, dzīvi adatādaiņi, dzīvi tunikāti un dzīvi jūras vēderkāji, kas paredzēti lietošanai pārtikā; un c) dzīvnieki, kas nav b) apakšpunktā minētie dzīvnieki un ko paredzēts sagatavot, lai dzīvus nogādātu galapatērētājam;

30) “dzīvnieku izcelsmes blakusprodukti” ir veseli dzīvnieku ķermeņi vai to daļas, dzīvnieku izcelsmes produkti vai citi no dzīvniekiem iegūti produkti, kas nav paredzēti lietošanai pārtikā, izņemot reproduktīvos produktus;

31) “atvasināti produkti” ir produkti, kuri vienā vai vairākās apstrādēs, pārveidēs vai pārstrādes posmos iegūti no dzīvnieku izcelsmes blakusproduktiem;

32) “produkti” ir: a) reproduktīvie produkti, b) dzīvnieku izcelsmes produkti, c) dzīvnieku izcelsmes blakusprodukti un atvasinātie produkti;

▼M1

33) “oficiālā kontrole” ir jebkādas formas kontrole, ko veic saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu ►C2 (ES) 2017/625 ◄ ( 1 );

▼B

34) “veselības statuss” ir ar sarakstā norādītajām slimībām saistīts slimības statuss, kas attiecas uz konkrētajām sarakstā norādītajām sugām un ko attiecina uz: a) kādu dzīvnieku; b) dzīvniekiem, kuri atrodas: i) epidemioloģiskajā vienībā, ii) objektā, iii) zonā, iv) nodalījumā, v) dalībvalstī, vi) trešā valstī vai teritorijā;

35) “zona” ir: a) attiecībā uz sauszemes dzīvniekiem – ģeogrāfiski precīzi norobežots kādas dalībvalsts, trešās valsts vai teritorijas apgabals, kurā atrodas dzīvnieku apakšpopulācija ar noteiktu veselības statusu attiecībā uz kādu konkrētu slimību vai konkrētām slimībām un kurai piemēro pienācīgus uzraudzības, slimību kontroles un biodrošības pasākumus; b) attiecībā uz ūdensdzīvniekiem – saistīta hidroloģiska sistēma ar noteiktu veselības statusu attiecībā uz kādu konkrētu slimību vai konkrētām slimībām un kura veido vienu no turpmākajos punktos minētajiem apgabaliem: i) viss ūdensguves baseins no ūdensceļa izteces līdz grīvai vai ezeram, ii) vairāki ūdensguves baseini, iii) daļa no ūdensguves baseina (no ūdensceļa izteces līdz šķērslim, kas novērš konkrētas slimības vai slimību ievazāšanos), iv) ģeogrāfiski precīzi norobežota piekrastes apgabala daļa, v) ģeogrāfiski precīzi norobežota grīva;

36) “ūdensguves baseins” ir apgabals vai baseins, ko veido zeme, kuru dabīgi norobežo, piemēram, pauguri vai kalni, un kurā satek visi noteces ūdeņi;

37) “nodalījums” ir tāda dzīvnieku apakšpopulācija, ko tur vienā vai vairākos objektos, un – attiecībā uz ūdensdzīvniekiem – vienā vai vairākos akvakultūras objektos, kam ir vienota biodrošības pārvaldības sistēma un noteikts veselības statuss attiecībā uz kādu konkrētu slimību vai konkrētām slimībām, un kam piemēro pienācīgus uzraudzības, slimību kontroles un biodrošības pasākumus;

38) “karantīna” ir dzīvnieku turēšana izolācijā bez tiešas vai netiešas saskares ar dzīvniekiem, kas nav epidemioloģiskajā vienībā, lai nodrošinātu, ka nenotiek vienas vai vairāku konkrētu slimību izplatīšanās, un tikmēr izolācijā esošos dzīvniekus konkrētu laiku novēro un vajadzības gadījumā testē vai ārstē;

39) “epidemioloģiskā vienība” ir dzīvnieku grupa, kuriem ir vienāda varbūtība tikt pakļautiem kādam slimības ierosinātājam;

40) “uzliesmojums” ir oficiāli apstiprināts fakts, ka objektā vai citā vietā, kur tiek turēti vai atrodas dzīvnieki, vienam vai vairākiem dzīvniekiem ir kāda sarakstā norādīta slimība vai no jauna radusies slimība;

41) “ierobežojumu zona” ir zona, kurā piemēro dažu dzīvnieku vai produktu pārvietošanas ierobežojumus un citus slimību kontroles pasākumus, lai novērstu konkrētas slimības izplatīšanos apgabalos, kuros ierobežojumus nepiemēro; ierobežojumu zonā attiecīgā gadījumā var iekļaut aizsardzības un uzraudzības zonas;

42) “aizsardzības zona” ir zona ap uzliesmojuma vietu – tostarp uzliesmojuma vieta –, kurā tiek piemēroti slimību kontroles pasākumi, lai novērstu šīs slimības izplatīšanos ārpus minētās zonas;

43) “uzraudzības zona” ir zona, kas ir izveidota ap aizsardzības zonu un kurā tiek piemēroti slimību kontroles pasākumi, lai novērstu šīs slimības izplatīšanos ārpus aizsardzības zonas;

44) “inkubējamās olas” ir mājputnu vai nebrīvē turētu putnu dētas olas, kas paredzētas inkubēšanai;

45) “nagaiņi” ir III pielikuma sarakstā norādītie dzīvnieki;

46) “reproduktīvo produktu objekts” ir: a) attiecībā uz spermu – objekts, kurā tiek vākta, ražota, apstrādāta vai glabāta sperma; b) attiecībā uz ovocītiem un embrijiem – speciālistu grupa vai tāda struktūra, ko uzrauga brigādes veterinārārsts un kura ir kompetenta vākt, ražot, apstrādāt un glabāt ovocītus un embrijus; ▼C3 c) attiecībā uz inkubējamām olām – inkubatorijs;

47) “inkubatorijs” ir objekts, kurā tiek vāktas, glabātas, inkubētas un perinātas olas, lai iegūtu: ▼B a) inkubējamas olas, b) diennakti vecus cāļus vai citu sugu jaunizperētus mazuļus;

48) “norobežots objekts” ir jebkurš pastāvīgs, ģeogrāfiski ierobežots objekts, kurš izveidots brīvprātīgi un apstiprināts pārvietošanas nolūkiem, un kurā dzīvnieki: a) tiek turēti vai audzēti tādiem mērķiem kā izstādes, izglītība, sugu saglabāšana vai pētniecība, b) tiek turēti norobežoti un nošķirti no apkārtējās vides, un c) uz tiem attiecas dzīvnieku veselības uzraudzība un biodrošības pasākumi;

49) “savākšanas operācija” ir turētu sauszemes dzīvnieku savākšana no vairāk nekā viena objekta uz laikposmu, kas ir īsāks nekā attiecīgajai dzīvnieku sugai noteiktais uzturēšanās periods;

50) “uzturēšanās periods” ir minimālais laikposms, kas nepieciešams, lai nodrošinātu, ka kādā objektā ievesta dzīvnieka veselības stāvoklis nav sliktāks par veselības stāvokli minētajā objektā;

▼M1

51) “Traces” ir sistēmas komponents, kas iestrādāts IMSOC, kā minēts Regulas ►C2 (ES) 2017/625 ◄ 131. līdz 136. pantā;

▼B

52) “slimību kontrolei pakļauts no ūdensdzīvniekiem iegūtas pārtikas uzņēmums” ir pārtikas uzņēmums, kas ir apstiprināts saskaņā ar 179. pantu;

▼M1

53) “oficiālais veterinārārsts” ir oficiālais veterinārārsts, kā definēts Regulas ►C2 (ES) 2017/625 ◄ 3. panta 32. punktā;

▼B

54) “oficiālais veterinārārsts trešā valstī vai teritorijā” ir tāds veterinārārsts trešā valstī vai teritorijā, kurš atbilst 53. punktā minētajam oficiālajam veterinārārstam;

▼M1

55) “kompetentā iestāde” ir dalībvalsts centrālā veterinārā iestāde, kas atbildīga par oficiālo kontroļu un citu oficiālo darbību organizēšanu saskaņā ar šo regulu un Regulu ►C2 (ES) 2017/625 ◄ , vai jebkura cita iestāde, kurai šāds pienākums ir deleģēts;

▼B

56) “trešās valsts vai teritorijas kompetentā iestāde” ir iestāde trešā valstī vai teritorijā, kura atbilst 55. punktā minētajai kompetentajai iestādei.







2. NODAĻA

Sarakstā norādītās slimības un no jauna radušās slimības, un sarakstā norādītās sugas

5. pants

Slimību norādīšana sarakstā

1. Šajā regulā noteiktos konkrētām slimībām paredzētos slimību profilakses un kontroles noteikumus piemēro: a) šādām sarakstā norādītām slimībām: i) mutes un nagu sērga, ii) klasiskais cūku mēris, iii) Āfrikas cūku mēris, iv) augstas patogenitātes putnu gripa, v) Āfrikas zirgu mēris un b) slimības, kas norādītas II pielikumā iekļautajā sarakstā.

2. Komisija saskaņā ar 264. pantu pieņem deleģētos aktus attiecībā uz šā panta 1. punkta b) apakšpunktā minētā saraksta grozījumiem.

3. Slimību iekļauj šā panta 1. punkta b) apakšpunktā minētajā sarakstā, ja tā ir novērtēta saskaņā ar 7. pantu un atbilst: a) visiem šādiem kritērijiem: i) zinātniski pierādījumi liecina, ka slimība ir pārnēsājama; ii) Savienībā ir dzīvnieku sugas, kas ir vai nu uzņēmīgas pret slimību vai ir tās vektori un avoti; iii) slimība negatīvi ietekmē dzīvnieku veselību vai tās zoonotiskā rakstura dēļ rada risku sabiedrības veselībai; iv) ir pieejami slimības diagnostikas rīki; un v) riska mazināšanas pasākumi un – attiecīgā gadījumā – slimības uzraudzība ir efektīvi un samērīgi ar riskiem, ko slimība rada Savienībā. b) vismaz vienam no šādiem kritērijiem: i) slimība būtiski negatīvi ietekmē vai varētu būtiski negatīvi ietekmēt dzīvnieku veselību Savienībā vai tās zoonotiskā rakstura dēļ rada vai varētu radīt būtisku risku sabiedrības veselībai; ii) slimības ierosinātājam ir izveidojusies rezistence pret ārstēšanu, un tas rada būtisku apdraudējumu sabiedrības un/vai dzīvnieku veselībai Savienībā; iii) slimība rada vai varētu radīt būtiskas negatīvas ekonomiskās sekas, kas ietekmē lauksaimniecības vai akvakultūras ražošanu Savienībā; iv) slimībai ir potenciāls izraisīt krīzi, vai slimības ierosinātāju varētu izmantot bioterorisma nolūkā; vai v) slimībai ir vai varētu būt būtiska negatīva ietekme uz vidi, tostarp uz bioloģisko daudzveidību Savienībā.

4. Komisija pieņem deleģētos aktus saskaņā ar 264. pantu attiecībā uz slimības svītrošanu no šā panta 1. punkta b) apakšpunktā minētā saraksta, ja minētā slimība vairs neatbilst šā panta 3. punktā izklāstītajiem kritērijiem.

5. Komisija pārskata katras slimības iekļaušanu sarakstā, ņemot vērā jaunākos būtiskos zinātniskos datus, kas ir pieejami.

6. pants

No jauna radušās slimības

1. Slimībām, kas ir radušās no jauna, piemēro slimību profilakses un kontroles noteikumus, kā paredzēts šajā regulā.

2. Sarakstā nenorādītu slimību uzskata par no jauna radušos slimību (“no jauna radusies slimība”), ja pastāv iespēja, ka tā varētu kļūt par atbilstīgu 5. panta 3. punktā paredzētajiem sarakstā norādīšanas kritērijiem un a) tā ir radusies kāda esoša slimības ierosinātāja attīstības vai izmaiņu rezultātā; b) tā ir zināma slimība, kas izplatās uz jaunu ģeogrāfisku apgabalu, sugu vai populāciju; c) Savienībā tā tiek diagnosticēta pirmo reizi; vai d) to izraisa kāds nezināms vai agrāk nezināms slimības ierosinātājs.

3. Komisija, izmantojot īstenošanas aktus, veic vajadzīgos pasākumus attiecībā uz no jauna radušos slimību, kas atbilst šā panta 2. punktā izklāstītajiem kritērijiem. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 266. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.

4. Pienācīgi pamatotu, nenovēršamu un steidzamu iemeslu dēļ saistībā ar slimību, kura rada jaunu risku ar ļoti būtisku ietekmi, Komisija saskaņā ar 266. panta 3. punktā minēto procedūru pieņem īstenošanas aktus, kas jāpiemēro nekavējoties.

5. Jebkādus šajā regulā izklāstītus operatoru pienākumus attiecībā uz no jauna radušos slimību, piemēro tikai tad, ja Komisija ir pieņēmusi īstenošanas aktu par šo slimību saskaņā ar šā panta 3. punktu vai ja uz slimību attiecas ārkārtas situāciju plāns atbilstīgi 43. pantam.

7. pants

Novērtējuma parametri slimību norādīšanai sarakstā

Lai noteiktu, vai kāda slimība atbilst nosacījumiem, lai tā tiktu norādīta sarakstā saskaņā ar 5. panta 2. punktu, Komisija izmanto šādus novērtējuma parametrus:

a) kāds ir slimības profils, kurā ir šādi aspekti: i) kādu dzīvnieku sugu šī slimība skar, ii) kāda ir saslimstība ar šo slimību un kāda ir tās izraisītā mirstība dzīvnieku populācijās, iii) kāds ir slimības zoonotiskais raksturojums, iv) kāda ir slimības rezistence pret ārstēšanu, tostarp rezistence pret antimikrobiāliem līdzekļiem, v) kāda ir slimības noturība kādā dzīvnieku populācijā vai vidē, vi) pa kādiem ceļiem un cik ātri šī slimība tiek pārnēsāta starp dzīvniekiem un, attiecīgā gadījumā, starp dzīvniekiem un cilvēkiem, vii) vai slimība Savienībā ir sastopama vai nav, kāds ir tās ģeogrāfiskais sadalījums un, ja šī slimība Savienībā nav sastopama, kāds ir risks, ka tā Savienībā tiks ievazāta, viii) vai pastāv diagnostikas un slimību kontroles instrumenti;

b) kā slimība ietekmē: i) lauksaimniecības un akvakultūras ražošanu un citas ekonomikas jomas šādos aspektos: — cik augsts ir slimības klātbūtnes līmenis Savienībā, — kāds ir produkcijas zudums slimības dēļ, — kādi ir citi zaudējumi; ii) cilvēku veselību šādos aspektos: — kāda ir slimības pārnēsājamība starp dzīvniekiem un cilvēkiem, — kāda ir slimības pārnēsājamība starp cilvēkiem, — cik smagas ir cilvēkiem sastopamās slimības formas, — vai cilvēkiem ir pieejama iedarbīga profilakse vai medicīniskā ārstēšana; iii) dzīvnieku labturību, iv) bioloģisko daudzveidību un vidi;

c) tās potenciālu izraisīt krīzes situācijas un iespēja izmantot bioterorismā;

d) cik praktiski īstenojami, pieejami un iedarbīgi ir šādi slimību profilakses un kontroles pasākumi: i) diagnostikas instrumenti un spējas, ii) vakcinēšana, iii) medicīniskā ārstēšana, iv) biodrošības pasākumi, v) dzīvnieku un produktu pārvietošanas ierobežojumi, vi) dzīvnieku nonāvēšana; vii) liemeņu un citu attiecīgu dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu iznīcināšana;

e) slimību profilakses un kontroles pasākumu ietekmi šādos aspektos: i) tiešās un netiešās izmaksas skartajās nozarēs un ekonomikā kopumā, ii) to sociālā pieņemamība, iii) labturība skartajās turēto dzīvnieku un savvaļas dzīvnieku apakšpopulācijās; iv) vide un bioloģiskā daudzveidība.

8. pants

Sugu norādīšana sarakstā

1. Šajā regulā paredzētos pret konkrētām sarakstā norādītām slimībām vērstos noteikumus un saskaņā ar šo regulu pieņemtos noteikumus piemēro sarakstā norādītajām sugām.

2. Komisija, izmantojot īstenošanas aktus, izveido sarakstu attiecībā uz šā panta 1. punktā minētajām sugām, kas atbilst šā panta 3. punktā izklāstītajiem kritērijiem. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 266. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.

Minētajā sarakstā ietver tādas dzīvnieku sugas vai dzīvnieku sugu grupas, kas rada ievērojamu risku attiecībā uz konkrētu sarakstā norādītu slimību izplatīšanos, norādīšanu sarakstā balstot uz šādiem kritērijiem:

a) kāda ir riskam pakļautās dzīvnieku populācijas uzņēmība;

b) cik ilgs attiecīgajiem dzīvniekiem ir inkubācijas periods un infekciozais periods;

c) cik lielā mērā minētie dzīvnieki var būt konkrēto slimību nēsātāji.

3. Dzīvnieku sugas vai dzīvnieku sugu grupas sarakstam pievieno, ja tās rada risku saistībā ar konkrētas sarakstā norādītas slimības izplatīšanos vai ja tās skar šāda izplatīšanās, jo: a) tās ir uzņēmīgas pret konkrētu sarakstā norādītu slimību vai zinātniski pierādījumi liecina, ka šāda uzņēmība ir ļoti iespējama; vai b) tās ir minētās slimības pārnēsātājsugas vai avoti vai zinātniski pierādījumi liecina, ka to šāda loma ir ļoti iespējama.

4. Komisija, izmantojot īstenošanas aktus, dzīvnieku sugas vai dzīvnieku sugu grupas no saraksta svītro, ja: a) attiecīgā sarakstā norādītā slimība, saistībā ar kuru attiecīgās dzīvnieku sugas vai dzīvnieku sugu grupa ir iekļautas sarakstā, ir svītrota no slimību saraksta; vai b) zinātniski pierādījumi liecina, ka attiecīgās sugas vai sugu grupas vairs neatbilst 3. punktā noteiktajiem kritērijiem.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 266. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.

9. pants

Sarakstā norādītajām dažādu kategoriju slimībām piemērojamie slimību profilakses un kontroles noteikumi

1. Sarakstā norādītajām slimībām piemēro šādus slimību profilakses un kontroles noteikumus: a) attiecībā uz tādām sarakstā norādītām slimībām, kas Savienībā parasti netiek konstatētas un pēc kuru konstatēšanas ir nekavējoties jāveic tūlītēji izskaušanas pasākumi, attiecīgā gadījumā piemēro šādus noteikumus: i) noteikumus, kas attiecas uz informētību par slimībām un slimībgatavību un kas paredzēti III daļas I sadaļā (43.–52. pants); ii) slimību kontroles pasākumus, kas paredzēti III daļas II sadaļas 1. nodaļā (53.–71. pants); un iii) noteikumus par nodalījumu veidošanu, kas paredzēti 37. panta 1. punktā. Attiecīgā gadījumā minētajām sarakstā norādītajām slimībām, ja vajadzīgs, piemēro arī b) apakšpunktā, kā arī d) un e) apakšpunktā minētos pasākumus; b) attiecībā uz tādām sarakstā norādītām slimībām, kas ir jākontrolē visās dalībvalstīs, lai visā Savienībā šīs slimības izskaustu, attiecīgā gadījumā piemēro šādus noteikumus: i) noteikumus par obligātajām izskaušanas programmām, kas paredzēti 31. panta 1. punktā; ii) noteikumus par dalībvalstīm un zonām, kas ir brīvas no slimības, kas paredzēti 36. pantā, iii) noteikumus par nodalījumu veidošanu, kas paredzēti 37. panta 2. punktā; un iv) slimību kontroles pasākumus, kas paredzēti 72.–75. pantā, 77.–79. pantā, 81. un 83. pantā. Attiecīgā gadījumā minētajām sarakstā norādītajām slimībām piemēro arī d) apakšpunktā un e) apakšpunktā minētos pasākumus; c) attiecībā uz tādām sarakstā norādītām slimībām, kuras attiecas uz dažām dalībvalstīm un saistībā ar kurām ir nepieciešami pasākumi, lai novērstu šo slimību izplatīšanos tajās Savienības daļās, kuras oficiāli ir brīvas no slimības vai kurām ir attiecīgo sarakstā norādīto slimību izskaušanas programmas, attiecīgā gadījumā piemēro šādus noteikumus: i) noteikumus par fakultatīvu izskaušanu, kas paredzēti 31. panta 2. punktā; ii) noteikumus par dalībvalstīm un zonām, kas ir brīvas no slimības, kuri paredzēti 36. pantā; iii) noteikumus par nodalījumu veidošanu, kas paredzēti 37. panta 2. punktā; un iv) noteikumus par slimību kontroles pasākumiem, kas paredzēti 76., 77., 78., 80., 82. un 83. pantā. Attiecīgā gadījumā minētajām sarakstā norādītajām slimībām piemēro arī d) apakšpunktā un e) apakšpunktā minētos pasākumus. d) attiecībā uz tādām sarakstā norādītām slimībām, saistībā ar kurām ir nepieciešami pasākumi, lai novērstu to izplatīšanos līdz ar ievešanu Savienībā vai pārvietošanu starp dalībvalstīm, attiecīgā gadījumā piemēro šādus noteikumus: i) noteikumus par pārvietošanu Savienībā, kas paredzēti I sadaļas 3.–6. nodaļā (124.–169. pants), IV daļas II sadaļas 2. un 3. nodaļā (191.–225. pants) un VI daļas 2. un 3. nodaļā (247.–251. pants); un ii) noteikumus par ievešanu Savienībā un eksportu no Savienības, kas paredzēti V daļā (229.–243. pants). Sarakstā norādītās slimības, kas minētas a), b) un c) apakšpunktā, arī uzskata par sarakstā norādītām slimībām saskaņā ar šo apakšpunktu, kā arī tās slimības, kas minētas e) apakšpunktā, ja konkrētās slimības radīto risku var efektīvi un proporcionāli mazināt ar pasākumiem dzīvnieku un produktu pārvietošanas jomā. e) attiecībā uz tādām sarakstā norādītām slimībām, saistībā ar kurām Savienībā ir jāveic uzraudzība, attiecīgā gadījumā piemēro šādus noteikumus: i) noteikumus par paziņošanu un ziņošanu, kas paredzēti II daļas 1. nodaļā (18.–23. pants); un ii) noteikumus par uzraudzību, kas paredzēti II daļas 2. nodaļā (24.–30. pants). Sarakstā norādītās slimības, kas minētas a), b) un c) apakšpunktā, arī uzskata par sarakstā norādītām slimībām saskaņā ar šo apakšpunktu.

2. Komisija ar īstenošanas aktiem nosaka 1. punktā minēto slimību profilakses un kontroles noteikumu piemērošanu attiecīgajām sarakstā norādītajām slimībām, pamatojoties uz kritērijiem, kas izklāstīti IV pielikumā, ņemot vērā arī jaunākos būtiskos zinātniskos datus, kas ir pieejami.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 266. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.

3. Komisija ar īstenošanas aktiem groza 2. punktā minēto slimību profilakses un kontroles noteikumu piemērošanu attiecīgajām sarakstā norādītajām slimībām, ja konkrētā slimība vairs neatbilst kritērijiem, kas noteikti IV pielikuma attiecīgajā iedaļā, ņemot vērā arī jaunākos būtiskos zinātniskos datus, kas ir pieejami.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 266. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.

4. Pienācīgi pamatotu, nenovēršamu un steidzamu iemeslu dēļ saistībā ar kādu sarakstā norādītu slimību, kura rada jaunu risku ar ļoti būtisku ietekmi, Komisija saskaņā ar 266. panta 3. punktā minēto procedūru pieņem īstenošanas aktus, kas jāpiemēro nekavējoties.







3. NODAĻA

Pienākumi attiecībā uz dzīvnieku veselību







1. iedaļa

Operatori, dzīvnieku speciālisti un lolojumdzīvnieku turētāji

10. pants

Pienākumi attiecībā uz dzīvnieku veselību un biodrošības pasākumiem

1. Operatori: a) attiecībā uz to pārziņā esošiem turētiem dzīvniekiem un produktiem ir atbildīgi par: i) turēto dzīvnieku veselību; ii) veterināro zāļu piesardzīgu un atbildīgu izmantošanu, neskarot veterinārārstu lomu un atbildību; iii) slimību izplatības riska mazināšanu; iv) labu lopkopības praksi; b) vajadzības gadījumā veic šādus pienācīgus biodrošības pasākumus saistībā ar to pārziņā esošiem turētiem dzīvniekiem un produktiem attiecībā uz: i) turēto dzīvnieku sugām vai kategorijām un produktiem, ii) ražošanas veidu, un iii) saistītajiem riskiem, ņemot vērā: — ģeogrāfisko atrašanās vietu un klimatiskos apstākļus, un — vietējos apstākļus un praksi; c) vajadzības gadījumā veic biodrošības pasākumus attiecībā uz savvaļas dzīvniekiem.

2. Dzīvnieku speciālisti rīkojas, lai kontekstā ar savu profesionālo saistību ar dzīvniekiem un produktiem mazinātu slimību izplatīšanās risku.

3. Šā panta 1. punkta a) apakšpunkts attiecas arī uz lolojumdzīvnieku turētājiem.

4. Šā panta 1. punkta b) apakšpunktā minētos biodrošības pasākumus vajadzības gadījumā īsteno, izmantojot: a) fiziskas aizsardzības pasākumus, kas var ietvert: i) vajadzības gadījumā – norobežojumu, žogu, jumtu, tīklu izveidi, ii) tīrīšanu, dezinfekciju un kukaiņu un grauzēju kontroli, iii) attiecībā uz ūdensdzīvniekiem vajadzības gadījumā: — pasākumus ūdensapgādes un notekūdeņu aizvadīšanas jomā, — dabiskas vai mākslīgas barjeras, kas norobežo apkārtējās ūdensteces un nepieļauj ūdensdzīvnieku iekļūšanu attiecīgajā objektā un izkļūšanu no tā, tostarp pasākumus pret applūšanu vai ūdens infiltrāciju no apkārtējām ūdenstecēm, b) pārvaldības pasākumus, kas var ietvert: i) procedūras attiecībā uz dzīvnieku, produktu, transportlīdzekļu un personu iekļūšanu objektā un izkļūšanu no tā, ii) procedūras aprīkojuma izmantošanai, iii) pārvietošanas nosacījumus, pamatojoties uz saistītajiem riskiem, iv) nosacījumus dzīvnieku vai produktu ievešanai objektā, v) nesen ievestu vai slimu dzīvnieku karantīnu, izolāciju vai nošķiršanu; vi) beigtu dzīvnieku un citu dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu drošas iznīcināšanas sistēmu.

5. Operatori, dzīvnieku speciālisti un lolojumdzīvnieku turētāji sadarbojas ar kompetento iestādi un veterinārārstiem šajā regulā paredzēto slimību profilakses un kontroles pasākumu piemērošanā.

6. Komisija ar īstenošanas aktiem var paredzēt minimālās prasības šā panta vienādai piemērošanai.

Šādi īstenošanas akti atspoguļo 1. punkta b) apakšpunktā minētos aspektus.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 266. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.

11. pants

Zināšanas par dzīvnieku veselību

1. Operatoriem un dzīvnieku speciālistiem ir pienācīgas zināšanas par: a) dzīvnieku slimībām, tostarp par slimībām, ko iespējams pārnēsāt uz cilvēkiem; b) biodrošības principiem; c) mijiedarbību starp dzīvnieku veselību, dzīvnieku labturību un cilvēku veselību; d) to dzīvnieku sugu labu lopkopības praksi, kuri ir viņu aprūpē; e) rezistenci pret ārstēšanu, tostarp rezistenci pret antimikrobiāliem līdzekļiem, un tās sekām.

2. Saskaņā ar 1. punktu nepieciešamo zināšanu saturs un apjoms ir atkarīgs no tā: a) kādas ir attiecīgo operatoru un dzīvnieku speciālistu pārziņā esošās turēto dzīvnieku sugas un kategorijas un kādi ir to pārziņā esošie produkti, un kāds ir to profesionālās saistības raksturs ar minētajiem dzīvniekiem vai produktiem; b) kāds ir ražošanas veids; c) kādi ir veiktie uzdevumi.

3. Šā panta 1. punktā paredzētās zināšanas iegūst vienā no šādiem veidiem: a) profesionālā pieredzē vai apmācībā; b) esošās lauksaimniecības vai akvakultūras nozaru programmās, kas attiecas uz dzīvnieku veselību; c) formālā izglītībā; d) citā pieredzē vai citā apmācībā, kurā iegūst tādu pašu zināšanu līmeni kā to, uz kuru attiecas a), b) vai c) apakšpunkts.

4. Operatori, kas pārdod turpmākos lolojumdzīvniekus vai citādi nodod īpašumtiesības uz tiem, turpmākajam lolojumdzīvnieka turētājam sniedz pamatinformāciju par 1. punktā minētajiem jautājumiem, kas attiecas uz konkrēto lolojumdzīvnieku.







2. iedaļa

Veterinārārsti un ūdensdzīvnieku veselības speciālisti

12. pants

Veterinārārstu un ūdensdzīvnieku veselības speciālistu pienākumi

1. Veterinārārsti, veicot darbības, kas ir šīs regulas darbības jomā: a) veic visus pienācīgos pasākumus, lai novērstu slimību ievazāšanos, izvēršanos un izplatīšanos; b) rīkojas, lai nodrošinātu slimību agrīnu konstatēšanu, veicot pienācīgu diagnostiku un diferenciāldiagnostiku ar mērķi izslēgt vai apstiprināt kādu slimību; c) aktīvi piedalās: i) izpratnes vairošanā par dzīvnieku veselību un par dzīvnieku veselības, dzīvnieku labturības un cilvēku veselības mijiedarbību, ii) slimību profilaksē, iii) agrīnā slimību konstatēšanā un ātrā reaģēšanā uz tām, iv) izpratnes vairošanā par rezistenci pret ārstēšanu, tostarp rezistenci pret antimikrobiāliem līdzekļiem, un tās sekām; d) sadarbojas ar kompetento iestādi, operatoriem, dzīvnieku speciālistiem un lolojumdzīvnieku turētājiem šajā regulā paredzēto slimību profilakses un kontroles pasākumu piemērošanā.

2. Ūdensdzīvnieku veselības speciālisti attiecībā uz ūdensdzīvniekiem var veikt darbības, kas saskaņā ar šo regulu ir piešķirtas veterinārārstiem, ar noteikumu, ka attiecīgā dalībvalsts ar saviem valsts tiesību aktiem šos speciālistus ir attiecīgi pilnvarojusi. Šādā gadījumā uz minētajiem ūdensdzīvnieku veselības speciālistiem attiecas 1. punkts.

3. Veterinārārsti un ūdensdzīvnieku veselības speciālisti uztur un pilnveido savas profesionālās spējas tajās darbības jomās, kuras ietilpst šīs regulas darbības jomā.







3. iedaļa

Dalībvalstis

13. pants

Dalībvalstu pienākumi

1. Lai nodrošinātu, ka dzīvnieku veselības jomā kompetentā iestāde spēj veikt vajadzīgos un pienācīgos pasākumus un ka tā īsteno ar šo regulu noteiktās darbības, katra dalībvalsts attiecīgajā administratīvajā līmenī nodrošina, ka kompetentajai iestādei ir: a) kvalificēti darbinieki, infrastruktūra, aprīkojums, finanšu resursi un efektīva organizatoriskā struktūra, kas aptver visu dalībvalsts teritoriju; b) pieejamas laboratorijas ar kvalificētajiem darbiniekiem, infrastruktūru, aprīkojumu un finanšu resursiem, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu sarakstā norādīto slimību un no jauna radušos slimību ātru un precīzu diagnosticēšanu un diferenciāldiagnosticēšanu; c) pietiekami apmācīti veterinārārsti, kas ir iesaistīti 12. pantā minēto darbību veikšanā.

2. Dalībvalstis mudina operatorus un dzīvnieku speciālistus ar attiecīgu lauksaimniecības vai akvakultūras nozaru programmu vai formālas izglītības starpniecību iegūt, uzturēt un pilnveidot 11. pantā paredzētās pienācīgās zināšanas par dzīvnieku veselību.

14. pants

Kompetentās iestādes veikta oficiālu darbību deleģēšana

1. Kompetentā iestāde veterinārārstiem, kas nav oficiāli veterinārārsti, var deleģēt vienu vai vairākas šādas darbības: a) 32. pantā paredzēto izskaušanas programmu pasākumu praktiska piemērošana; b) palīdzības sniegšana kompetentajai iestādei veikt 26. pantā paredzēto uzraudzību vai saistībā ar 28. pantā paredzētajām uzraudzības programmām; c) darbības, kas saistītas ar šādiem jautājumiem: i) III daļā paredzētā informētība par slimībām, slimībgatavība un slimību kontrole attiecībā uz: — paraugu ņemšanas darbībām un izmeklēšanas un epidemioloģiskas izmeklēšanas īstenošanu saskaņā ar 54. pantu, 55. panta 1. punkta b)–g) apakšpunktu un 57., 73., 74., 79. un 80. pantu, ja ir aizdomas par sarakstā norādītas slimības klātbūtni, un saskaņā ar jebkuriem īstenošanas un deleģētajiem aktiem, kas pieņemti, ievērojot minētos pantus; — ►C1 ◄ saskaņā ar jebkuriem īstenošanas un deleģētajiem aktiem, kas pieņemti, ievērojot minētos pantus; ar slimību kontroles pasākumiem saistītu darbību veikšanu, ja notiek slimības uzliesmojums, saistībā ar darbībām,kas uzskaitītas 61. pantā, 65. panta 1. punkta a), b), e) f) un i) apakšpunktā, 70. panta 1. punktā, 79., 80., 81. un 82. pantā, unsaskaņā ar jebkuriem īstenošanas un deleģētajiem aktiem, kas pieņemti, ievērojot minētos pantus; — ārkārtas vakcinēšanu saskaņā ar 69. pantu; ii) IV daļā paredzētā reģistrēšana, apstiprināšana, izsekojamība un pārvietošana, iii) lolojumdzīvnieku identifikācijas dokumentu izdošana un aizpildīšana, kā paredzēts 247. panta c) punktā, 248. panta 2. punkta c) apakšpunktā, 249. panta 1. punkta c) apakšpunktā un 250. panta 2. punkta c) apakšpunktā, iv) identifikācijas līdzekļu piemērošana un izmantošana, kā minēts 252. panta 1. punkta a) apakšpunkta ii) punktā.

2. Dalībvalstis var paredzēt, ka fiziskas vai juridiskas personas tiek pilnvarotas veikt 1. punkta a) un b) apakšpunktā un 1. punkta c) apakšpunkta i), ii) un iv) punktā minētās darbības attiecībā uz konkrēti noteiktiem uzdevumiem, kuru veikšanai minētajām personām ir pietiekamas īpašās zināšanas. Šādā gadījumā minētajām personām piemēro šā panta 1. punkta noteikumus, un uz tām attiecas 12. pantā paredzētie pienākumi.

3. Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 264. pantu attiecībā uz citām darbībām, ko var deleģēt veterinārārstiem papildus 1. punktā paredzētajām darbībām, un – vajadzības gadījumā – noteikt šādai deleģēšanai nepieciešamos apstākļus un nosacījumus.

Pieņemot minētos deleģētos aktus, Komisija ņem vērā minēto darbību raksturu un attiecīgos starptautiskos standartus.

15. pants

Sabiedrības informēšana

Ja ir pamatots iemesls aizdomām, ka dzīvnieki vai produkti, kuru izcelsme ir Savienībā vai kurus Savienībā ieved no ārpuses, var radīt risku, kompetentā iestāde pienācīgi rīkojas, lai sabiedrību informētu par šā riska raksturu un par pasākumiem, kas ir veikti vai ko gatavojas veikt, lai minēto risku novērstu vai kontrolētu, ņemot vērā minētā riska raksturu, nopietnību un mērogu un sabiedrības interesi saņemt informāciju.







4. iedaļa

Laboratorijas, kompleksi un citas fiziskas un juridiskas personas, kas rīkojas ar slimību ierosinātājiem, vakcīnām un citiem bioloģiskas cilmes produktiem

16. pants

Pienākumi, kas attiecas uz laboratorijām, kompleksiem un citiem, kuri rīkojas ar slimību ierosinātājiem, vakcīnām un citiem bioloģiskas cilmes produktiem

1. Laboratorijas, kompleksi un citas fiziskas vai juridiskas personas, kas rīkojas ar slimību ierosinātājiem pētniecības, izglītības, diagnostikas nolūkos vai vakcīnu un citu bioloģiskas cilmes produktu ražošanas nolūkos, ņemot vērā jebkādus atbilstošus starptautiskos standartus: a) veic pienācīgus biodrošības, biodrošuma un bionorobežošanas pasākumus, lai novērstu, ka slimības ierosinātāji izkļūst ārpus tādas laboratorijas vai cita kompleksa, kurā minētajos nolūkos rīkojas ar slimību ierosinātājiem, un pēc tam nonāk saskarē ar dzīvniekiem; b) gādā, lai slimības ierosinātāji, vakcīnas un citi bioloģiskas cilmes produkti starp laboratorijām vai citiem kompleksiem tiktu pārvietoti tā, lai neradītu risku izplatīt sarakstā norādītās slimības un no jauna radušās slimības.

2. Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 264. pantu attiecībā uz drošības pasākumiem sarakstā norādītu slimību un slimību, kas ir radušās no jauna, profilaksei un kontrolei, šos pasākumus attiecinot uz laboratorijām, kompleksiem un citām fiziskām vai juridiskām personām, kas rīkojas ar slimību ierosinātājiem, vakcīnām un citiem bioloģiskas cilmes produktiem, saistībā ar: a) biodrošības, biodrošuma un bionorobežošanas pasākumiem; b) prasībām, ko izvirza slimības ierosinātāju, vakcīnu un citu bioloģiskas cilmes produktu pārvietošanai.

17. pants

Dzīvnieku veselības laboratorijas

1. Oficiālās laboratorijas dzīvnieku veselības jomā, kas sastāv no Savienības references laboratorijām, valstu references laboratorijām un oficiālajām dzīvnieku veselības laboratorijām, savu uzdevumu un pienākumu izpildē sadarbojas Savienības dzīvnieku veselības laboratoriju tīklā.

2. Laboratorijas, kas minētas 1. punktā, sadarbojas saskaņā ar Savienības references laboratoriju īstenoto koordinēšanu, lai nodrošinātu, ka uzraudzības, slimību paziņošanas un ziņošanas, izskaušanas programmu, statusa “brīvs no slimības” definīcijas un dzīvnieku un produktu pārvietošanas Savienībā, to ievešanas Savienībā un eksporta uz trešām valstīm vai teritorijām, kā paredzēts šajā regulā, pamatā ir mūsdienīgas, pamatotas un uzticamas laboratoriskās analīzes, testi un diagnostika.

3. Uz oficiālo laboratoriju iegūtajiem rezultātiem un izstrādātajiem ziņojumiem attiecas dienesta noslēpuma un konfidencialitātes princips un pienākums paziņot tai kompetentajai iestādei, kas tās nozīmējusi, neatkarīgi no tā, kura fiziskā vai juridiskā persona pieprasījusi laboratorisko analīzi, testus vai diagnostiku.

4. Ja oficiālā laboratorijā vienā dalībvalstī veic diagnostikas analīzes paraugiem no dzīvniekiem, kuru izcelsme ir citā dalībvalstī, šī oficiālā laboratorija tās dalībvalsts kompetentajai iestādei, no kuras cēlušies paraugi, paziņo: a) nekavējoties – par jebkādiem rezultātiem, kas liecina par aizdomām uz kādu no 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētajām sarakstā norādītajām slimībām vai par to konstatēšanu; b) bez liekas kavēšanās – par jebkādiem rezultātiem, kas liecina par aizdomām uz kādu no 9. panta 1. punkta e) apakšpunktā minētajām sarakstā norādītajām slimībām, kas nav 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētās slimības, vai par to konstatēšanu.







II DAĻA

SLIMĪBU PAZIŅOŠANA UN ZIŅOŠANA, UZRAUDZĪBA, IZSKAUŠANAS PROGRAMMAS, STATUSS “BRĪVS NO SLIMĪBAS”







1. NODAĻA

Slimību paziņošana un ziņošana

18. pants

Paziņošana dalībvalstīs

1. Dalībvalstis nodrošina, ka operatori un citas attiecīgās fiziskās vai juridiskās personas a) nekavējoties paziņo kompetentajai iestādei, ja pastāv jebkāds iemesls aizdomām par kādas sarakstā norādītas slimības, kas minēta 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā, klātbūtni dzīvniekos vai ja dzīvniekiem tiek konstatēta šādas slimības klātbūtne; b) tiklīdz praktiski iespējams, paziņo kompetentajai iestādei, ja pastāv jebkāds iemesls aizdomām par kādas sarakstā norādītas slimības, kas minēta 9. panta 1. punkta e) apakšpunktā un nav kāda no 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētajām slimībām, klātbūtni dzīvniekos vai ja dzīvniekiem tiek konstatēta šādas slimības klātbūtne; c) paziņo veterinārārstam par tādu anomālu mirstību un citām nopietnas slimības pazīmēm vai tādu būtiski mazinājušos ražību, kā cēlonis nav noskaidrots un kas papildus jāizmeklē, arī ņemot paraugus laboratoriskai izpētei, ja attiecīgajā situācijā tas nepieciešams.

2. Dalībvalstis var lemt, ka 1. punkta c) apakšpunktā paredzētos paziņojumus var adresēt kompetentajai iestādei.

3. Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 264. pantu attiecībā uz: a) kritērijiem, pēc kuriem nosaka, vai ir iestājušies 1. punkta c) apakšpunktā aprakstītie apstākļi, kuros veicama paziņošana; b) sīki izstrādātiem noteikumiem par 1. punkta c) apakšpunktā paredzēto turpmāko izmeklēšanu.

19. pants

Savienības līmeņa paziņošana

1. Dalībvalstis Komisijai un pārējām dalībvalstīm nekavējoties paziņo par jebkādiem to sarakstā norādīto slimību uzliesmojumiem, kuras minētas 9. panta 1. punkta e) apakšpunktā un par ko ir nekavējoties jāpaziņo, lai nodrošinātu, ka savlaicīgi tiek īstenoti nepieciešamie riska pārvaldības pasākumi, ņemot vērā slimības profilu.

2. Šā panta 1. punktā paredzētajā paziņojumā iekļauj turpmāk minēto informāciju par uzliesmojumiem: a) slimības ierosinātājs un attiecīgā gadījumā tā apakštips; b) attiecīgie datumi, konkrēti – datumi, kad radušās aizdomas par uzliesmojumu un kad tas apstiprināts; c) uzliesmojuma tips un vieta; d) jebkādi saistīti uzliesmojumi; e) uzliesmojumā iesaistītie dzīvnieki; f) visi slimību kontroles pasākumi, kas veikti sakarā ar uzliesmojumu; g) sarakstā norādīto slimību iespējamā vai zināmā izcelsme; h) izmantotās diagnostikas metodes.

20. pants

Savienības līmeņa ziņošana

1. Dalībvalstis Komisijai un pārējām dalībvalstīm ziņo informāciju par sarakstā norādītajām slimībām, kuras minētas 9. panta 1. punkta e) apakšpunktā un attiecībā uz kurām: a) par uzliesmojumu nav nekavējoties jāpaziņo saskaņā ar 19. panta 1. punktu; b) par uzliesmojumu ir nekavējoties jāpaziņo saskaņā ar 19. panta 1. punktu, bet papildus informācija ir jāziņo Komisijai un citām dalībvalstīm par: i) uzraudzību, kas atbilst noteikumiem, kuri paredzēti saskaņā ar 30. pantu pieņemtā īstenošanas aktā, ii) izskaušanas programmu, kas atbilst noteikumiem, kuri paredzēti saskaņā ar 35. pantu pieņemtā īstenošanas aktā.

2. Šā panta 1. punktā paredzētajos ziņojumos ietver informāciju par: a) šā panta 1. punktā minēto sarakstā norādīto slimību konstatēšanu; b) uzraudzības rezultātiem, ja tas nepieciešams saskaņā ar noteikumiem, kas pieņemti saskaņā ar 29. panta d) punkta ii) apakšpunktu vai 30. panta 1. punkta b) apakšpunkta ii) punktu; c) uzraudzības programmu rezultātiem, ja tas nepieciešams saskaņā ar 28. panta 3. punktu un noteikumiem, kas pieņemti saskaņā ar 29. panta d) punkta ii) apakšpunktu vai 30. panta 1. punkta b) apakšpunkta ii) punktu; d) izskaušanas programmām, ja tas nepieciešams saskaņā ar 34. pantu un noteikumiem, kas paredzēti īstenošanas aktā, kurš pieņemts saskaņā ar 35. pantu.

3. Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 264. pantu attiecībā uz noteikumiem, ar ko papildina 2. punktā minētās prasības, un ziņošanu par citiem jautājumiem, kas ir saistīti ar uzraudzību un izskaušanas programmām, ja tas nepieciešams, lai nodrošinātu šajā regulā noteikto slimību profilakses un kontroles noteikumu efektīvu piemērošanu.

21. pants

Paziņošanas un ziņošanas reģioni

Šīs regulas 19. pantā un 20. pantā paredzētās paziņošanas un ziņošanas nolūkos dalībvalstis izveido paziņošanas un ziņošanas reģionus.

22. pants

Savienības līmeņa paziņošanai un Savienības līmeņa ziņošanai par slimībām paredzētā datorizētā informācijas sistēma

Komisija izveido un pārvalda datorizētu informācijas sistēmu, kas paredzēta, lai izmantotu mehānismu un rīkus šīs regulas 19., 20. un 21. pantā paredzēto paziņošanas un ziņošanas prasību izpildei.

23. pants

Īstenošanas pilnvaras attiecībā uz Savienības līmeņa paziņošanu un Savienības līmeņa ziņošanu un datorizēto informācijas sistēmu

Komisija ar īstenošanas aktiem paredz noteikumus par paziņošanas un ziņošanas prasībām un datorizēto informācijas sistēmu, kas paredzētas 19.–22. pantā, attiecībā uz:

a) tām sarakstā norādītajām slimībām, kas minētas 9. panta 1. punkta e) apakšpunktā, par kurām dalībvalstīm ir jāziņo nekavējoties, kā arī nepieciešamajiem pasākumiem, kas ir saistīti ar paziņošanu, saskaņā ar 19. pantu;

b) informāciju, kura dalībvalstīm jāsniedz ziņošanā, kas paredzēta 20. pantā;

c) procedūrām, saskaņā ar kurām izveido un lieto 22. pantā paredzēto datorizēto informācijas sistēmu, un pārejas pasākumiem, kuri attiecas uz datu un informācijas migrāciju no esošajām sistēmām uz jauno sistēmu un uz tās pilnvērtīgu darbību;

d) to datu formātu un struktūru, kuri jāievada datorizētajā informācijas sistēmā, kas paredzēta 22. pantā;

e) 19. un 20. pantā paredzētās ziņošanas un paziņošanas termiņiem un biežumu, nodrošinot, ka termiņi un biežums nodrošina pārredzamību un vajadzīgo riska pārvaldības pasākumu savlaicīgu piemērošanu, balstoties uz slimības profilu un uzliesmojuma tipu;

f) 21. pantā paredzēto paziņošanas un ziņošanas reģionu saraksta izveidi.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 266. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.







2. NODAĻA

Uzraudzība

24. pants

Operatoru uzraudzības pienākumi

Lai konstatētu sarakstā norādītu slimību un no jauna radušos slimību klātbūtni, operatori:

a) vēro viņu pārziņā esošo dzīvnieku veselības stāvokli un uzvedību;

b) viņu pārziņā esošo objektu, dzīvnieku vai reproduktīvo produktu normālajos ražošanas parametros vēro jebkādas izmaiņas, kas var raisīt aizdomas, ka to cēlonis ir kāda sarakstā norādīta slimība vai no jauna radusies slimība;

c) attiecībā uz viņu pārziņā esošajiem dzīvniekiem pievērš uzmanību anomālai mirstībai un citām nopietnas slimības pazīmēm.

25. pants

Dzīvniekveselības apmeklējumi

1. Operatori nodrošina, ka viņu pārziņā esošajos objektos tajos gadījumos, kad konkrētā objekta radīto risku dēļ tas ir atbilstīgi, notiek veterinārārsta dzīvniekveselības apmeklējumi, ņemot vērā: a) objekta viedu; b) objektā turēto dzīvnieku sugas un kategorijas; c) epidemioloģisko situāciju zonā vai reģionā attiecībā uz tām sarakstā norādītajām slimībām un slimībām, kas radušās no jauna, pret kurām dzīvnieki objektā ir uzņēmīgi; d) jebkādu citu tādu attiecīgu uzraudzību vai oficiālu kontroli, ko piemēro turētajiem dzīvniekiem un šāda veida objektiem.

Šādu dzīvniekveselības apmeklējumu biežums ir samērīgs ar attiecīgā objekta radīto risku.

Tos var apvienot ar apmeklējumiem, kam ir cits nolūks.

2. Šā panta 1. punktā paredzēto dzīvniekveselības apmeklējumu mērķis ir slimību profilakse, jo īpaši izmantojot: a) attiecīgā operatora konsultēšanu par biodrošību un citiem ar dzīvnieku veselību saistītiem jautājumiem, kas attiecas uz šāda veida objektu un objektā turēto dzīvnieku sugām un kategorijām; b) tādu pazīmju konstatēšanu, kas liecina par sarakstā norādītu slimību vai no jauna radušos slimību sastopamību, un informēšanu par tādām pazīmēm;

3. Komisija ar īstenošanas aktiem var paredzēt minimālās prasības šā panta vienādai piemērošanai.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 266. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.

26. pants

Kompetentās iestādes uzraudzības pienākums

1. Kompetentā iestāde veic uzraudzību, lai noteiktu sarakstā norādīto slimību, kas minētas 9. panta 1. punkta e) apakšpunktā, un attiecīgu no jauna radušos slimību klātbūtni.

2. Uzraudzība tiek izstrādāta tā, lai, vācot, apkopojot un analizējot ar slimības situāciju saistītu attiecīgu informāciju, tiktu nodrošināts, ka laikus tiek konstatēta to sarakstā norādīto slimību klātbūtne, kas minētas 9. panta 1. punkta e) apakšpunktā, un no jauna radušos slimību klātbūtne.

3. Kad vien tas ir iespējams un atbilstīgi, kompetentā iestāde izmanto operatoru veiktas uzraudzības rezultātus un informāciju, kas iegūta dzīvniekveselības apmeklējumos saskaņā ar attiecīgi 24. un 25. pantu.

4. Kompetentā iestāde nodrošina, ka uzraudzība atbilst prasībām, kas paredzētas 27. pantā un jebkādos noteikumos, kuri pieņemti saskaņā ar 29. panta a) punktu.

5. Kompetentā iestāde nodrošina, ka 1. punktā paredzētā informācija, ko iegūst uzraudzības procesā, tiek vākta un izmantota efektīvi un lietderīgi.

27. pants

Uzraudzības metodoloģija, biežums un intensitāte

Šīs regulas 26. pantā paredzētās uzraudzības plāns, līdzekļi, diagnostikas metodes, biežums, intensitāte, dzīvnieku mērķpopulācija un paraugu ņemšanas modeļi atbilst uzraudzības mērķiem un ir ar tiem samērīgi, ņemot vērā:

a) slimības profilu;

b) iesaistītos riska faktorus;

c) veselības statusu: i) tajā dalībvalstī, tās zonā vai attiecīgajā nodalījumā, kuriem piemēro uzraudzību, ii) tajās dalībvalstīs un trešās valstīs vai teritorijās, kas vai nu robežojas ar minēto dalībvalsti, tās zonu vai nodalījumu, vai no kura dzīvniekus un produktus tajās ieved;

d) uzraudzību, ko veic operatori saskaņā ar 24. pantu, tostarp 25. pantā minētos dzīvniekveselības apmeklējumus, vai ko veic citas publiskas iestādes.

28. pants

Savienības līmeņa uzraudzības programmas

1. Kompetentā iestāde veic uzraudzību, kā paredzēts 26. panta 1. punktā, īstenojot uzraudzības programmu, kad slimība ir Savienībai būtiska saskaņā ar 29. panta c) punktu.

2. Dalībvalstis, kas saskaņā ar 1. punktu izveido uzraudzības programmu, to iesniedz Komisijai.

3. Dalībvalstis, kas saskaņā ar 1. punktu īsteno uzraudzības programmu, Komisijai iesniedz regulārus ziņojumus par minētās programmas īstenošanas rezultātiem.

29. pants

Pilnvaru deleģēšana

Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 264. pantu attiecībā uz:

a) uzraudzības plānu, līdzekļiem, diagnostikas metodēm, biežumu, intensitāti, dzīvnieku mērķpopulāciju un paraugu ņemšanas modeļiem, kas paredzēti 27. pantā;

b) kritērijiem, saskaņā ar kuriem oficiāli apstiprina sarakstā norādītās slimības, kā minēts 9. panta 1. punkta e) apakšpunktā, un attiecīgā gadījumā no jauna radušās slimības un definē to gadījumus;

c) izmantojamajiem kritērijiem, lai 30. panta 1. punkta a) apakšpunkta nolūkā noteiktu, cik būtiska ir slimība, uz kuru paredzēts attiecināt Savienībai aktuālu uzraudzības programmu, ņemot vērā slimības profilu un saistītos riska faktorus;

d) prasībām, ko izvirza uzraudzības programmām, kā paredzēts 28. panta 1. punktā, attiecībā uz: i) uzraudzības programmu saturu, ii) informāciju, kas iekļaujama, iesniedzot uzraudzības programmas saskaņā ar 28. panta 2. punktu un regulārus ziņojumus saskaņā ar 28. panta 3. punktu, iii) uzraudzības programmu piemērošanas laikposmu.

30. pants

Īstenošanas pilnvaras

1. Komisija ar īstenošanas aktiem nosaka prasības attiecībā uz uzraudzību un uzraudzības programmām, kā paredzēts 26. un 28. pantā un noteikumos, kas pieņemti saskaņā ar 29. pantu, attiecībā uz: a) to, kurām no 9. panta 1. punkta e) apakšpunktā minētajām sarakstā norādītajām slimībām saskaņā ar 28. pantu piemēro uzraudzības programmas, tostarp šādu programmu ģeogrāfisko darbības jomu; b) kādā veidā un saskaņā ar kādu procedūru: i) minētās uzraudzības programmas iesniedz, lai informētu Komisiju un citas dalībvalstis, ii) Komisijai ziņo par uzraudzības rezultātiem.

2. Komisija ar īstenošanas aktiem var paredzēt kritērijus, ko izmanto, lai novērtētu 28. pantā minētās uzraudzības programmas.

3. Šā panta 1. un 2. punktā minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 266. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.







3. NODAĻA

Izskaušanas programmas

31. pants

Obligātās un fakultatīvās izskaušanas programmas

1. Dalībvalstis, kuru visa teritorija vai tās zonas vai nodalījumi nav brīvi no vienas vai vairākām 9. panta 1. punkta b) apakšpunktā minētajām sarakstā norādītajām slimībām, vai arī par kurām nav zināms, ka tās ir brīvas no šīm slimībām: a) izveido programmu minētās sarakstā norādītās slimības izskaušanai vai pierādīšanai, ka tās ir brīvas no šīs slimības, kas īstenojama minētās slimības skartās dzīvnieku populācijās un kas aptver šo valstu teritorijas attiecīgās daļas vai to attiecīgās zonas vai nodalījumus (“obligātā izskaušanas programma”), ko piemēro līdz brīdim, kad tiek izpildīti nosacījumi, lai piešķirtu statusu “brīvs no slimības” visai attiecīgās dalībvalsts teritorijai vai zonai, kā paredzēts 36. panta 1. punktā, vai nodalījumam, kā paredzēts 37. panta 2. punktā; b) obligātās izskaušanas programmas projektu iesniedz Komisijai, lai saņemtu apstiprinājumu.

2. Dalībvalstis, kas nav brīvas no vienas vai vairākām 9. panta 1. punkta c) apakšpunktā minētajām sarakstā norādītajām slimībām, vai par kurām nav zināms, ka tās ir brīvas no šīm slimībām, un kas nolemj izveidot minētās sarakstā norādītās slimības izskaušanai paredzētu programmu, kura īstenojama konkrētās slimības skartajās dzīvnieku populācijās un kura aptver šo valstu teritorijas attiecīgās daļas vai tās zonas vai nodalījumus (“fakultatīva izskaušanas programma”), minētās programmas projektu iesniedz Komisijai, lai saņemtu apstiprinājumu, ja attiecīgā dalībvalsts saistībā ar minēto slimību lūdz Savienībā atzīt dzīvnieku veselības garantijas attiecībā uz dzīvnieku vai produktu pārvietošanu.

Šādu fakultatīvu izskaušanas programmu piemēro līdz brīdim, kad:

a) tiek izpildīti nosacījumi, lai piešķirtu statusu “brīvs no slimības” visai attiecīgās dalībvalsts teritorijai vai zonai, kā paredzēts 36. panta 1. punktā, vai nodalījumam, kā paredzēts 37. panta 2. punktā, vai

b) ir konstatēts, ka nav iespējams izpildīt nosacījumus, lai piešķirtu statusu “brīvs no slimības”, un ka minētā programma vairs neatbilst savam mērķim, vai

c) attiecīgā dalībvalsts atsauc programmu.

3. Komisija ar īstenošanas aktiem apstiprina: a) obligāto izskaušanas programmu projektus, kas tai iesniegti, lai saņemtu apstiprinājumu saskaņā ar 1. punktu; b) fakultatīvo izskaušanas programmu projektus, kas tai iesniegti, lai saņemtu apstiprinājumu saskaņā ar 2. punktu, ja ir izpildīti šajā nodaļā izklāstītie nosacījumi.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 266. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.

4. Pienācīgi pamatotu, nenovēršamu un steidzamu iemeslu dēļ saistībā ar to, ka kāda sarakstā norādīta slimība ir risks ar ļoti būtisku ietekmi, Komisija saskaņā ar 266. panta 3. punktā paredzēto procedūru pieņem šā panta 3. punkta a) apakšpunktā paredzētos īstenošanas aktus, kas jāpiemēro nekavējoties.

Pienācīgi pamatotu iemeslu dēļ Komisija ar īstenošanas aktiem var apstiprināt konkrētās dalībvalsts ierosinātu grozījumu vai atsaukt apstiprinājumu, kas izskaušanas programmām sniegts saskaņā ar šā panta 3. punkta a) un b) apakšpunktu. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 266. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.

5. Komisija saskaņā ar 264. pantu pieņem deleģētos aktus attiecībā uz: a) slimību kontroles stratēģijām, konkrētām slimībām noteiktiem starpposma mērķiem un galīgajiem mērķiem un izskaušanas programmu piemērošanas laikposmu; b) atkāpēm no prasības izskaušanas programmas iesniegt apstiprināšanai, kā paredzēts šā panta 1. punkta b) apakšpunktā un tā 2. punktā, ja šāda apstiprināšana nav nepieciešama, jo saskaņā ar 32. panta 2. punktu un 35. pantu ir pieņemti noteikumi par šīm programmām; c) informāciju, kas dalībvalstīm jāsniedz Komisijai un pārējām dalībvalstīm saistībā ar šā punkta b) apakšpunktā paredzētajām atkāpēm no prasības saņemt izskaušanas programmu apstiprinājumu.

Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 264. pantu, lai grozītu vai pārtrauktu noteikumus, kas pieņemti saskaņā ar šā punkta b) apakšpunktu.

32. pants

Obligāto un fakultatīvo izskaušanas programmu pasākumi

1. Izskaušanas programmās ir vismaz šādi pasākumi: a) slimību kontroles pasākumi, lai slimības ierosinātāju izskaustu no tādiem objektiem, nodalījumiem un zonām, kurās slimība ir konstatēta, un lai novērstu atkārtotu inficēšanos; b) uzraudzība, kura jāveic saskaņā ar 26.–30. pantā paredzētajiem noteikumiem, lai pierādītu: i) tādu slimību kontroles pasākumu iedarbīgumu, kas paredzēti a) apakšpunktā; ii) brīvumu no sarakstā norādītās slimības; c) slimību kontroles pasākumi, kas jāveic, ja uzraudzības rezultāti ir pozitīvi.

2. Komisija pieņem deleģētos aktus saskaņā ar 264. pantu attiecībā uz šādiem elementiem, lai nodrošinātu izskaušanas programmu efektivitāti: a) slimību kontroles pasākumi, kas paredzēti 1. punkta a) apakšpunktā; b) slimību kontroles pasākumi, kas jāveic, lai nepieļautu, ka objektos, zonās un nodalījumos notiek dzīvnieku mērķpopulācijas atkārtota inficēšanās ar konkrēto slimību; c) uzraudzības plāni, līdzekļi, diagnostikas metodes, biežums, intensitāte, dzīvnieku mērķpopulācija un paraugu ņemšanas modeļi; d) slimību kontroles pasākumi, kas veicami tad, ja sarakstā norādītai slimībai ir pozitīvi uzraudzības rezultāti, kā paredzēts 1. panta c) apakšpunktā; e) attiecīgā gadījumā un atbilstīgi konkrētajai slimībai vai sugai – vakcinēšanas kritēriji.

33. pants

To obligāto un fakultatīvo izskaušanas programmu saturs, kuras iensiegtas Komisijai, lai saņemtu apstiprinājumu

Obligāto un fakultatīvo izskaušanas programmu pieteikumos, ko saskaņā ar 31. panta 1. un 2. punktu iesniedz Komisijai, lai saņemtu apstiprinājumu, dalībvalstis iekļauj šādu informāciju:

a) apraksts par epidemioloģisko situāciju attiecībā uz sarakstā norādīto slimību, uz kuru attiecas konkrētā obligātā vai fakultatīvā izskaušanas programma;

b) izskaušanas programmas aptvertā ģeogrāfiskā un administratīvā apgabala vai nodalījuma apraksts un ģeogrāfiskās robežas;

c) apraksts par izskaušanas programmas slimību kontroles pasākumiem, kā paredzēts 32. panta 1. punktā un noteikumos, kas pieņemti saskaņā ar 32. panta 2. punktu;

d) apraksts par izskaušanas programmas organizēšanu, uzraudzību un iesaistīto pušu lomām;

e) izskaušanas programmas prognozētais ilgums;

f) starpposma mērķi un slimības kontroles stratēģijas izskaušanas programmas īstenošanai.

34. pants

Ziņošana

Dalībvalstis, kas īsteno izskaušanas programmas, Komisijai iesniedz:

a) ziņojumus, kas Komisijai ļauj pārraudzīt to, kā tiek sasniegti patlaban īstenoto izskaušanas programmu starpposma mērķi, kā minēts 33. panta f) punktā;

b) pēc konkrētās izskaušanas programmas pabeigšanas – gala ziņojumu.

35. pants

Īstenošanas pilnvaras

Komisija ar īstenošanas aktiem paredz noteikumus par informāciju, formātu un procedūras prasībām, kas paredzēti 31.–34. pantā, attiecībā uz:

a) obligāto un fakultatīvo izskaušanas programmu projektu iesniegšana, lai saņemtu apstiprinājumu;

b) snieguma rādītājiem;

c) ziņošanu Komisijai un citām dalībvalstīm par obligāto vai fakultatīvo izskaušanas programmu īstenošanas rezultātiem.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 266. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.







4. NODAĻA

Statuss “brīvs no slimības”

36. pants

No slimības brīvas dalībvalstis un zonas

1. Dalībvalsts var iesniegt pieteikumu Komisijai, lai tā attiecībā uz vienu vai vairākām no sarakstā norādītajām slimībām, kas minētas 9. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktā, vienu vai vairākām attiecīgajām dzīvnieku sugām, visu tās teritoriju vai vienu vai vairākām tās zonām apstiprinātu statusu “brīvs no slimības”, ar noteikumu, ka ir izpildīts viens vai vairāki no šādiem nosacījumiem: a) nekur attiecīgās dalībvalsts teritorijā vai atbilstīgajā zonā vai zonās, par ko iesniegts pieteikums, nav sastopama neviena no sugām, kuras norādītas sarakstā attiecībā uz slimību, par ko iesniegts pieteikums uz statusu “brīvs no slimības”; b) atbilstīgi 39. panta a) punkta ii) apakšpunktā minētajiem kritērijiem ir zināms, ka šīs dalībvalsts teritorijā vai attiecīgajā zonā vai zonās, par ko iesniegts pieteikums, slimības ierosinātājs nespēj izdzīvot; c) atbilstīgi 39. panta a) punkta ii) apakšpunktā minētajiem kritērijiem attiecībā uz sarakstā norādītajām slimībām, kuras pārnēsā tikai ar vektoriem, šīs dalībvalsts teritorijā vai attiecīgajā zonā vai zonās, par ko iesniegts pieteikums, neviens no šiem vektoriem nav sastopams, vai par tiem ir zināms, ka tie tur nespēj izdzīvot; d) ir pierādīts brīvums no sarakstā norādītās slimības: i) ar izskaušanas programmu, kas atbilst noteikumiem, kas paredzēti 32. panta 1. punktā, un noteikumiem, kas pieņemti saskaņā ar minētā panta 2. punktu; vai ii) ar vēsturiskiem datiem un uzraudzības datiem.

2. Dalībvalstu pieteikumos uz statusu “brīvs no slimības” iekļauj pierādījumus, kas parāda, ka ir izpildīti 1. punktā paredzētie nosacījumi attiecībā uz statusu “brīvs no slimības”.

3. Dalībvalsts dažos konkrētos gadījumos var iesniegt pieteikumu Komisijai, lai tā attiecībā uz vienu vai vairākām no sarakstā norādītajām slimībām, kas minētas 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā, un jo īpaši attiecībā uz statusu “neveic vakcināciju” visā teritorijā vai tās vienā vai vairākās zonās, apstiprinātu statusu “brīvs no slimības”, ar noteikumu, ka ir izpildīti šādi nosacījumi: a) ir pierādīts brīvums no sarakstā norādītās slimības: i) ar izskaušanas programmu, kas atbilst noteikumiem, kas paredzēti 32. panta 1. punktā, un noteikumiem, kas pieņemti saskaņā ar minētā panta 2. punktu, vai ii) ar vēsturiskiem datiem un uzraudzības datiem; b) ir pierādīts, ka vakcinācija pret slimību radītu izmaksas, kas pārsniegtu tās izmaksas, ko rada brīvuma no slimības uzturēšana bez vakcinācijas.

4. Komisija ar īstenošanas aktiem apstiprina un vajadzības gadījumā groza dalībvalstu pieteikumus uz statusu “brīvs no slimības” vai uz statusu “neveic vakcinācu”, ja ir izpildīti 1. un 2. punktā, un – attiecīgā gadījumā – 3. punktā minētie nosacījumi.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 266. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.

37. pants

Nodalījumi

1. Dalībvalsts var iesniegt pieteikumu Komisijai, lai tā attiecībā uz sarakstā norādītām slimībām, kuras minētas 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā, nodalījumiem atzītu statusu “brīvs no slimības” un lai gadījumā, ja tās teritorijā notiek vienas vai vairāku sarakstā norādīto slimību uzliesmojums, statuss “brīvs no slimības” šādam nodalījumam tiktu aizsargāts ar noteikumu, ka: a) ņemot vērā slimības profilu, nodalījuma, par ko iesniegts pieteikums, līmenī ir iespējams efektīvi novērst sarakstā norādītās(-u) slimības(-u) ievazāšanos; b) nodalījumam, par ko iesniegts pieteikums, piemēro vienu vienotu biodrošības pārvaldības sistēmu, lai statusu “brīvs no slimības” nodrošinātu visiem objektiem, kas ir šajā nodalījumā; un c) nodalījumu, par ko iesniegts pieteikums, kompetentā iestāde ir apstiprinājusi tādiem mērķiem kā dzīvnieku un to izcelsmes produktu pārvietošana saskaņā ar: i) šīs regulas 99. un 100. pantu attiecībā uz nodalījumiem, kuros tur sauszemes dzīvniekus un to izcelsmes produktus; ii) šīs regulas 183. un 184. pantu attiecībā uz nodalījumiem, kuros tur akvakultūras dzīvniekus un to izcelsmes produktus.

2. Dalībvalsts var iesniegt pieteikumu Komisijai, lai tā attiecībā uz vienu vai vairākām sarakstā norādītām slimībām, kuras minētas 9. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktā, nodalījumiem atzītu statusu “brīvs no slimības”, ar noteikumu, ka: a) ņemot vērā slimības profilu, nodalījuma, par ko iesniegts pieteikums, līmenī ir iespējams efektīvi novērst sarakstā norādītās(-o) slimības(-u) ievazāšanos; b) ir izpildīti viens vai vairāki šādi nosacījumi: i) ir izpildīti nosacījumi, kas noteikti 36. panta 1. punktā, ii) nodalījuma, par ko iesniegts pieteikums, objekti ir sākuši vai atjaunojuši savu darbību un ir izveidojuši vienotu biodrošības pārvaldības sistēmu, lai nodrošinātu minētā nodalījuma brīvumu no slimības; c) nodalījumam, par ko iesniegts pieteikums, piemēro vienu vienotu biodrošības pārvaldības sistēmu, lai statusu “brīvs no slimības” nodrošinātu visiem objektiem, kas ir šajā nodalījumā; un d) nodalījumu, par ko iesniegts pieteikums, kompetentā iestāde ir apstiprinājusi tādiem mērķiem kā dzīvnieku un to izcelsmes produktu pārvietošana saskaņā ar: i) šīs regulas 99. un 100. pantu attiecībā uz nodalījumiem, kuros tur sauszemes dzīvniekus un to izcelsmes produktus; ii) šīs regulas 183. un 184. pantu attiecībā uz nodalījumiem, kuros tur akvakultūras dzīvniekus un to izcelsmes produktus.

3. Dalībvalstu pieteikumos uz statusa “brīvs no slimības” atzīšanu nodalījumiem saskaņā ar 1. un 2. punktu iekļauj pierādījumus, kas parāda, ka minētajos punktos paredzētie nosacījumi ir izpildīti.

4. Komisija ar īstenošanas aktiem: a) atzīst un vajadzības gadījumā groza nodalījumu statusu “brīvs no slimības”, ja ir izpildīti 1. punktā vai 2. punktā un 3. punktā noteiktie nosacījumi; b) nosaka, saistībā ar kurām sarakstā norādītām slimībām, kuras minētas 9. panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā, var veidot no slimības brīvus nodalījumus.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 266. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.

5. Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 264. pantu attiecībā uz noteikumiem, ar kuriem papildina šajā pantā iekļautos noteikumus attiecībā uz: a) prasībām statusa “brīvs no slimības” atzīšanu nodalījumiem, kā paredzēts šā panta 1. un 2. punktā, balstoties uz to sarakstā norādīto slimību profilu, kas minētas 9. panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā, un attiecībā vismaz uz: i) uzraudzības rezultātiem un citiem pierādījumiem, kas nepieciešami, lai pamatotu brīvumu no slimības, ii) biodrošības pasākumiem; b) sīki izstrādātiem noteikumiem par to, kā kompetentā iestāde apstiprina statusu “brīvs no slimības” nodalījumiem, kā paredzēts 1. un 2. punktā; un c) noteikumiem, kas attiecas uz nodalījumiem, kas atrodas vairāk nekā vienas dalībvalsts teritorijā.

38. pants

No slimības brīvu dalībvalstu, zonu vai nodalījumu saraksti

Katra dalībvalsts vajadzības gadījumā izveido un atjaunina sarakstu, kurā ietver savas no slimības brīvās teritorijas vai zonas, kā paredzēts 36. panta 1. un 3. punktā, un savus no slimības brīvos nodalījumus, kā paredzēts 37. panta 1. un 2. punktā.

Dalībvalstis minētos sarakstus dara publiski pieejamus. Komisija palīdz dalībvalstīm minētajos sarakstos iekļauto informāciju darīt pieejamu sabiedrībai, savā tīmekļa lapā nodrošinot saites uz dalībvalstu informatīvajām tīmekļa lapām.

39. pants

Pilnvaru deleģēšana attiecībā uz dalībvalstu un zonu statusu “brīvs no slimības”

Komisija saskaņā ar 264. pantu pieņem deleģētos aktus attiecībā uz:

a) sīki izstrādātiem noteikumiem par dalībvalstu un to zonu statusu “brīvs no slimības”, balstoties uz dažādajiem slimību profiliem, attiecībā uz: i) kritērijiem, ko izmanto, lai pamatotu dalībvalstu apgalvojumus, ka neviena no sarakstā norādītajām sugām nav sastopama vai nav spējīga izdzīvot to teritorijā, un pierādījumiem, kas nepieciešami, lai pamatotu šādus apgalvojumus, kā paredzēts 36. panta 1. punkta a) apakšpunktā, ii) kritērijiem, ko izmanto, un pierādījumiem, kas nepieciešami, lai pamatotu apgalvojumus, ka slimības ierosinātājs vai vektors nav spējīgs izdzīvot, kā paredzēts 36. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktā, iii) kritērijiem, ko izmanto un nosacījumiem, ko piemēro, lai noteiktu brīvumu no konkrētās slimības, kā minēts 36. panta 1. punkta d) apakšpunktā, iv) uzraudzības rezultātiem un citiem pierādījumiem, kas nepieciešami, lai pamatotu brīvumu no slimības, v) biodrošības pasākumiem, vi) ierobežojumiem un nosacījumiem, kas attiecas uz vakcinēšanu no slimības brīvās dalībvalstīs un to zonās, vii) tādu zonu izveidošanu, kas no slimības brīvās zonas vai zonas, uz kurām attiecas izskaušanas programma, nodala no ierobežojumu zonām (“buferzonas”), viii) zonām, kuras atrodas vairāk nekā vienas dalībvalsts teritorijā;

b) atkāpēm no prasības saņemt Komisijas apstiprinājumu statusam “brīvs no slimības” attiecībā uz vienu vai vairākām sarakstā norādītajām slimībām, kas minētas 9. panta 1. punkta b) un c) apakšpunktā, kā noteikts 36. panta 1. punktā, ja šāds apstiprinājums nav nepieciešams, jo sīki izstrādāti noteikumi par brīvumu no slimības ir paredzēti noteikumos, kas pieņemti, ievērojot šā panta a) punktu;

c) informāciju, kas dalībvalstīm jāsniedz Komisijai un pārējām dalībvalstīm, lai pamatotu deklarācijas par statusu “brīvs no slimības”, kā paredzēts šā panta b) punktā, bez īstenošanas akta pieņemšanas saskaņā ar 36. panta 4. punktu.

40. pants

Īstenošanas pilnvaras

Komisija ar īstenošanas aktiem nosaka sīki izstrādātas prasības attiecībā uz informāciju, kas dalībvalstīm jāsniedz Komisijai un pārējām dalībvalstīm, lai pamatotu deklarācijas par teritoriju, zonu un nodalījumu statusu “brīvs no slimības” saskaņā ar 36.–39. pantu un formātu un procedūrām, kas attiecas uz:

a) pieteikumiem statusa “brīvs no slimības” atzīšanai visai attiecīgās dalībvalsts teritorijai vai tās zonām un nodalījumiem,

b) informācijas apmaiņu starp dalībvalstīm un Komisiju par dalībvalstīm vai to zonām un nodalījumiem, kas ir brīvi no slimības.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 266. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.

41. pants

Statusa “brīvs no slimības” saglabāšana

1. Statusu “brīvs no slimības” dalībvalstis savām teritorijām vai to zonām vai nodalījumiem saglabā tikai līdz brīdim, kamēr: a) tiek turpināts pildīt nosacījumus, kas attiecas uz statusu “brīvs no slimības” un kas paredzēti 36. panta 1. punktā un 37. panta 1. un 2. punktā, un noteikumus, kas noteikti, ievērojot šā panta 3. punktu un 39. pantu; b) ņemot vērā 27. pantā paredzētās prasības, tiek veikta uzraudzība, lai pārbaudītu, ka attiecīgā teritorija, zona vai nodalījums turpina būt brīvs no sarakstā norādītās slimības, attiecībā uz kuru ir apstiprināts vai atzīts statuss “brīvs no slimības”; c) saskaņā ar IV un V daļā paredzētajiem noteikumiem tiek piemēroti ierobežojumi, uz attiecīgo teritoriju, zonu vai nodalījumu pārvietojot tādu sugu dzīvniekus un attiecīgi to izcelsmes produktus, kas norādīti sarakstā saistībā ar sarakstā norādīto slimību, attiecībā uz kuru ir apstiprināts vai atzīts statuss “brīvs no slimības”; d) tiek piemēroti citi biodrošības pasākumi, lai nepieļautu, ka tiek ievazāta kāda sarakstā norādīta slimība, attiecībā uz kuru ir apstiprināts vai atzīts statuss “brīvs no slimības”.

2. Dalībvalsts nekavējoties informē Komisiju, ja 1. punktā minētie statusa “brīvs no slimības” saglabāšanas nosacījumi vairs nav izpildīti.

3. Komisija pieņem deleģētos aktus saskaņā ar 264. pantu attiecībā uz šādiem nosacījumiem statusa “brīvs no slimības” saglabāšanai: a) šā panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzētā uzraudzība; b) šā panta 1. punkta d) apakšpunktā paredzētie biodrošības pasākumi.

42. pants

Statusa “brīvs no slimības” apturēšana, atsaukšana un atjaunošana

1. Ja kādai dalībvalstij kļūst zināms vai ir iemesls uzskatīt, ka ir pārkāpts kāds no nosacījumiem, kas jāievēro, lai tā saglabātu no slimības brīvas dalībvalsts, vai tās zonas vai nodalījuma statusu, tā nekavējoties: a) attiecīgā gadījumā atkarībā no riska aptur vai ierobežo to, ka sarakstā norādītās sugas, attiecībā uz kurām saistībā ar sarakstā norādīto slimību ir apstiprināts vai atzīts statuss “brīvs no slimības”, tiek pārvietotas uz citām dalībvalstīm, zonām vai teritorijām, kurām attiecībā uz minēto sarakstā norādīto slimību ir augstāks veselības statuss; b) attiecīgā gadījumā, lai novērstu to, ka izplatās kāda sarakstā norādīta slimība, attiecībā uz kuru ir apstiprināts vai atzīts statuss “brīvs no slimības”, piemēro III daļas II sadaļā paredzētos slimību kontroles pasākumus.

2. Šā panta 1. punktā paredzētos pasākumus atceļ, ja turpmāka izmeklēšana apstiprina, ka: a) pārkāpums, par kuru ir aizdomas, nav noticis; vai b) pārkāpumam, par kuru ir aizdomas, nav bijis būtiskas ietekmes un attiecīgā dalībvalsts var sniegt pierādījumus, ka nosacījumi, kas tai ļauj saglabāt statusu “brīvs no slimības”, atkal ir izpildīti.

3. Ja attiecīgās dalībvalsts veikta tālāka izmeklēšana apstiprina, ka ir bijis tādas tās sarakstā norādītās slimības uzliesmojums, attiecībā uz kuru valsts ir ieguvusi statusu “brīvs no slimības”, vai ka citādā veidā ir būtiski pārkāpti statusa “brīvs no slimības” saglabāšanas nosacījumi, kā minēts 41. panta 1. punktā, vai ka pastāv nozīmīga varbūtība, ka šādi gadījumi ir bijuši, dalībvalsts nekavējoties par to informē Komisiju.

4. Pēc tam, kad no attiecīgās dalībvalsts saņemta informācija, ka statusa “brīvs no slimības” nosacījumi vairs netiek pildīti, Komisija bez liekas kavēšanās ar īstenošanas aktu atsauc statusa “brīvs no slimības” apstiprinājumu dalībvalstij vai zonai, kam tas piešķirts saskaņā ar 36. panta 4. punktu, vai nodalījumam, kam tas atzīts saskaņā ar 37. panta 4. punktu.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 266. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.

5. Pienācīgi pamatotu, nenovēršamu un steidzamu iemeslu dēļ, ja šā panta 3. punktā minētā sarakstā norādītā slimība strauji izplatās, nesot risku, ka ļoti būtiski tiks ietekmēta dzīvnieku veselība vai sabiedrības veselība, ekonomika vai sabiedrība, Komisija saskaņā ar 266. panta 3. punktā minēto procedūru pieņem īstenošanas aktus, kas jāpiemēro nekavējoties.

6. Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 264. pantu attiecībā uz noteikumiem, ar kuriem papildina šā panta 1. un 2. punktā izklāstītos noteikumus par statusa “brīvs no slimības” apturēšanu, atsaukšanu un atjaunošanu.







III DAĻA

INFORMĒTĪBA PAR SLIMĪBĀM, SLIMĪBGATAVĪBA UN SLIMĪBU KONTROLE







I SADAĻA

INFORMĒTĪBA PAR SLIMĪBĀM UN SLIMĪBGATAVĪBA







1. NODAĻA

Ārkārtas situāciju plāni un modelējošas mācības

43. pants

Ārkārtas situāciju plāni

1. Dalībvalstis pēc pienācīgas apspriešanās ar ekspertiem un attiecīgām ieinteresētajām personām izstrādā un uztur atjauninātus ārkārtas situāciju plānus un, attiecīgā gadījumā, sīki izstrādātas norādījumu rokasgrāmatas, kurās noteikts, kādi pasākumi attiecīgajai dalībvalstij ir jāveic, lai augstā līmenī nodrošinātu informētību par slimību, slimībgatavību un spēju uzsākt ātru reaģēšanu, ja ir konstatēts slimības gadījums attiecībā uz 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētu sarakstā norādītu slimību vai vajadzības gadījumā uz slimību, kura radusies no jauna.

2. Minētie ārkārtas situāciju plāni un, attiecīgā gadījumā, sīki izstrādātas norādījumu rokasgrāmatas aptver vismaz šādus jautājumus: a) kompetentajā iestādē izveidota tāda subordinācijas ķēde, kurā ir iesaistītas citas publiskas iestādes, lai nacionālā, reģionālā un vietējā līmenī būtu nodrošināts ātrs un rezultatīvs lemšanas process; b) kompetentās iestādes un pārējo publisko iestāžu un attiecīgo ieinteresēto personu sadarbības satvars saskanīgas un koordinētas darbības nodrošināšanai; c) pieejamība attiecībā uz: i) telpām, ii) laboratorijām, iii) aprīkojumu, iv) darbiniekiem, v) ārkārtas gadījumiem paredzētiem līdzekļiem, vi) visiem citiem attiecīgiem materiāliem un resursiem, kādi nepieciešami, lai ātri un rezultatīvi izskaustu sarakstā norādītās slimības, kas minētas 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā, vai no jauna radušās slimības. d) pieejamība attiecībā uz šādiem centriem un grupām, kam ir nepieciešamās speciālās zināšanas palīdzības sniegšanai kompetentajai iestādei: i) darbībspējīgs centrāls slimību kontroles centrs, ii) attiecīgās dalībvalsts administratīvajai situācijai un ģeogrāfiskajam stāvoklim atbilstoši reģionāli un vietēji slimību kontroles centri, iii) darbībspējīgas ekspertu grupas; e) īstenošana attiecībā uz slimību kontroles pasākumiem, kas II sadaļas 1. nodaļā paredzēti attiecībā uz sarakstā norādītajām slimībām, kuras minētas 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā, un attiecībā uz slimībām, kuras radušās no jauna; f) attiecīgā gadījumā, noteikumi par ārkārtas vakcināciju; g) principi, kas attiecas uz tādu ierobežotu zonu ģeogrāfiskām robežām, ko kompetentā iestāde izveidojusi saskaņā ar 64. panta 1. punktu; h) koordinācija ar kaimiņos esošajām dalībvalstīm un attiecīgā gadījumā – kaimiņos esošajām trešām valstīm un teritorijām.

44. pants

Īstenošanas pilnvaras attiecībā uz ārkārtas situāciju plāniem

Komisija ar īstenošanas aktiem nosaka vajadzīgos pasākumus par 43. panta 1. punktā minēto ārkārtas situāciju plānu īstenošanu dalībvalstīs.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 266. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.

45. pants

Modelējošās mācības

1. Kompetentā iestāde nodrošina, ka regulāri vai ar piemērotiem starplaikiem rīko ar 43. panta 1. punktā paredzētajiem ārkārtas situāciju plāniem saistītas modelējošas mācības, lai: a) attiecīgajā dalībvalstī augstā līmenī nodrošinātu informētību par slimībām, slimībgatavību un spēju uzsākt ātru reaģēšanu; b) pārbaudītu, ka minētie ārkārtas situāciju plāni darbojas.

2. Ja tas praktiski īstenojami un atbilstīgi, modelējošās mācības veic ciešā sadarbībā ar kaimiņos esošo dalībvalstu un kaimiņos esošo trešo valstu un teritoriju kompetentajām iestādēm.

3. Dalībvalstis pēc pieprasījuma Komisijai un citām dalībvalstīm dara pieejamu ziņojumu par veikto modelējošo mācību galvenajiem rezultātiem.

4. Attiecīgā gadījumā, ja nepieciešams, Komisija ar īstenošanas aktiem paredz tādus noteikumus par modelējošo mācību praktisko īstenošanu, kas attiecas uz: a) to, cik bieži notiek modelējošās mācības; b) gadījumiem, kad modelējošās mācības aptver vairāk nekā vienu no sarakstā norādītajām slimībām, kas minētas 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 266. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.







2. NODAĻA

Veterināro zāļu izmantošana slimību profilaksē un kontrolē

46. pants

Veterināro zāļu izmantošana slimību profilaksē un kontrolē

1. Dalībvalstis var veikt pasākumus attiecībā uz veterināro zāļu izmantošanu sarakstā norādītām slimībām, lai nodrošinātu iespējami iedarbīgu minēto slimību profilaksi vai kontroli, ar noteikumu, ka šādi pasākumi ir piemēroti vai vajadzīgi.

Minētie pasākumi var attiekties uz:

a) veterināro zāļu lietošanas aizliegumiem un ierobežojumiem;

b) veterināro zāļu obligātu lietošanu.

2. Apsverot, vai attiecībā uz konkrētu sarakstā norādītu slimību veterināras zāles izmantot par profilakses un kontroles pasākumu un kā to darīt, dalībvalstis ņem vērā šādus kritērijus: a) kāds ir slimības profils; b) kāds ir sarakstā norādītās slimības ģeogrāfiskais sadalījums: i) attiecīgajā dalībvalstī, ii) Savienībā, iii) attiecīgā gadījumā, kaimiņos esošās trešās valstīs un teritorijās, iv) trešās valstīs un teritorijās, no kurām Savienībā ieved dzīvniekus un produktus, c) kāda ir konkrēto veterināro zāļu pieejamība un iedarbīgums un ar tām saistītie riski; d) kāda ir to diagnostikas testu pieejamība, ar kuriem konstatē infekciju dzīvniekiem, kas ārstēti ar attiecīgajām veterinārajām zālēm, e) kā attiecīgo veterināro zāļu lietošana salīdzinājumā ar citām pieejamām slimību profilakses un kontroles stratēģijām ietekmē ekonomiku, sociālo jomu, dzīvnieku labturību un vidi.

3. Dalībvalstis veic attiecīgus profilakses pasākumus attiecībā uz veterināro zāļu tādu izmantošanu zinātniskos pētījumos vai šo zāļu izstrādes un testēšanas nolūkā, ko veic kontrolētos apstākļos, orientējoties uz dzīvnieku un sabiedrības veselības aizsardzību.

47. pants

Pilnvaru deleģēšana attiecībā uz veterināro zāļu lietošanu

1. Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 264. pantu attiecībā uz to, kas varētu būt piemēroti un vajadzīgi pasākumi, kā noteikts 46. pantā, attiecībā uz: a) veterināro zāļu lietošanas aizliegumiem un ierobežojumiem; b) konkrētiem nosacījumiem attiecībā uz veterināro zāļu izmantošanu konkrētai sarakstā norādītai slimībai c) riska mazināšanas pasākumiem, kas novērš sarakstā norādīto slimību izplatīšanos ar tādu dzīvnieku starpniecību, kuri ārstēti ar veterinārajām zālēm, vai ar produktiem no šādiem dzīvniekiem; d) konkrētu sarakstā norādītu slimību uzraudzību pēc vakcīnu un citu veterināro zāļu lietošanas.

2. Šā panta 1. punktā izklāstītos noteikumus Komisija paredz, ņemot vērā kritērijus, kas noteikti 46. panta 2. punktā.

3. Ja no jauna radušos risku gadījumā tas nenovēršamu un steidzamu iemeslu dēļ nepieciešams, noteikumiem, kas pieņemtiievērojot šā panta 1. punktu, piemēro 265. pantā paredzēto kārtību.







3. NODAĻA

Antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu bankas

48. pants

Savienības antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu banku izveidošana

1. Attiecībā uz 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētām sarakstā norādītām slimībām, pret kurām vakcinēt nav aizliegts ar deleģētu aktu, kas pieņemts, ievērojot 47. pantu, Komisija savā atbildībā var izveidot Savienības antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu bankas, kurās glabā un atjauno viena vai vairāku turpmāk minēto bioloģiskas cilmes produktu krājumus: a) antigēni; b) vakcīnas; c) vakcīnas pirmējā sējmateriāla krājumi; d) diagnostikas reaģenti.

2. Komisija nodrošina, lai 1. punktā minētās Savienības antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu bankas: a) ņemot vērā dalībvalstu vajadzības, kas aplēstas atbilstoši 43. panta 1. punktā paredzētajiem ārkārtas situāciju plāniem, glabātu pietiekamus krājumus ar konkrētajai sarakstā norādītajai slimībai atbilstīga tipa antigēniem, vakcīnām, vakcīnu pirmējā sējmateriāla krājumiem un diagnostikas reaģentiem; b) krājumus ar antigēniem, vakcīnām, vakcīnu pirmējā sējmateriāla krājumiem un diagnostikas reaģentiem saņemtu regulāri un laikus atjaunotu; c) tiktu uzturētas un pārvietotas saskaņā ar 16. panta 1. punktā paredzētajām atbilstīgām biodrošības, biodrošuma un bionorobežošanas prasībām un saskaņā ar 16. panta 2. punktu pieņemtajiem deleģētajiem aktiem.

3. Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 264. pantu attiecībā uz to: a) kā notiek krājumu pārvaldīšana, glabāšana un atjaunošana Savienības antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu bankās, kā paredzēts šā panta 1. un 2. punktā; b) kādas biodrošības, biodrošuma un bionorobežošanas prasības attiecināmas uz minēto banku darbību, ievērojot prasības, kas paredzētas 16. panta 1. punktā, un ņemot vērā deleģētos aktus, kas pieņemti saskaņā ar 16. panta 2. punktu.

49. pants

Piekļuve Savienības antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu bankām

1. Ar noteikumu, ka krājumi ir pieejami, Komisija pēc pieprasījuma nodrošina, ka 48. panta 1. punktā minētos bioloģiskas cilmes produktus no Savienības antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu bankām piegādā: a) vispirms dalībvalstīm; un b) trešām valstīm un teritorijām ar noteikumu, ka šāda piegāde galvenokārt ir paredzēta, lai novērstu slimības izplatīšanos Savienībā.

2. Ja pieejamie krājumi ir ierobežoti, Komisija prioritizē piekļuvi krājumiem, kas jāpiegādā, ievērojot 1. punktu, pamatojoties uz to: a) kādos slimības apstākļos pieprasījums ir veikts; b) vai pieprasītājā dalībvalstī vai trešā valstī, vai teritorijā pastāv valsts antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu banka; c) vai pastāv tādi Savienības pasākumi attiecībā uz obligāto vakcināciju, kas noteikti ar deleģētiem aktiem, kuri pieņemti saskaņā ar 47. pantu.

50. pants

Īstenošanas pilnvaras attiecībā uz Savienības antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu bankām

1. Komisija ar īstenošanas aktiem par Savienības antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu bankām paredz noteikumus, kas attiecībā uz 48. panta 1. punktā minētajiem bioloģiskas cilmes produktiem konkretizē: a) kuri no šiem bioloģiskas cilmes produktiem ir uzņemami Savienības antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu bankās un uz kurām 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētajām sarakstā norādītajām slimībām tie attiecas; b) kāda veida bioloģiskas cilmes produkti ir uzņemami Savienības antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu bankās un kāds to daudzums uzņemams attiecībā uz katru konkrēto sarakstā norādīto 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā minēto slimību, kuru dēļ konkrētā banka ir izveidota; c) kādas ir prasības attiecībā uz šo bioloģiskas cilmes produktu krājumiem, glabāšanu un atjaunošanu; d) kā šos bioloģiskas cilmes produktus piegādā no Savienības antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu bankām uz dalībvalstīm un trešām valstīm un teritorijām; e) kādas ir procedurālās un tehniskās prasības attiecībā uz šo bioloģiskas cilmes produktu uzņemšanu Savienības antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu bankās un attiecīgas piekļuves pieprasīšanu.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 266. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.

2. Pienācīgi pamatotu, nenovēršamu un steidzamu iemeslu dēļ saistībā ar 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētu sarakstā norādītu slimību, kura ir risks ar ļoti būtisku ietekmi, Komisija saskaņā ar 266. panta 3. punktā minēto procedūru pieņem īstenošanas aktus, kas jāpiemēro nekavējoties.

51. pants

Informācijas konfidencialitāte attiecībā uz Savienības antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu bankām

Informāciju par to, kādu 48. panta 1. punktā minēto bioloģiskas cilmes produktu daudzumu glabā Savienības antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu bankās un kādi ir šo produktu apakštipi, Komisija uzskata par klasificētu informāciju un nepublicē.

52. pants

Valsts antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu bankas

1. Dalībvalstis, kas 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētām sarakstā norādītām slimībām, kuru vajadzībām pastāv Savienības antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu bankas, ir nodibinājušas valsts antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu bankas, nodrošina, ka valsts antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu bankas ievēro biodrošības, biodrošuma un bionorobežošanas prasības, kas noteiktas 16. panta 1. punkta a) apakšpunktā un deleģētajos aktos, kuri pieņemti saskaņā ar 16. panta 2. punktu un 48. panta 3. punkta b) apakšpunktu.

2. Dalībvalstis Komisijai sniedz atjauninātu informāciju par: a) to, vai pastāv vai ir izveidotas 1. punktā minētās valsts antigēnu, vakcīnu un diagnostikas reaģentu bankas; b) to, kāda veida antigēni, vakcīnas, vakcīnu pirmējā sējmateriāla krājumi un diagnostikas reaģenti atrodas šādās bankās, un kādā daudzumā; c) jebkādām izmaiņām šādu banku darbībā.

Minēto informāciju Komisija uzskata par klasificētu informāciju un nepublicē.

3. Komisija var ar īstenošanas aktiem paredzēt noteikumus, kuros konkretizēts 2. punktā paredzētās informācijas saturs, iesniegšanas biežums un veids.

Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 266. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.







II SADAĻA

SLIMĪBU KONTROLES PASĀKUMI







1. NODAĻA

Slimību kontroles pasākumi attiecībā uz 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētām sarakstā norādītām slimībām







1. iedaļa

Slimību kontroles pasākumi gadījumos, kur rodas aizdomas, ka turētiem dzīvniekiem ir sarakstā norādīta slimība

53. pants

Operatoru un citu attiecīgo fizisko un juridisko personu pienākumi

1. Ja ir aizdomas, ka turētiem dzīvniekiem ir kāda no 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētām sarakstā norādītām slimībām, papildus tam, ka tiek izpildīts 18. panta 1. punktā noteiktais paziņošanas pienākums, un pirms jebkādus slimību kontroles pasākumus saskaņā ar 54. panta 1. punktu un 55. panta 1. punktu ir veikusi kompetentā iestāde, dalībvalstis veic pasākumus, lai nodrošinātu, ka operatori un citas attiecīgās fiziskās un juridiskās personas veic piemērotos 55. panta 1. punkta c), d) un e) apakšpunktā paredzētos slimību kontroles pasākumus, lai novērstu, ka minētā sarakstā norādītā slimība no tādiem skartiem dzīvniekiem, objektiem un vietām, par kuriem tie ir atbildīgi, izplatās uz citiem dzīvniekiem, kas nav skarti, vai uz cilvēkiem.

2. Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 264. pantu attiecībā uz sīki izstrādātiem noteikumiem, kas papildina slimību kontroles pasākumus, kas paredzēti šā panta 1. punktā.

54. pants

Izmeklēšana, ko kompetentā iestāde veic, ja ir aizdomas par sarakstā norādītu slimību

1. Ja ir aizdomas, ka turētiem dzīvniekiem ir kāda no sarakstā norādītām slimībām, kas minētas 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā, kompetentā iestāde nekavējoties veic izmeklēšanu, lai apstiprinātu vai izslēgtu minētās sarakstā norādītās slimības klātbūtni.

2. Šā panta 1. punktā minētās izmeklēšanas vajadzībām kompetentā iestāde attiecīgā gadījumā nodrošina, lai: a) attiecībā uz konkrēto sarakstā norādīto slimību oficiālie veterinārārsti klīniski izmeklētu reprezentatīvu paraugu ar turētiem dzīvniekiem, kas pieder sarakstā norādītai sugai; b) no šiem sarakstā norādītai sugai piederošiem turētiem dzīvniekiem oficiālie veterinārārsti paņemtu attiecīgus paraugus un citus paraugus izmeklēšanai laboratorijās, ko šim nolūkam ir nozīmējusi kompetentā iestāde; c) šādās nozīmētās laboratorijās tiek veiktas izmeklēšanas, lai apstiprinātu vai izslēgtu konkrētās sarakstā norādītās slimības klātbūtni.

3. Komisija pieņem deleģētos aktus saskaņā ar 264. pantu attiecībā uz sīki izstrādātiem noteikumiem, kas papildina noteikumus par kompetento iestāžu veikto izmeklēšanu, kā paredzēts šā panta 1. punktā.

55. pants

Kompetento iestāžu veiktie provizoriskie slimību kontroles pasākumi

1. Ja kompetentajai iestādei ir aizdomas, ka turētiem dzīvniekiem ir sarakstā norādīta slimība, kā minēts 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā, attiecīgā kompetentā iestāde, pirms ir saņemti 54. panta 1. punktā paredzētās izmeklēšanas rezultāti un veikti 61. panta 1. punktā paredzētie slimību kontroles pasākumi, veic šādus provizoriskus slimību kontroles pasākumus, ievērojot valstu prasības attiecībā uz piekļuves iegūšanu privātām dzīvesvietām: a) attiecīgajam objektam, pārtikas un barības uzņēmumam vai dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu uzņēmumam, vai jebkurai citai vietai, kur rodas aizdomas par slimības parādīšanos, tostarp tām vietām, kur, iespējams, ir izcēlusies slimība, par kuru pastāv aizdomas, nosaka oficiālu uzraudzību; b) sastāda inventāra sarakstu ar: i) turētajiem dzīvniekiem, kas atrodas attiecīgajā objektā, pārtikas un barības uzņēmumā vai dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu uzņēmumā, vai jebkurā citā vietā; ii) ja minētās sarakstā norādītās slimības izplatībai tas ir būtiski – produktiem, kas atrodas minētajā objektā, pārtikas un barības uzņēmumā vai dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu uzņēmumā, vai jebkurā citā vietā; c) nodrošina, ka tiek piemēroti atbilstīgi biodrošības pasākumi, lai novērstu minētās sarakstā norādītās slimības ierosinātāja izplatīšanos uz citiem dzīvniekiem vai uz cilvēkiem; d) attiecīgos gadījumos, lai novērstu slimības ierosinātāja tālāku izplatīšanos, nodrošina, ka turētus dzīvniekus, kas pieder pie sugām, kuras norādītas sarakstā attiecībā uz minēto sarakstā norādīto slimību, tur izolācijā un ka ir novērsta to saskare ar savvaļas dzīvniekiem; e) tādu turēto dzīvnieku, produktu un attiecīgā gadījumā cilvēku, transporta līdzekļu un jebkādu materiālu vai citu līdzekļu, ar kuriem slimības ierosinātājs varētu būt izplatījies uz objektu, pārtikas un barības uzņēmumu vai dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu uzņēmumu, vai no tā, vai no jebkuras citas vietas, kurā ir aizdomas par minēto sarakstā norādīto slimību, pārvietošanu ierobežo tiktāl, cik ir nepieciešams, lai novērstu tās izplatību; f) ņemot vērā šīs nodaļas 4. iedaļā paredzētos kontroles pasākumus, veic jebkādus citus nepieciešamus slimību kontroles pasākumus attiecībā uz to, kā: i) citiem objektiem, pārtikas un barības uzņēmumiem vai dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu uzņēmumiem, vai jebkurai citai vietai piemēro kompetentās iestādes veikto izmeklēšanu, kas paredzēta 54. panta 1. punktā, un slimību kontroles pasākumus, kas paredzēti šā punkta a)–d) apakšpunktā; ii) attiecīgi ņemot vērā slimības profilu, izveido jebkādas pagaidu ierobežojumu zonas; g) sāk 57. panta 1. punktā paredzēto epidemioloģisko izmeklēšanu.

2. Komisija pieņem deleģētos aktus saskaņā ar 264. pantu attiecībā uz sīki izstrādātiem noteikumiem, ar kuriem papildina šā panta 1. punktā paredzētos noteikumus attiecībā uz konkrētajiem un sīkāk izstrādātajiem slimību kontroles pasākumiem, kas veicami atkarībā no 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētās slimības, pamatojoties uz saistītajiem riskiem: a) attiecīgajai dzīvnieku sugai vai kategorijai; b) attiecīgajam ražošanas veidam.

56. pants

Provizorisko slimību kontroles pasākumu pārskatīšana un paplašināšana

Šīs regulas 55. panta 1. punktā paredzētos slimību kontroles pasākumus:

a) kompetentā iestāde attiecīgi pārskata atbilstīgi konstatējumiem, kas gūti: i) izmeklēšanā, kas paredzēta 54. panta 1. punktā, ii) šīs regulas 57. panta 1. punktā paredzētā epidemioloģiskā izmeklēšanā;

b) ja nepieciešams, attiecina uz citām vietām, kā minēts 55. panta 1. punkta a) apakšpunktā.







2. iedaļa

Epidemioloģiskā izmeklēšana

57. pants

Epidemioloģiskā izmeklēšana

1. Kompetentā iestāde veic epidemioloģisku izmeklēšanu tad, ja ir apstiprināts, ka dzīvniekiem ir kāda no 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētajām sarakstā norādītajām slimībām.

2. Šā panta 1. punktā paredzētās epidemioloģiskās izmeklēšanas mērķis ir: a) identificēt konkrētās sarakstā norādītās slimības iespējamo izcelsmi un tās izplatīšanās līdzekļus; b) aprēķināt slimības klātbūtnes iespējamo ilgumu; c) identificēt objektus un to epidemioloģiskās vienības, pārtikas un dzīvnieku barības uzņēmumus vai dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu uzņēmumus, vai citas vietas, kur varējuši inficēties, invadēties vai kontaminēties dzīvnieki, kas norādīti sarakstā attiecībā uz sarakstā norādīto slimību, par kuru ir aizdomas; d) gūt informāciju, kā ir pārvietoti tādi turēti dzīvnieki, personas, produkti, transportlīdzekļi, jebkādi materiāli vai citi līdzekļi, ar kuru starpniecību attiecīgajā periodā pirms paziņojuma par aizdomām par sarakstā norādīto slimību vai tās apstiprināšanu varētu būt izplatījies slimības ierosinātājs; e) gūt informāciju par sarakstā norādītās slimības iespējamo izplatīšanos apkārtējā vidē, arī par slimības vektoru klātbūtni un sadalījumu.







3. iedaļa

Slimības apstiprināšana turētiem dzīvniekiem

58. pants

Oficiāls kompetentās iestādes apstiprinājums par sarakstā norādītu slimību, kas minēta 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā

1. Oficiālu apstiprinājumu par kādu no 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētajām sarakstā norādītajām slimībām kompetentā iestāde pamato ar šādu informāciju: a) šīs regulas 54. panta 2. punktā paredzēto klīnisko un laboratorisko pārbaužu rezultāti; b) šīs regulas 57. panta 1. punktā paredzētās epidemioloģiskās izmeklēšanas sākotnējie rezultāti vai galarezultāti; c) citi pieejami epidemioloģiski dati.

2. Komisija pieņem deleģētos aktus saskaņā ar 264. pantu attiecībā uz prasībām, kas jāizpilda attiecībā uz oficiālo apstiprināšanu, kura minēta šā panta 1. punktā.

59. pants

Provizorisku slimību kontroles pasākumu atcelšana, ja sarakstā norādītās slimības klātbūtne tikusi izslēgta

Kompetentā iestāde 55. panta 1. punktā un 56. pantā paredzētos provizoriskos slimību kontroles pasākumus turpina piemērot līdz brīdim, kad 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā minētās konkrētās sarakstā norādītās slimības klātbūtne ir izslēgta, pamatojoties uz informāciju, kas minēta 58. panta 1. punktā, vai saskaņā ar noteikumiem, kas pieņemti atbilstoši 58. panta 2. punktam.







4. iedaļa

Slimību kontroles pasākumi gadījumā, ja turētiem dzīvniekiem apstiprina slimību

60. pants

Tūlītējie slimību kontroles pasākumi, kas jāveic kompetentajai iestādei

Ja turētiem dzīvniekiem saskaņā ar 58. panta 1. punktu ir oficiāli apstiprināts tādas slimības uzliesmojums, kas ir 9. panta 1. punkta a) apakšpunktā minēta sarakstā norādīta slimība, kompetentā iestāde nekavējoties:

a) deklarē, ka skartais objekts, pārtikas vai dzīvnieku barības uzņēmums, dzīvnieku izcelsmes blakusproduktu uzņēmums vai cita vieta ir inficēta ar šo sarakstā norādīto slimību;

b) izveido šai sarakstā norādītajai slimībai atbilstošu ierobežojumu zonu;

c) lai nodrošinātu, ka slimību kontroles pasākumi ir pilnīgi koordinēti, īsteno 43. panta 1. punktā paredzēto ārkārtas situāciju plānu.

61. pants

Skartie objekti un citas vietas

1. Ja attiecībā uz kādu no sarakstā norādītajām slimīb