2011L0061 — LV — 20.06.2013 — 001.001

Šis dokuments ir izveidots vienīgi dokumentācijas nolūkos, un iestādes neuzņemas nekādu atbildību par tā saturu

►B EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2011/61/ES (2011. gada 8. jūnijs) par alternatīvo ieguldījumu fondu pārvaldniekiem un par grozījumiem Direktīvā 2003/41/EK, Direktīvā 2009/65/EK, Regulā (EK) Nr. 1060/2009 un Regulā (ES) Nr. 1095/2010 (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV L 174, 1.7.2011, p.1)

Grozīta ar:









▼B

EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2011/61/ES

(2011. gada 8. jūnijs)

par alternatīvo ieguldījumu fondu pārvaldniekiem un par grozījumiem Direktīvā 2003/41/EK, Direktīvā 2009/65/EK, Regulā (EK) Nr. 1060/2009 un Regulā (ES) Nr. 1095/2010

(Dokuments attiecas uz EEZ)







EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Līgumu par Eiropas Savienības darbību un jo īpaši tā 53. panta 1. punktu, ņemot vērā Eiropas Komisijas priekšlikumu, ņemot vērā Eiropas Centrālās bankas atzinumu ( 1 ), ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu ( 2 ), saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru ( 3 ), tā kā: (1) Alternatīvo ieguldījumu fondu pārvaldnieki (AIFP) ir atbildīgi par ievērojama ieguldīto aktīvu apjoma pārvaldību Savienībā, veic liela apjoma tirdzniecības darījumus finanšu instrumentu tirgos un var būtiski ietekmēt tirgus un uzņēmumus, kuros tie iegulda. (2) AIFP ietekme tirgos, kuros tie darbojas, lielākoties ir labvēlīga, bet nesenās finanšu grūtības ir parādījušas, kā AIFP darbības var arī veicināt risku izplatīšanos vai to pastiprināšanu ar finanšu sistēmas starpniecību. Nesaskaņota valstu atbildes reakcija apgrūtina šo risku efektīvu pārvaldību. Tādēļ šīs direktīvas mērķis ir noteikt kopīgas prasības attiecībā uz atļauju piešķiršanu AIFP un to uzraudzību, lai nodrošinātu saskaņotu pieeju saistītajiem riskiem un to ietekmei uz ieguldītājiem un tirgiem Savienībā. (3) Nesenās grūtības finanšu tirgos ir parādījušas, ka daudzas AIFP stratēģijas ir pakļautas dažiem vai vairākiem būtiskiem riskiem attiecībā uz ieguldītājiem, citiem tirgus dalībniekiem un tirgiem. Lai nodrošinātu visaptverošus un kopīgus uzraudzības pasākumus, ir nepieciešams izveidot tādu struktūru, kas spētu novērst šos riskus, ņemot vērā AIFP izmantoto ieguldījumu stratēģiju un metožu dažādo klāstu. Tāpēc šo direktīvu vajadzētu piemērot AIFP, kas pārvalda tādus visu veidu fondus, uz kuriem neattiecas Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2009/65/EK (2009. gada 13. jūlijs) par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmumiem (PVKIU) ( 4 ), neatkarīgi no tiesiskā vai līgumiskā veida, kādā AIFP ir uzticēta šī atbildība. AIFP nevajadzētu būt tiesīgiem pārvaldīt PVKIU Direktīvas 2009/65/EK nozīmē, pamatojoties uz atļauju, kas piešķirta saskaņā ar šo direktīvu. (4) Šīs direktīvas mērķis ir nodrošināt AIFP iekšējo tirgu, kā arī saskaņotu un stingru reglamentējošu un uzraudzības struktūru attiecībā uz darbībām, ko Savienībā veic visi AIFP, tostarp tie, kuru juridiskā adrese ir kādā dalībvalstī (ES AIFP), un tie, kuru juridiskā adrese ir kādā trešā valstī (ārpussavienības AIFP). Ņemot vērā to, ka iepriekšējas pieredzes trūkuma dēļ nav skaidrs un ir grūti paredzēt, kādas praktiskas sekas un iespējamas grūtības varētu radīt saskaņots regulējums un Savienības iekšējais tirgus attiecībā uz ārpussavienības AIFP, kuri veic pārvaldības un/vai tirdzniecības darbības Savienībā, un attiecībā uz ES AIFP, kuri pārvalda ārpussavienības AIF, būtu jāizveido pārskatīšanas mehānisms. Tiek plānots, ka pēc divu gadu pārejas perioda, stājoties spēkā attiecīgam Komisijas deleģētajam aktam, sāk piemērot saskaņotu pases režīmu, kuru piemēro attiecībā uz ārpussavienības AIFP, kas veic pārvaldības un/vai tirdzniecības darbības Savienībā, un ES AIFP, kas pārvalda ārpussavienības AIF. Tiek plānots, ka saskaņoto režīmu turpmākā triju gadu pārejas periodā piemēro līdztekus dalībvalstu valstu režīmiem, izpildot konkrētus saskaņotus minimuma nosacījumus. Tiek plānots, ka pēc šādas triju gadu līdzāspastāvēšanas, stājoties spēkā vēl vienam Komisijas deleģētajam aktam, valstu režīmi tiek likvidēti. (5) Četrus gadus pēc šīs direktīvas transponēšanas galīgā termiņa Komisijai būtu jāpārskata tās piemērošana un darbības joma, ņemot vērā direktīvas mērķus, un būtu jāizvērtē, vai Savienības saskaņotā pieeja ir izraisījusi pastāvīgus ievērojamus tirgus traucējumus un vai šī direktīva darbojas efektīvi, ievērojot iekšējā tirgus un līdzvērtīgu konkurences apstākļu principus. (6) Šīs direktīvas darbības joma būtu jāattiecina tikai uz tādām struktūrām, kurām AIF pārvaldība ir pamatnodarbošanās un kuras pārvalda gan atvērtos, gan slēgtos fondus neatkarīgi no AIF juridiskā veida un neatkarīgi no tā, vai AIF ir iekļauti biržas sarakstos, un kuri piesaista kapitālu no vairākiem ieguldītājiem, lai ieguldītu šo kapitālu saskaņā ar noteikto ieguldījumu politiku ieguldītāju labā. (7) Tādi ieguldījumu uzēmumi kā ģimeņu privāto ieguldījumu uzņēmumi, kuri iegulda ieguldītāju privātos līdzekļus, nepiesaistot ārējo kapitālu, nebūtu jāuzskata par AIF saskaņā ar šo direktīvu. (8) Struktūras, ko saskaņā ar šo direktīvu neuzskata par AIFP, nav iekļautas tās darbības jomā. Tāpēc šī direktīva nebūtu jāpiemēro šeit definētajām kontrolakciju sabiedrībām. Tomēr privāto ieguldījumu fondu pārvaldnieki vai AIFP, kas pārvalda AIF, kuru akcijas atļauts tirgot regulētā tirgū, nebūtu jāizslēdz no šīs direktīvas darbības jomas. Turklāt šo direktīvu nevajadzētu piemērot arī attiecībā uz pensiju fondu pārvaldību, darba ņēmēju līdzdalības shēmām vai darba ņēmēju ietaupījumu shēmām, pārvalstiskām institūcijām, valsts centrālajām bankām vai valsts, reģionālām un vietējām valdībām un struktūrām vai iestādēm, kas pārvalda fondus sociālā nodrošinājuma un pensiju sistēmu veicināšanai, nedz uz darba ņēmēju līdzdalības sistēmām vai īpašam nolūkam izveidotām vērtspapirizācijas struktūrām, nedz arī apdrošināšanas līgumiem un kopuzņēmumiem. (9) Ieguldījumu sabiedrībām, kurām piešķirta atļauja saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2004/39/EK (2004. gada 21. aprīlis), kas attiecas uz finanšu instrumentu tirgiem ( 5 ), un kredītiestādēm, kurām piešķirta atļauja saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2006/48/EK (2006. gada 14. jūnijs) par kredītiestāžu darbības sākšanu un veikšanu ( 6 ), nevajadzētu būt pienākumam iegūt atļauju saskaņā ar šo direktīvu, lai sniegtu tādus ieguldījumu pakalpojumus kā individuālā ieguldījumu portfeļa pārvaldīšana attiecībā uz AIF. Tomēr ieguldījumu sabiedrībām vajadzētu būt iespējai tieši vai netieši piedāvāt AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas vai arī izvietot šādas apliecības vai akcijas ieguldītājiem Savienībā vienīgi tiktāl, ciktāl apliecības vai akcijas drīkst tirgot saskaņā ar šo direktīvu. Transponējot šo direktīvu savos tiesību aktos, dalībvalstīm būtu jāņem vērā minētās prasības regulatīvais nolūks un jānodrošina, ka šī prasība attiecas arī uz ieguldījumu sabiedrībām, kuras veic uzņēmējdarbību trešās valstīs un kuras saskaņā ar valsts attiecīgajiem tiesību aktiem drīkst sniegt ieguldījumu pakalpojumus attiecībā uz AIF. Ar šo struktūru sniegtajiem ieguldījumu pakalpojumiem attiecībā uz AIF nekad nedrīkstētu tikt de facto apieta šī direktīva, pārvēršot AIFP par pastkastītes uzņēmumu, neatkarīgi no tā, vai AIFP veic uzņēmējdarbību Savienībā vai trešā valstī. (10) Šī direktīva nereglamentē AIF. Tādēļ arī turpmāk vajadzētu būt iespējai reglamentēt un uzraudzīt AIF valsts līmenī. Būtu nesamērīgi reglamentēt AIFP pārvaldīto AIF portfeļu struktūru vai saturu Savienības līmenī, un būtu grūti nodrošināt šādu plašu saskaņošanu AIFP pārvaldīto ļoti dažādo AIF veidu dēļ. Šī direktīva tādējādi nekavē dalībvalstis pieņemt valsts prasības attiecībā uz AIF, kas veic uzņēmējdarbību attiecīgajā dalībvalstī, vai turpināt šādu prasību piemērošanu. Tam, ka dalībvalsts var noteikt prasības, kas papildina citās dalībvalstīs piemērojamās prasības, tiem AIF, kuri veic uzņēmējdarbību tās teritorijā, nevajadzētu kavēt AIFP, kam saskaņā ar šo direktīvu atļauja piešķirta citās dalībvalstīs, izmantot savas tiesības tirgot profesionāliem ieguldītājiem Savienībā konkrētus AIF, kuri veic uzņēmējdarbību ārpus dalībvalsts, kas noteikusi papildu prasības, un uz kuriem tādējādi neattiecas minētās papildu prasības un pienākums tās izpildīt. (11) Ar vairākiem šīs direktīvas noteikumiem AIFP ir uzlikts pienākums nodrošināt atbilstību prasībām, par kurām dažās fondu struktūrās AIFP nav atbildīgs. Piemēram, tādas fondu struktūras, kurās AIF vai kāda cita struktūra, kura darbojas AIF vārdā, ir atbildīga par pienākumu iecelt depozitāriju. Šādos gadījumos AIFP nav pilnīgas kontroles pār to, vai depozitāriju patiešām ieceļ, ja AIF nav iekšēji pārvaldīts. Tā kā ar šo direktīvu nereglamentē AIF, ar šo direktīvu nevar uzlikt AIF par pienākumu iecelt depozitāriju. Ja AIFP nespēj nodrošināt atbilstību prasībām, par kurām ir atbildīgs AIF vai kāda cita struktūra, kura rīkojas tā vārdā, kompetentajām iestādēm būtu jāprasa, lai AIFP veic vajadzīgos pasākumus situācijas uzlabošanai. Ja, neskatoties uz veiktajiem pasākumiem, joprojām nav panākta atbilstība, kas attiecas uz ES AIFP vai atļauju saņēmušajiem ārpussavienības AIFP, kas pārvalda ES AIF, AIFP būtu jāatkāpjas no attiecīgā AIF pārvaldnieka amata. Ja AIFP neatkāpjas no šā amata, tad attiecīgā AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm būtu jāprasa šāda atkāpšanās, un AIF tirdzniecība Savienībā vairs nedrīkstētu būt atļauta. Tādam pašam aizliegumam būtu jāattiecas uz atļauju saņēmušu ārpussavienības AIFP, kurš Savienībā tirgo ārpussavienības AIF. (12) Ja šī direktīva atsaucas uz AIF ieguldītāju interesēm un ja nav īpaši norādīts citādi, tās nolūks ir atsaukties uz ieguldītāju interesēm tieši kā AIF ieguldītāju interesēm, nevis to individuālām interesēm. (13) Ievērojot noteiktos izņēmumus un ierobežojumus, šī direktīva būtu jāpiemēro visiem ES AIFP, kas pārvalda ES AIF vai ārpussavienības AIF, neatkarīgi no tā, vai tie tiek tirgoti Savienībā, un ārpussavienības AIFP, kas pārvalda ES AIF, neatkarīgi no tā, vai tie tiek tirgoti Savienībā, kā arī ārpussavienības AIFP, kas Savienībā tirgo ES AIF vai ārpussavienības AIF. (14) Ar šo direktīvu nosaka prasības attiecībā uz veidu, kādā AIFP savas atbildības ietvaros būtu jāpārvalda AIF. Ārpussavienības AIFP gadījumā tas attiecas tikai uz ES AIF un citu tādu AIF apliecību vai akciju pārvaldību, kuras tiek tirgotas arī profesionāliem ieguldītājiem Savienībā. (15) Atļaujas piešķiršana ES AIFP saskaņā ar šo direktīvu attiecas uz tāda ES AIF pārvaldību, kas veic uzņēmējdarbību AIFP izcelsmes dalībvalstī. Ievērojot turpmākās paziņošanas prasības, tajā arī tiek iekļauta ES AIFP pārvaldītu ES AIF tirdzniecība profesionāliem ieguldītājiem Savienībā, kā arī to ES AIF pārvaldība, kuri veic uzņēmējdarbību dalībvalstī, kas nav AIFP izcelsmes dalībvalsts. Šajā direktīvā paredzēti arī nosacījumi, atbilstīgi kuriem atļauju saņēmušajiem ES AIFP ir tiesības tirgot ārpussavienības AIF profesionāliem ieguldītājiem Savienībā, un nosacījumi, atbilstīgi kuriem ārpussavienības AIFP var saņemt atļauju pārvaldīt ES AIF un/vai tirgot AIF profesionāliem ieguldītājiem Savienībā, izmantojot pasi. Periodā, kas paredzēts kā pārejas periods, arī dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai atļaut ES AIFP tirgot ārpussavienības AIF tikai to teritorijā un/vai atļaut ārpussavienības AIFP pārvaldīt ES AIF un/vai tirgot AIF profesionāliem ieguldītājiem to teritorijā, ievērojot attiecīgās valsts tiesību aktus, vienīgi tiktāl, ciktāl ir izpildīti šajā direktīvā paredzētie minimuma nosacījumi. (16) Šai direktīvai nebūtu jāattiecas uz AIFP, ja tie pārvalda AIF, kuru vienīgie ieguldītāji ir paši AIFP vai to mātesuzņēmumi, meitasuzņēmumi vai citi to mātesuzņēmumu meitasuzņēmumi, un ja minētie ieguldītāji paši nav AIF. (17) Tāpat šajā direktīvā paredzēts atvieglots režīms AIFP, kuru pārvaldībā esošā AIF kopējā vērtība ir zemāka par EUR 100 miljonu robežvērtību, un AIFP, kuri pārvalda vienīgi AIF, kas neizmanto saistību īpatsvara palielināšanu un kas piecos gados nepiešķir ieguldītājiem atpakaļpirkšanas tiesības, ja kopējā viņu pārvaldītā AIF vērtība ir zemāka par EUR 500 miljonu robežvērtību. Lai gan attiecīgo AIFP darbības, visticamāk, atsevišķi būtiski neietekmēs finanšu stabilitāti, tomēr pastāv iespēja, ka kopumā to darbības varētu izraisīt sistēmiskus riskus. Tādējādi uz minētajiem AIFP nebūtu jāattiecas pilnīgai atļaujas saņemšanai, bet tiem būtu jāreģistrējas savās izcelsmes dalībvalstīs un, inter alia, jāsniedz savām kompetentajām iestādēm vajadzīgā informācija par galvenajiem instrumentiem, ko tie tirgo, par galvenajiem riska darījumiem un par pārvaldītā AIF nozīmīgāko līdzekļu koncentrāciju. Tomēr, lai izmantotu šajā direktīvā sniegtās tiesības, mazākajiem AIFP būtu jānodrošina iespēja tikt uzskatītiem par AIFP, ievērojot šajā direktīvā paredzēto izvēles procedūru. Šis atbrīvojums nedrīkstētu ierobežot dalībvalstu iespējas noteikt stingrākas prasības tiem AIFP, uz kuriem neattiecas izvēles procedūra. (18) Nevienam ES AIFP nedrīkstētu būt iespēja pārvaldīt un/vai tirgot ES AIF profesionāliem ieguldītājiem Savienībā, ja tam nav piešķirta atļauja saskaņā ar šo direktīvu. AIFP, kam piešķirta atļauja saskaņā ar šo direktīvu, būtu vienmēr jāizpilda šajā direktīvā paredzētie atļaujas piešķiršanas nosacījumi. (19) Tiklīdz kā tas ir atļauts saskaņā ar šo direktīvu, ārpussavienības AIFP, kas gatavojas pārvaldīt ES AIF un/vai tirgot AIF Savienībā, izmantojot pasi, vai ES AIFP, kas gatavojas tirgot ārpussavienības AIF Savienībā, izmantojot pasi, būtu jāsaņem atļauja arī saskaņā ar šo direktīvu. Vismaz pārejas periodā dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai arī atļaut ārpussavienības AIFP tirgot AIF attiecīgajā dalībvalstī un atļaut ES AIFP tirgot ārpussavienības AIF attiecīgajā dalībvalstī tiktāl, ciktāl ir izpildīti šajā direktīvā izklāstītie minimuma nosacījumi. (20) Atkarībā no juridiskā veida vajadzētu būt iespējai veikt AIF ārēju vai iekšēju pārvaldību. Būtu jāuzskata, ka AIF tiek veikta iekšēja pārvaldība, ja pārvaldības funkcijas pilda AIF pārvaldes struktūra vai citi iekšējie resursi. Ja juridiskās formas dēļ AIF drīkst veikt iekšēju pārvaldību un ja AIF pārvaldes struktūra izvēlas neiecelt ārēju AIFP, tad AIF pats ir arī AIFP, un tādēļ tam būtu jāievēro visas uz AIFP attiecināmās prasības saskaņā ar šo direktīvu un jāsaņem atļauja kā tādam. AIFP, kurš ir iekšēji pārvaldīts AIF, tomēr nedrīkstētu saņemt atļauju kā viena vai vairāku citu AIF ārējais pārvaldnieks. Uzskatāms, ka AIF tiek veikta ārēja pārvaldība, ja AIF pats ir iecēlis vai tā vārdā ir iecelta ārēja juridiskā persona par pārvaldnieku, kura līdz ar šādu iecēlumu ir atbildīga par AIF pārvaldību. Ja ārējais AIFP ir iecelts, lai pārvaldītu kādu konkrētu AIF, nevajadzētu uzskatīt, ka tas nodrošina portfeļa pārvaldību, kā tā definēta Direktīvas 2004/39/EK 4. panta 1. punkta 9) apakšpunktā, bet gan kolektīvā portfeļa pārvaldību atbilstīgi šai direktīvai. (21) AIF pārvaldībai vajadzētu nozīmēt vismaz ieguldījumu pārvaldības pakalpojumu sniegšanu. Saskaņā ar šo direktīvu ieceltam atsevišķam AIFP nekad nedrīkstētu atļaut veikt portfeļa pārvaldību, ja netiek nodrošināta arī risku pārvaldība, un otrādi. Ievērojot šajā direktīvā paredzētos nosacījumus, atļauju saņēmušajam AIFP tomēr nedrīkstētu liegt piedalīties arī AIF pārvaldes un tirdzniecības darbībās vai ar AIF aktīviem saistītās darbībās. Ārējam AIFP nevajadzētu aizliegt arī sniegt ieguldījumu portfeļa pārvaldības pakalpojumus ar ieguldītāju – katra atsvevišķa klienta – sniegtu diskrecionāru pilnvarojumu, tostarp tādu portfeļu pārvaldības pakalpojumus, kuri pieder pensiju fondiem un papildpensijas kapitāla uzkrāšanas institūcijām, uz kurām attiecas Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/41/EK (2003. gada 3. jūnijs) par papildpensijas kapitāla uzkrāšanas institūciju darbību un uzraudzību ( 7 ), kā arī sniegt ieguldījumu konsultāciju blakuspakalpojumus; veikt kolektīvo ieguldījumu uzņēmumu ieguldījumu apliecību turēšanu un administratīvo pārvaldību, kā arī rīkojumu pieņemšanu un nodošanu izpildei. Atbilstīgi atļaujai, kas izsniegta saskaņā ar Direktīvu 2009/65/EK, ārējam AIFP būtu jāatļauj pārvaldīt PVKIU. (22) Ir jānodrošina, lai AIFP darbotos saskaņā ar stingriem pārvaldības kontroles pasākumiem. AIFP būtu jāpārvalda un jāorganizē tā, lai mazinātu interešu konfliktus. Organizatoriskajām prasībām, kas noteiktas saskaņā ar šo direktīvu, nebūtu jāskar sistēmas un pārbaudes, kas ar valsts tiesību aktiem ir izveidotas, lai reģistrētu personas, kuras strādā kādā AIFP vai kāda AIFP labā. (23) Ir nepieciešams paredzēt minimālo kapitāla prasību piemērošanu, lai nodrošinātu AIFP veiktās AIF pārvaldības nepārtrauktību un regularitāti, un būtu jāaptver iespējamā AIFP pakļaušana profesionālajai atbildībai attiecībā uz visām to darbībām, tostarp AIF pārvaldību, pamatojoties uz deleģētu pilnvaru. AIFP vajadzētu būt izvēles brīvībai, vai profesionālās atbildības iespējamos riskus apdrošināt ar papildu pašu kapitālu vai ar profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu. (24) Lai novērstu nepilnīgi izstrādātu atalgojuma sistēmu varbūtēju kaitīgu ietekmi uz pareizu riska pārvaldību un lai kontrolētu darbinieku rīcību, uzņemoties risku, būtu jāparedz, ka attiecībā uz to kategoriju darbiniekiem, kuru profesionālā darbība būtiski ietekmē to pārvaldīto AIF riska profilu, AIFP ir pienākums izveidot un uzturēt tādu atalgojuma politiku un praksi, kas atbilst pareizas un efektīvas riska pārvaldības principiem. Šo darbinieku kategorijās būtu jāiekļauj vismaz augstākā vadība, tie, kas uzņemas risku un veic kontroli, kā arī visi darbinieki, kuri to kopējā atalgojuma dēļ ir tajā pašā atalgojuma grupā kā augstākā vadība, un tie darbinieki, kas uzņemas risku. (25) Principos, kas nosaka atalgojuma politiku, būtu jāatzīst, ka AIFP ir iespēja piemērot minēto politiku dažādi, ņemot vērā savu apjomu un to AIF apjomu, kurus tie pārvalda, kā arī to iekšējo organizāciju un raksturu, to darbības jomu un sarežģītību. (26) Pareizas atalgojuma politikas principi, kas izklāstīti Komisijas Ieteikumā 2009/384/EK (2009. gada 30. aprīlis) par atlīdzības politiku finanšu pakalpojumu nozarē ( 8 ), atbilst šīs direktīvas principiem un tos papildina. (27) Lai veicinātu atalgojuma politikas un prakses izvērtējuma uzraudzības konverģenci, Eiropas Uzraudzības iestādei (Eiropas Vērtspapīru un tirgus iestādei), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1095/2010 ( 9 ) (EVTI), būtu jānodrošina, ka AIFP nozarē tiek izstrādātas pārdomātas atalgojuma politikas pamatnostādnes. Eiropas Uzraudzības iestādei (Eiropas Banku iestādei), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1093/2010 ( 10 ), būtu jāpalīdz šādu pamatnostādņu izstrādē. (28) Atalgojuma noteikumi nedrīkstētu ierobežot Līgumos, jo īpaši LESD 153. panta 5. punktā, garantēto pamattiesību un vispārējo valsts līgumu un darba tiesību principu un piemērojamo tiesību aktu par akcionāru tiesībām un līdzdalību pilnīgu ievērošanu un vispārējo atbildību par attiecīgās iestādes pārvaldes un uzraudzības struktūrām, kā arī attiecīgā gadījumā sociālo partneru tiesības slēgt un īstenot koplīgumus saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem un tradīcijām. (29) Ticama un objektīva aktīvu novērtēšana ir ārkārtīgi nozīmīga ieguldītāju interešu aizsardzībai. AIFP izmanto dažādas metodes un sistēmas aktīvu novērtēšanai atkarībā no aktīviem un tirgiem, kuros tie tiek pārsvarā ieguldīti. Ir lietderīgi atzīt šīs atšķirības, tomēr ir jāprasa, lai AIFP vienmēr piemēro vērtēšanas procedūras, kuru rezultātā tiek veikta AIF aktīvu pareiza vērtēšana. Aktīvu novērtēšanas un aktīvu neto vērtības aprēķināšanas procesam vajadzētu būt funkcionāli neatkarīgam no AIFP portfeļa pārvaldības un AIFP atalgojuma politikas, un citiem pasākumiem vajadzētu nodrošināt interešu konfliktu un nepamatotas ietekmes uz darbiniekiem novēršanu. AIFP vajadzētu būt iespējai iecelt ārēju vērtētāju, ievērojot konkrētus nosacījumus. (30) Ievērojot stingrus ierobežojumus un prasības, tostarp, ja ir objektīvs iemesls, AIFP vajadzētu būt iespējai deleģēt tā vārdā īstenot dažas tās funkcijas saskaņā ar šo direktīvu, lai palielinātu savas uzņēmējdarbības efektivitāti. Tāpat vajadzētu būt atļautai turpmākai deleģēšanai, ievērojot tos pašus nosacījumus. AIFP tomēr vienmēr vajadzētu palikt atbildīgiem par deleģēto funkciju atbilstīgu īstenošanu un atbilstību šai direktīvai jebkurā laikā. (31) Stingrie ierobežojumi un prasības attiecībā uz AIFP pienākumu deleģēšanu būtu jāpiemēro I pielikumā izklāstīto pārvaldības funkciju deleģēšanai. Šajā direktīvā paredzētajiem īpašajiem ierobežojumiem un prasībām nebūtu jāattiecas uz papildpienākumu deleģēšanu, piemēram, uz AIFP pārvaldības uzdevumu ietvaros veicamo administratīvo vai tehnisko funkciju deleģēšanu. (32) Nesenie notikumi iezīmē kritisku nepieciešamību nošķirt aktīvu turēšanu un pārvaldības funkcijas un nodalīt ieguldītāju aktīvus no pārvaldnieka aktīviem. Lai gan AIFP pārvalda AIF, kuriem ir atšķirīgi uzņēmējdarbības modeļi un pasākumi, inter alia, attiecībā uz aktīvu turēšanu, ir būtiski, ka tiek iecelts no AIFP nošķirts depozitārijs, lai īstenotu depozitārija funkcijas attiecībā uz AIF. (33) Šīs direktīvas noteikumi par depozitārija iecelšanu un tā uzdevumiem būtu jāpiemēro visiem AIFP pārvaldītiem AIF saskaņā ar šo direktīvu, un tāpēc tie būtu jāpiemēro visiem AIF uzņēmējdarbības modeļiem. Tomēr tie būtu jāpielāgo atšķirīgu uzņēmējdarbības modeļu specifikai. Dažiem uzņēmējdarbības modeļiem konkrēti depozitārija uzdevumi ir būtiskāki nekā citiem atkarībā no aktīvu veida, kuros AIF iegulda, un no uzdevumiem, kuri saistīti ar šiem aktīviem. (34) Dažiem AIF, attiecībā uz kuriem atpakaļpirkšanas tiesības nevar izmantot piecus gadus pēc sākotnējo ieguldījumu veikšanas, un tiem, kuri saskaņā ar savu galveno ieguldījumu politiku parasti neiegulda aktīvos, kas ir jāglabā atbilstīgi šai direktīvai, vai parasti iegulda emitentos vai biržas sarakstos neiekļautās sabiedrībās, lai potenciāli iegūtu kontroli šajās sabiedrībās saskaņā ar šo direktīvu, piemēram, privātā kapitāla fondiem, riska kapitāla fondiem un nekustamā īpašuma fondiem, dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai ļaut iecelt par depozitāriju notāru, juristu, reģistrētāju vai citu struktūru. Šādos gadījumos depozitārija funkcijām vajadzētu būt daļai no profesionālas darbības vai uzņēmējdarbības, kuras sakarā uz iecelto struktūru attiecas tiesību aktos atzīta profesionālas darbības obligāta reģistrācija vai tiesību normas vai profesionālas darbības noteikumi, un ja šī struktūra var sniegt pietiekamas finansiālas un profesionālas garantijas, kuras ļauj efektīvi pildīt attiecīgās depozitārija funkcijas un veikt šīm funkcijām raksturīgos uzdevumus. Šādi ņem vērā konkrētu veidu slēgto fondu praksi. Taču attiecībā uz visiem pārējiem AIF depozitārijam vajadzētu būt kredītiestādei, ieguldījumu sabiedrībai vai citai struktūrai, kas saņēmusi atļauju saskaņā ar Direktīvu 2009/65/EK, ņemot vērā glabāšanas funkcijas svarīgo nozīmi. Tikai attiecībā uz ārpussavienības AIF vajadzētu būt iespējai, ka depozitārijs drīkst būt arī kredītiestāde vai cita šajā apsvērumā minētajām struktūrām līdzīga struktūra, ja uz šo struktūru attiecas efektīva piesardzīga reglamentācija un uzraudzība, kuras iedarbība ir tāda pati kā Savienības tiesību aktiem un kura tiek efektīvi īstenota. (35) Depozitārijam vajadzētu būt juridiskajai adresei vai filiālei tajā pašā valstī, kur AIF. Ārpussavienības AIF vajadzētu būt iespējai iecelt depozitāriju, kas veic uzņēmējdarbību attiecīgajā trešā valstī, tikai tad, ja ir izpildīti konkrēti papildu nosacījumi. Pamatojoties uz kritērijiem, kas noteikti deleģētajos aktos, Komisijai vajadzētu būt pilnvarotai pieņemt īstenošanas pasākumus, nosakot, ka trešās valsts veiktajai piesardzīgajai reglamentācijai un uzraudzībai ir tāda pati iedarbība kā Savienības tiesību aktiem un ka tā tiek efektīvi īstenota. Turklāt būtu jāpiemēro Regulas (ES) Nr. 1095/2010 19. pantā izklāstītā domstarpību izšķiršanas procedūra, ja kompetentajām iestādēm ir domstarpības par citu papildu nosacījumu pareizu piemērošanu. Attiecībā uz ārpussavienības AIF kā alternatīva būtu jāparedz iespēja, ka depozitārijs var veikt uzņēmējdarbību AIF pārvaldošā AIFP izcelsmes dalībvalstī vai atsauces dalībvalstī. (36) Komisija tiek aicināta apsvērt iespējas ierosināt atbilstīgu horizontālu leģislatīvu priekšlikumu, kas precizētu depozitārija pienākumus un saistības un kas noteiktu vienas dalībvalsts depozitārija tiesības sniegt pakalpojumus citā dalībvalstī. (37) Depozitārijam vajadzētu būt atbildīgam par AIF naudas plūsmu pareizu uzraudzību, un jo īpaši par nodrošināšanu, ka ieguldītāju nauda un nauda, kas pieder AIF vai AIFP, ja tas darbojas AIF vārdā, ir pareizi iegrāmatota kontos, kas atvērti AIF vai AIFP, kuri darbojas AIF vārdā, vai depozitārijam, kas darbojas AIF vārdā. Tāpat depozitārijam vajadzētu būt atbildīgam par AIF aktīvu turēšanu, tostarp par tādu finanšu instrumentu glabāšanu, kurus var reģistrēt finanšu instrumentu kontā, kas atvērts depozitārija reģistros, un visu tādu finanšu instrumentu glabāšanu, kurus var fiziski nodot depozitārijam, un par pārbaudīšanu, vai AIF vai AIFP tā pārvaldīto AIF vārdā ir ieguvis īpašumtiesības uz visiem pārējiem aktīviem. Nodrošinot, ka ieguldītāju nauda ir iegrāmatota naudas kontā, depozitārijam būtu jāņem vērā principi, kas noteikti 16. pantā Komisijas Direktīvā 2006/73/EK (2006. gada 10. augusts), ar ko īsteno Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2004/39/EK attiecībā uz ieguldījumu sabiedrību organizatoriskām prasībām un darbības nosacījumiem un jēdzienu definīcijām minētās direktīvas mērķiem ( 11 ). (38) Depozitārijam būtu jārīkojas godīgi, taisnīgi, profesionāli, neatkarīgi un AIF vai AIF ieguldītāju interesēs. (39) Depozitārijam vajadzētu būt iespējai aktīvu turēšanu deleģēt trešai personai, kam savukārt vajadzētu būt iespējai šo funkciju deleģēt tālāk. Tomēr uz deleģēšanu un turpmāko deleģēšanu būtu jāattiecina stingras prasības saistībā ar tās trešās personas piemērotību, kurai uzticēta deleģētā funkcija, un saistībā ar piemērotām prasmēm, rūpību un centību, kāda depozitārijam būtu jāīsteno, izvēloties, ieceļot un pārraugot šo trešo personu. (40) Trešai personai, kam deleģēta aktīvu turēšana, vajadzētu būt iespējai uzturēt no savas mantas nošķirtu kopēju kontu vairākiem AIF – tā dēvēto “kopējo (omnibus) kontu”. (41) Par glabāšanas funkciju deleģēšanu nebūtu jāuzskata aktīvu glabāšanas uzticēšana vērtspapīru norēķinu sistēmas operatoram, kas izraudzīts, piemērojot Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 98/26/EK (1998. gada 19. maijs) par norēķinu galīgumu maksājumu un vērtspapīru norēķinu sistēmās ( 12 ), vai līdzīgu pakalpojumu uzticēšana trešās valsts vērtspapīru norēķinu sistēmām. (42) Stingrie ierobežojumi un prasības, kas noteiktas depozitārija pienākumu deleģēšanai, būtu jāattiecina uz specifisku depozitārija funkciju deleģēšanu, piemēram, uz naudas plūsmas uzraudzību, aktīvu turēšanu un kontroles funkcijām. Šajā direktīvā noteiktos specifiskos ierobežojumus un prasības neattiecina uz tādu papildpienākumu deleģēšanu, kuri ir saistīti ar tiešajiem depozitārija pienākumiem, piemēram, uz administratīvām vai tehniskām funkcijām, ko depozitārijs īsteno kā daļu no saviem depozitārija pienākumiem. (43) Šajā direktīvā ņemts vērā arī tas, ka daudzi AIF, un jo īpaši riska ieguldījumu fondi, patlaban veic galvenā brokera funkcijas. Šī direktīva nodrošina, ka AIF drīkst turpināt pildīt viena vai vairāku galveno brokeru funkcijas. Tomēr, izņemot situāciju, kad depozitārija funkciju izpilde funkcionāli un hierarhiski ir atdalīta no galvenā brokera uzdevumiem un iespējamie interešu konflikti ir identificēti, pārvaldīti un darīti zināmi AIF ieguldītājiem, galveno brokeri nedrīkst iecelt par depozitāriju, jo galvenie brokeri darbojas kā AIF darījumu partneri, un tāpēc tie vienlaikus nedrīkst darboties AIF interesēs, kā tas tiek prasīts depozitārijam. Depozitārijiem vajadzētu būt tiesīgiem glabāšanas uzdevumus deleģēt vienam vai vairākiem galvenajiem brokeriem vai citām trešām personām. Papildus deleģētajiem līdzekļu glabāšanas uzdevumiem galvenajiem brokeriem vajadzētu atļaut sniegt galvenā brokera darījumu pakalpojumus AIF. Šie galvenā brokera darījumu pakalpojumi nedrīkstētu būt daļa no deleģējuma. (44) Depozitārijam vajadzētu būt atbildīgam par zaudējumiem, kas radušies AIFP, AIF un ieguldītājiem. Šajā direktīvā glabāto finanšu instrumentu zaudēšana tiek norobežota no jebkādiem citiem zaudējumiem. Ja radušies citādi zaudējumi, nevis zaudēti glabātie finanšu instrumenti, depozitārijam vajadzētu būt atbildīgam, ja šie zaudējumi radušies tīši vai neuzmanības dēļ. Ja depozitārijs glabā aktīvus un minētie aktīvi tiek zaudēti, depozitārijam vajadzētu būt atbildīgam, izņemot gadījumus, kad tas var pierādīt, ka zaudējumi radušies tādu ārēju apstākļu dēļ, kurus tas nevarēja ietekmēt un kuru sekas būtu bijušas neizbēgamas, neskatoties uz visiem saprātīgiem centieniem panākt pretējo. Šajā sakarā depozitārijam nedrīkstētu būt iespēja atsaukties uz noteiktām iekšējām situācijām – piemēram, kāda darbinieka veiktu krāpniecību –, lai atbrīvotu sevi no atbildības. (45) Ja depozitārijs deleģē līdzekļu glabāšanas uzdevumus un trešās personas glabāšanā esošie finanšu instrumenti tiek zaudēti, depozitārijam par to vajadzētu būt atbildīgam. Tomēr, ja depozitārijam ir nepārprotami atļauts atbrīvot sevi no atbildības sakarā ar to, ka iepriekš ticis noslēgts līgums par atbildības nodošanu attiecīgajai trešai personai saskaņā ar rakstisku līgumu starp depozitāriju un AIF vai ar AIFP, kas darbojas AIF vārdā, un kurā šāda atbrīvošana ir objektīvi pamatota, un ja trešā persona var tikt uzskatīta par atbildīgu par zaudējumiem, pamatojoties uz līgumu starp depozitāriju un trešo personu, depozitārijam vajadzētu būt iespējai sevi atbrīvot no atbildības, ja tas var pierādīt, ka ir izpildījis savus pienākumus ar pienācīgu rūpību un ka ir izpildītas deleģēšanas specifiskās prasības. Nosakot prasības attiecībā uz atbildības nodošanu trešai personai, pamatojoties uz līgumu, šīs direktīvas nolūks ir pievienot ārēju ietekmi šādam līgumam, prasot atbildību no trešām personām AIF priekšā vai attiecīgā gadījumā AIF ieguldītāju priekšā par glabāto finanšu instrumentu zaudējumu. (46) Turklāt, ja trešās valsts tiesību aktos prasīts, lai noteiktus finanšu instrumentus glabātu vietējās struktūras, un ja nav vietējo struktūru, kas atbilst depozitārija deleģēšanas prasībām, depozitārijam vajadzētu būt iespējai atbrīvot sevi no atbildības ar nosacījumu, ka attiecīgā AIF nolikumā vai dibināšanas dokumentos skaidri atļauta šāda atbrīvošana no atbildības; ieguldītāji ir pienācīgi informēti par šādu atbrīvošanu no atbildības un par atbrīvošanas no atbildības attaisnojošiem apstākļiem, pirms viņi veic ieguldījumus; AIF vai AIFM, kas darbojas AIF vārdā, uzdevis depozitārijam deleģēt šādu finanšu instrumentu glabāšanu vietējai struktūrai; noslēgts rakstisks līgums starp depozitāriju un AIF vai attiecīgā gadījumā starp AIFP, kas darbojas AIF vārdā, kurā nepārprotami atļauta šāda atbrīvošana no atbildības; un ir rakstisks līgums starp depozitāriju un trešo personu, kurā nepārprotami nodota depozitārija atbildība trešai personai un ar ko dod iespēju AIF vai attiecīgā gadījumā AIFP, kas darbojas AIF vārdā, izvirzīt prasību trešai personai saistībā ar finanšu instrumentu zaudējumu vai dod iespēju depozitārijam šādu prasību izvirzīt to vārdā. (47) Šai direktīvai nevajadzētu skart nekādus turpmākus likumdošanas pasākumus saistībā ar Direktīvu 2009/65/EK attiecībā uz depozitāriju, jo PVKIU un AIF atšķiras gan pēc izmantotās ieguldījumu stratēģijas, gan pēc to ieguldītāju veida, kam tie paredzēti. (48) AIFP attiecībā uz katru tā pārvaldīto ES AIF un uz katru AIF, ko tas tirgo Savienībā, ne vēlāk kā sešus mēnešus pēc finanšu gada beigām būtu jādara pieejams gada pārskats par katru finanšu gadu saskaņā ar šo direktīvu. Šim sešu mēnešu periodam nevajadzētu skart dalībvalstu tiesības noteikt īsāku periodu. (49) Ņemot vērā to, ka AIFP ir iespēja palielināt saistību īpatsvaru un noteiktos gadījumos veicināt sistēmiska riska veidošanos vai neorganizētu tirgus darbību, īpašas prasības būtu jāpiemēro tiem AIFP, kuri izmanto saistību īpatsvara palielināšanu. Šo risku konstatēšanai, uzraudzībai un novēršanai nepieciešamā informācija Savienībā netiek iegūta saskaņoti un nodota dalībvalstīm, lai konstatētu iespējamos riska avotus attiecībā uz Savienības finanšu tirgu stabilitāti. Lai šo situāciju uzlabotu, būtu jāpiemēro īpašas prasības tiem AIFP, kas AIF līmenī būtiski palielina saistību īpatsvaru. Šādiem AIFP būtu jāuzliek par pienākumu izpaust informāciju par kopējo saistību īpatsvara palielinājuma līmeni, saistību īpatsvaru, ko veido aizņemtie naudas līdzekļi vai vērtspapīri, saistību īpatsvara palielinājumu, kas izriet no atvasināto finanšu instrumentu pozīcijām, aktīvu atkārtotas izmantošanas, kā arī to AIF galvenos saistību īpatsvara palielināšanas avotus. Kompetento iestāžu ievāktā informācija būtu jānodod citām Savienības iestādēm, EVTI un Eiropas Sistēmisko risku kolēģijai (ESRK), kas izveidota ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 1092/2010 (2010. gada 24. novembris) par Eiropas Savienības finanšu sistēmas mikrouzraudzību un Eiropas Sistēmisko risku kolēģijas izveidošanu ( 13 ), lai palīdzētu kopīgi analizēt ietekmi, kāda uz Savienības finanšu sistēmu ir šo AIFP pārvaldīto AIF saistību īpatsvara palielināšanai, un lai veicinātu kopīgas atbildes reakcijas īstenošanu. Ja viens vai vairāki AIFP pārvaldīti AIF varētu būt svarīgs darījumu partnera riska avots attiecībā uz kredītiestādēm vai citām sistēmiski saistītām iestādēm citās dalībvalstīs, arī šāda informācija būtu jānodod attiecīgajām iestādēm. (50) Lai nodrošinātu, ka tiek pienācīgi novērtēti riski, ko rada AIFP saistību īpatsvara palielināšana attiecībā uz to pārvaldīto AIF, AIFP būtu jāpierāda, ka saistību īpatsvara ierobežojumi katram tā pārvaldītajam AIF ir pamatoti un ka tas visu laiku atbilst šiem ierobežojumiem. Ja var tikt apdraudēta finanšu sistēmas stabilitāte un integritāte, AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm vajadzētu būt tiesīgām noteikt ierobežojumus saistību īpatsvaram, ko AIFP var izmantot tā pārvaldītos AIF. Par visām šajā sakarā veiktajām darbībām būtu jāinformē EVTI un ESRK. (51) Tiek arī uzskatīts, ka, ievērojot ESRK rekomendācijas, ir jāatļauj EVTI izvērtēt, vai AIFP vai AIFP grupas veiktā saistību īpatsvara palielināšana rada būtisku risku finanšu sistēmas stabilitātei un integritātei, un sniegt rekomendācijas kompetentajām iestādēm, norādot, kādi pasākumi jāveic stāvokļa uzlabošanai. (52) Ir jānodrošina, ka AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes, uzņēmumi, kuros AIFP pārvaldītajiem AIF ir kontrole, un šādu uzņēmumu darbinieki saņem konkrētu informāciju, kas šiem uzņēmumiem nepieciešama, lai izvērtētu, kā šī kontrole ietekmēs viņu stāvokli. (53) Kad AIFP pārvalda AIF, kam ir kontrole emitentā, kura akcijas ir atļauts tirgot regulētā tirgū, parasti būtu jāpublisko informācija saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2004/25/EK (2004. gada 21. aprīlis) par pārņemšanas piedāvājumiem ( 14 ) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2004/109/EK (2004. gada 15. decembris) par atklātības prasību saskaņošanu attiecībā uz informāciju par emitentiem, kuru vērtspapīrus atļauts tirgot regulētā tirgū ( 15 ). Būtu jāpiemēro īpašas prasības AIFP, kuri pārvalda AIF, kam ir kontrole biržas sarakstos neiekļautās sabiedrībās. Lai nodrošinātu pārredzamību attiecībā uz kontrolēto uzņēmumu, vajadzētu piemērot uzlabotas pārredzamības, informācijas atklāšanas prasības un ziņošanas prasības. Turklāt attiecīgo AIF gada pārskatus vajadzētu papildināt ar informāciju par kontrolēto uzņēmumu vai šādu papildu informāciju vajadzētu iekļaut kontrolētā uzņēmuma gada pārskatā. Šādu informāciju vajadzētu darīt pieejamu uzņēmuma darbinieku pārstāvjiem vai – ja šādu pārstāvju nav – pašiem darbiniekiem un attiecīgā AIF ieguldītājiem. (54) Ja AIF iegūst kontroli konkrētos uzņēmumos saskaņā ar šo direktīvu, piemēro īpašās prasības par šādu uzņēmumu darbinieku informēšanu. Tomēr vairumā gadījumu AIFP nav kontroles AIF, izņemot, ja tas ir iekšēji pārvaldīts AIF. Turklāt saskaņā ar vispārējiem uzņēmējdarbības tiesību principiem nav tiešu attiecību starp akcionāriem un uzņēmuma darbinieku pārstāvjiem vai – ja šādu pārstāvju nav – pašiem darbiniekiem. Šo iemeslu dēļ ar šo direktīvu nevar akcionāram vai tā pārvaldniekam, proti, AIF un AIFP, noteikt tiešus pienākumus sniegt informāciju uzņēmuma darbinieku pārstāvjiem vai – ja šādu pārstāvju nav – pašiem darbiniekiem. Saistībā ar informācijas sniegšanu darbinieku pārstāvjiem vai – ja šādu pārstāvju nav – pašiem darbiniekiem šajā direktīvā būtu jāparedz pienākums attiecīgajam AIFP veltīt maksimālus centienus, lai nodrošinātu, ka attiecīgā uzņēmuma direktoru padome atklāj attiecīgu informāciju uzņēmuma darbinieku pārstāvjiem vai – ja šādu pārstāvju nav – pašiem darbiniekiem. (55) Komisija tiek aicināta izpētīt vajadzību un iespējas grozīt šajā direktīvā izklāstītās informēšanas un informācijas izpaušanas prasības, ko piemēro tad, ja ir kontrole biržas sarakstos neiekļautās sabiedrībās vai emitentos, vispārējā līmenī neatkarīgi no ieguldītāju veida. (56) Ja AIFP pārvalda vienu vai vairākus AIF, kuri ieguvuši kontroli biržas sarakstos neiekļautā sabiedrībā, tad AIFP būtu jāsniedz tā izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm informācija par iegādes finansēšanu. Minētajam pienākumam sniegt informāciju par finansēšanu būtu jāattiecas arī uz AIFP, kurš pārvalda AIF, kas ieguvuši kontroli akciju emitentā, kuru atļauts tirgot regulētā tirgū. (57) Ja AIFP pārvalda vienu vai vairākus AIF, kuri ieguvuši kontroli biržas sarakstos neiekļautā sabiedrībā vai emitentā, tad AIFP 24 mēnešu laikposmā pēc tam, kad AIF ieguvis kontroli sabiedrībā, pirmkārt, saskaņā ar šo direktīvu nedrīkstētu atļaut veicināt, atbalstīt vai uzdot veikt jebkādu sadali, kapitāla samazināšanu, akciju atpakaļpirkšanu un/vai sabiedrības veiktu pašu akciju iegādi; otrkārt, ciktāl AIFP ir pilnvarots balsot AIF vārdā uzņēmuma pārvaldes struktūrās, saskaņā ar šo direktīvu nedrīkstētu ļaut balsot par šā uzņēmuma īstenotu jebkādu sadali, kapitāla samazināšanu, akciju atpakaļpirkšanu un/vai sabiedrības veiktu pašu akciju iegādi; un, treškārt, saskaņā ar šo direktīvu vienmēr būtu jādara viss iespējamais, lai novērstu sadali, kapitāla samazināšanu, akciju atpakaļpirkšanu un/vai sabiedrības veiktu pašu akciju iegādi. Šo direktīvu transponējot savos tiesību aktos, dalībvalstīm būtu jāņem vērā šīs direktīvas V nodaļas 2. iedaļas noteikumu regulatīvais nolūks un šajā sakarā pienācīgi jāievēro vienlīdzīgu konkurences apstākļu nodrošināšana ES AIF un ārpussavienības AIF, kad tie iegūst kontroli uzņēmumos, kas veic uzņēmējdarbību Savienībā. (58) Ja ir kontrole biržas sarakstos neiekļautā sabiedrībā vai attiecīgā gadījumā emitentā, uz informēšanas un informācijas izpaušanas prasībām un īpašiem aizsardzības pasākumiem pret aktīvu samazināšanu būtu jāattiecas vispārējiem izņēmumiem saistībā ar kontroli mazos un vidējos uzņēmumos un īpašam nolūkam dibinātās struktūrās nekustamā īpašuma pirkšanai, turēšanai vai pārvaldīšanai. Turklāt minētās prasības nav vērstas uz to, lai publiskotu informāciju, kas AIFP radītu nelabvēlīgu situāciju salīdzinājumā ar citiem iespējamiem konkurentiem, piemēram, valsts ieguldījumu fondiem vai konkurentiem, kuri varētu vēlēties pārtraukt mērķsabiedrības uzņēmējdarbību, izmantojot informāciju savā labā. Tādēļ visi pienākumi informēt un izpaust informāciju būtu jāpiemēro, ievērojot ar konfidenciālo informāciju saistītos nosacījumus un ierobežojumus, kas izklāstīti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2002/14/EK (2002. gada 11. marts), ar ko izveido vispārēju sistēmu darbinieku informēšanai un uzklausīšanai Eiropas Kopienā ( 16 ), un neskarot Direktīvas 2004/25/EK un 2004/109/EK. Tas nozīmē, ka dalībvalstīm būtu jānodrošina, lai atbilstīgi to tiesību aktos paredzētajiem ierobežojumiem un nosacījumiem darbinieku pārstāvjiem un ikvienam, kas viņiem palīdz, nebūtu atļauts izpaust darbiniekiem un trešām personām tādu informāciju, kura skar uzņēmuma likumīgās intereses un viņiem uzticēta kā konfidenciāla. Tomēr dalībvalstīm vajadzētu būt tiesīgām atļaut darbinieku pārstāvjiem un ikvienam, kas viņiem palīdz, nodot konfidenciālu informāciju darbiniekiem un trešām personām, ievērojot konfidencialitātes pienākumu. Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka attiecīgais AIFP neprasa, lai direktoru padome nodotu informāciju darbinieku pārstāvjiem vai – ja šādu pārstāvju nav – pašiem darbiniekiem, ja šādas informācijas būtība ir tāda, ka saskaņā ar objektīviem kritērijiem tā varētu nopietni kaitēt attiecīgā uzņēmuma darbībai vai to traucēt. Tāpat informēšanas un informācijas izpaušanas prasības, kā arī īpašie aizsardzības pasākumi pret aktīvu samazināšanu būtu jāpiemēro, neskarot dalībvalstu pieņemtus stingrākus noteikumus. (59) Šī direktīva turklāt paredz nosacījumus, atbilstīgi kuriem ES AIFP var tirgot ES AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas profesionāliem ieguldītājiem Savienībā. Šādai tirdzniecībai ES AIFP vajadzētu būt atļautai vienīgi tiktāl, ciktāl AIFP ievēro šo direktīvu un tirdzniecība notiek, izmantojot pasi, neskarot to AIF tirdzniecību, kuru veic AIFP, kuru rīcībā esošie līdzekļi ir mazāki par šajā direktīvā noteiktajām robežvērtībām. Dalībvalstīm vajadzētu joprojām atļaut šo AIF tirdzniecību veikt AIFP, kuru rīcībā esošie līdzekļi ir mazāki par valsts noteikumos paredzētajām robežvērtībām. (60) Trešām personām, kas darbojas AIFP vārdā, vajadzētu būt iespējai iekļaut AIF apliecības vai akcijas regulēta tirgus sarakstā Savienībā vai tās piedāvāt vai izvietot kādā dalībvalstī vienīgi tad, ja AIF pārvaldošajam AIFP ir pašam atļauts tirgot AIF attiecīgajā dalībvalstī. Turklāt AIF tirdzniecību ieguldītājiem Savienībā var reglamentēt arī citi valstu un Savienības tiesību akti, piemēram, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2003/71/EK (2003. gada 4. novembris) par prospektu, kurš jāpublicē, publiski piedāvājot vērtspapīrus vai atļaujot to tirdzniecību ( 17 ), un Direktīva 2004/39/EK. (61) Patlaban daudzi ES AIFP pārvalda ārpussavienības AIF. Ir lietderīgi atļauju saņēmušiem ES AIFP ļaut pārvaldīt ārpussavienības AIF, bet netirgojot tos Savienībā, nenosakot tiem stingras depozitārija prasības un prasības, kas attiecas uz gada pārskatiem, kā noteikts šajā direktīvā, jo šīs prasības ir ietvertas Savienības ieguldītāju aizsardzībai. (62) Pēc tam, kad būs stājies spēkā deleģētais akts, ko Komisija pieņem šajā sakarā, kas principā notiks divus gadus pēc šīs direktīvas transponēšanas galīgā termiņa, ņemot vērā EVTI rekomendācijas, atļauju saņēmušiem ES AIFP, kuri vēlas tirgot ES AIF profesionāliem ieguldītājiem viņu izcelsmes dalībvalstī un/vai citā dalībvalstī, vajadzētu atļaut to darīt, izmantojot pasi, ciktāl viņi ievēro visus šajā direktīvā paredzētos noteikumus. Uz šādām tiesībām attiecas paziņošanas procedūras un nosacījumi saistībā ar ārpussavienības AIF attiecīgo trešo valsti. (63) Pārejas periodā, kas, pamatojoties uz EVTI rekomendācijām šajā sakarā, principā tiks izbeigts ar deleģēto aktu trīs gadus pēc ārpussavienības AIFP pases izveides, ES AIFP, kuri vēlas tirgot ārpussavienības AIF konkrētās dalībvalstīs, taču bez pases, arī vajadzētu būt tiesīgiem to darīt ar attiecīgās dalībvalsts atļauju, tomēr tikai tiktāl, ciktāl tie atbilst šīs direktīvas prasībām, izņemot depozitārija prasības. Tomēr šādiem ES AIFP būtu jānodrošina, ka vienai vai vairākām struktūrām ir uzdots pildīt depozitārija pienākumus. Turklāt būtu jāpastāv attiecīgiem sistēmiska riska uzraudzībai paredzētiem un starptautiskiem standartiem atbilstošiem mehānismiem nolūkā īstenot sadarbību starp AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm un ārpussavienības AIF trešās valsts uzraudzības iestādēm, lai nodrošinātu efektīvu informācijas apmaiņu, kas ļauj AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm īstenot savus pienākumus saskaņā ar šo direktīvu. Sadarbības mehānismus nedrīkstētu izmantot kā šķērsli ārpussavienības AIF tirdzniecībai attiecīgā dalībvalstī. Turklāt trešā valsts, kurā ārpussavienības AIF veic uznēmējdarbību, nedrīkstētu būt iekļauta sarakstā, ko veido Finanšu darījumu darba grupa nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un terorisma finansēšanas apkarošanai (FATF), kā valsts un teritorija, kas nesadarbojas. (64) Pēc tam, kad stājas spēkā Komisijas minētajā sakarā pieņemtais deleģētais akts, kas principā notiks divus gadus pēc šīs direktīvas transponēšanas galīgā termiņa, ņemot vērā EVTI rekomendācijas, šīs direktīvas pamatprincipam vajadzētu būt tādam, ka ārpussavienības AIFP var izmantot tiesības, kas piešķirtas saskaņā ar šo direktīvu, piemēram, tiesības tirgot AIF apliecības vai akcijas visā Savienībā, izmantojot pasi, ja tiek izpildīta šī direktīva. Tam vajadzētu nodrošināt vienādus konkurences apstākļus ES AIFP un ārpussavienības AIFP. Tāpēc šī direktīva nosaka procedūru ārpussavienības AIFP, lai saņemtu atļauju saskaņā ar šo direktīvu, un tā būs piemērojama pēc Komisijas šajā sakarā pieņemtā deleģētā akta stāšanās spēkā. Lai nodrošinātu, ka tiek īstenota šāda atbilstība, dalībvalsts kompetentajām iestādēm būtu jānodrošina atbilstība šai direktīvai. Attiecībā uz šādiem ārpussavienības AIFP kompetentajām iestādēm vajadzētu būt atsauces dalībvalsts kompetentajām iestādēm, kā definēts šajā direktīvā. (65) Tādēļ, ja ārpussavienības AIFP vēlas pārvaldīt ES AIF un/vai tirgot AIF Savienībā, izmantojot pasi, tam vajadzētu izvirzīt arī prasību ievērot šo direktīvu, attiecinot uz to tādus pašus pienākumus kā uz ES AIFP. Īpašos izņēmuma apstākļos, ja atbilstība kādam šīs direktīvas noteikumam nav saderīga ar tiesību aktu, kas attiecas uz ārpussavienības AIFP un/vai attiecīgā gadījumā ārpussavienības AIF, kuru tirgo Savienībā, tad ārpussavienības AIFP vajadzētu būt iespējai tikt atbrīvotam no atbilstības attiecīgajam šīs direktīvas noteikumam, ja tas var pierādīt, ka ir neiespējami savienot atbilstību šīs direktīvas noteikumam ar atbilstību obligātam noteikumam tiesību aktā, kurš attiecas uz ārpussavienības AIFP un/vai attiecīgā gadījumā uz ārpussavienības AIF, ko tirgo Savienībā; ka tiesību akts, kurš attiecas uz ārpussavienības AIFP un/vai uz ārpussavienības AIF, paredz līdzvērtīgus noteikumus, kuriem ir tāds pats regulējošs mērķis un kuri nodrošina tāda paša līmeņa aizsardzību attiecīgo AIF ieguldītājiem; un ka ārpussavienības AIFP un/vai ārpussavienības AIF ievēro atbilstību līdzvērtīgiem noteikumiem. (66) Turklāt ārpussavienības AIFP, kas plāno tirgot ES AIF un/vai tirgot AIF Savienībā, izmantojot pasi, būtu jāievēro īpaša atļaujas saņemšanas procedūra un jāizpilda noteiktas īpašas prasības attiecībā uz ārpussavienības AIFP konkrēto trešo valsti un attiecīgā gadījumā uz ārpussavienības AIF konkrēto trešo valsti. (67) EVTI sniedz rekomendācijas sakarā ar atsauces dalībvalsts lēmumu un attiecīgā gadījumā par atbrīvojumu, ja ir nesaderība ar līdzvērtīgiem noteikumiem. Būtu jāpiemēro īpašas prasības attiecībā uz informācijas apmaiņu starp atsauces dalībvalsts kompetentajām iestādēm un AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm. Turklāt būtu piemēro Regulas (ES) Nr. 1095/2010 19. pantā izklāstītā domstarpību izšķiršanas procedūra, ja starp dalībvalstu kompetentajām iestādēm nav panākta vienošanās par atsauces dalībvalsts lēmumu, par atbrīvojuma piemērošanu gadījumā, kad pastāv nesavienojamība starp šīs direktīvas prasību izpildi un trešās valsts līdzvērtīgu noteikumu prasību izpildi, un par izvērtēšanu saistībā ar īpašu prasību izpildi, kas attiecas uz ārpussavienības AIFP konkrēto trešo valsti un attiecīgā gadījumā uz ārpussavienības AIF konkrēto trešo valsti. (68) EVTI būtu katru gadu jāveic kompetento iestāžu veikto tādu uzraudzības pasākumu salīdzinoša izvērtējuma analīze, kuri saistīti ar atļaujas piešķiršanu ārpussavienības AIFP un to uzraudzību, lai vēl vairāk sekmētu uzraudzības konsekvenci saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 30. pantu. (69) ES AIFP, kuri vēlas tirgot ārpussavienības AIF konkrētās dalībvalstīs, taču bez pases, arī vajadzētu varēt to darīt ar attiecīgās dalībvalsts atļauju vienīgi tiktāl, ciktāl tie atbilst šīs direktīvas prasībām, izņemot depozitārija prasības. Tomēr šādiem ES AIFP būtu jānodrošina, ka vienai vai vairākām struktūrām ir uzdots pildīt depozitārija pienākumus. Pārejas periodā, kas, pamatojoties uz EVTI rekomendācijām šajā sakarā, principā tiks izbeigts ar deleģēto aktu trīs gadus pēc ārpussavienības AIFP pases izveides, ārpussavienības AIFP, kuri vēlas tirgot AIF tikai konkrētās dalībvalstīs un bez šādas pases, vajadzētu būt tiesīgiem to darīt ar attiecīgās dalībvalsts atļauju, tomēr tikai tiktāl, ciktāl tie izpilda konkrētus minimuma nosacījumus. Minētajiem ārpussavienības AIFP būtu jāpiemēro noteikumi, kas ir līdzīgi tiem, kurus piemēro ES AIFP, kuri pārvalda ES AIF, attiecībā uz informācijas sniegšanu ieguldītājiem. Lai sekmētu sistēmiskā riska uzraudzību, minētajiem ārpussavienības AIFP būtu arī jāpiemēro pienākumi sniegt informāciju tās dalībvalsts kompetentajām iestādēm, kurā AIF tiek tirgoti. Tādēļ šādam AIFP būtu jāievēro šajā direktīvā noteiktās pārredzamības prasības un jo īpaši pienākumi, kas noteikti AIFP, kuri pārvalda AIF, kas iegūst kontroli biržas sarakstos neiekļautās sabiedrībās vai emitentos. Turklāt vajadzētu būt izveidotiem attiecīgiem sistēmiska riska uzraudzībai paredzētiem un starptautiskajiem standartiem atbilstošiem mehānismiem nolūkā īstenot sadarbību starp to dalībvalstu kompetentajām iestādēm, kurās AIF tiek tirgoti, attiecīgā gadījumā – konkrēto ES AIF kompetentajām iestādēm, ārpussavienības AIFP trešās valsts uzraudzības iestādēm, kurā ārpussavienības AIF veic uzņēmējdarbību, un – attiecīgā gadījumā – tās trešās valsts uzraudzības iestādēm, kurā ārpussavienības AIF veic uzņēmējdarbību, lai nodrošinātu efektīvu informācijas apmaiņu, kas ļauj attiecīgo dalībvalstu kompetentajām iestādēm īstenot savus pienākumus saskaņā ar šo direktīvu. Sadarbības mehānismus nedrīkstētu izmantot kā šķērsli trešo valstu fondu tirdzniecībai attiecīgā dalībvalstī. Visbeidzot, trešā valsts, kurā veic uzņēmējdarbību ārpussavienības AIFP vai attiecīgā gadījumā ārpussavienības AIF, nedrīkstētu būt iekļauta FATF sarakstā kā valsts un teritorija, kas nesadarbojas. (70) Ar šo direktīvu nevajadzētu ietekmēt pašreizējo situāciju, kad profesionāls ieguldītājs, kas veic uzņēmējdarbību Savienībā, var patstāvīgi ieguldīt AIF neatkarīgi no tā, kur uzņēmējdarbību veic AIFP un/vai AIF. (71) Tomēr dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai atļaut AIFP pārvaldītu visu vai konkrētu veidu AIF tirdzniecību privātiem ieguldītājiem to teritorijā. Ja dalībvalsts atļauj konkrētu veidu AIF tirdzniecību, šai dalībvalstij būtu jāizvērtē katrā gadījumā atsevišķi, vai konkrētu AIF var uzskatīt par tādu, ko drīkst tirgot privātiem ieguldītājiem tās teritorijā. Neskarot citu Savienības tiesību instrumentu piemērošanu, dalībvalstīm vajadzētu varēt šādos gadījumos noteikt stingrākas prasības AIF un AIFP kā priekšnosacījumu tam, lai AIF tirgotu privātiem ieguldītājiem, nekā attiecībā uz AIF, ko tirgo profesionāliem ieguldītājiem to teritorijā, neatkarīgi no tā, vai šādus AIF tirgo attiecīgajā dalībvalstī vai starptautiski. Ja dalībvalsts pieļauj AIF tirdzniecību privātiem ieguldītājiem tās teritorijā, šai iespējai vajadzētu būt pieejamai neatkarīgi no dalībvalsts, kurā AIF pārvaldošais AIFP veic uzņēmējdarbību, un tiem ES AIF, kuri veic uzņēmējdarbību citā dalībvalstī un kurus tirgo starptautiski, dalībvalstis nedrīkstētu noteikt stingrākas vai papildu prasības nekā attiecīgajā dalībvalstī tirgotiem AIF. Turklāt AIFP, ieguldījumu sabiedrībām, kas ir saņēmušas atļauju saskaņā ar Direktīvu 2004/39/EK, un kredītiestādēm, kas ir saņēmušas atļauju saskaņā ar Direktīvu 2006/48/EK, kuri sniedz ieguldījumu pakalpojumus privātiem klientiem, būtu jāņem vērā visas papildu prasības, izvērtējot, vai konkrēts AIF ir piemērots vai atbilstošs atsevišķam privātam klientam, kā arī to, vai tas ir komplekss vai nekomplekss finanšu instruments. (72) Ir jāprecizē par šīs direktīvas īstenošanu atbildīgo kompetento iestāžu pilnvaras un pienākumi un jānostiprina mehānismi, kas ir nepieciešami, lai nodrošinātu efektīvu pārrobežu sadarbību uzraudzības jomā. Konkrētos apstākļos AIFP uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm vajadzētu būt iespējai veikt tiešu rīcību, lai uzraudzītu to noteikumu izpildi, par kuriem tās ir atbildīgas. Attiecībā uz citiem noteikumiem uzņēmēju dalībvalstu kompetentajām iestādēm noteiktos apstākļos vajadzētu būt tiesībām prasīt rīcību no izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm un iejaukties, ja šāda rīcība neseko. (73) Šajā direktīvā ir noteikta EVTI vispārējā koordinējošā loma, kā arī iespēja EVTI vadībā īstenot juridiski saistošas starpniecības procedūras, lai atrisinātu domstarpības starp kompetentajām iestādēm. (74) EVTI būtu jāizstrādā regulatīvu tehnisko standartu projekti to sadarbības mehānismu saturam, par kuriem jāvienojas AIFP izcelsmes dalībvalstij vai attiecīgā gadījumā AIFP atsauces dalībvalstij ar attiecīgo trešo valstu uzraudzības iestādēm, kā arī informācijas apmaiņas procedūrām. Ar regulatīvu tehnisko standartu projektiem būtu jānodrošina, ka saskaņā ar šiem sadarbības mehānismiem tiek sniegta visa informācija, kas gan izcelsmes dalībvalsts, gan uzņēmējas dalībvalsts kompetentajām iestādēm vajadzīga, lai tās varētu īstenot šajā direktīvā noteiktās uzraudzības un izmeklēšanas pilnvaras. EVTI arī veicina sarunas par sadarbības mehānismiem un vienošanās noslēgšanu par tiem. Piemēram, EVTI būtu jāvar veikt savu procesa sekmētāja pienākumu, izstrādājot standarta formātu šādiem sadarbības mehānismiem. (75) Dalībvalstīm būtu jāizstrādā noteikumi par sankcijām, kas piemērojamas par šīs direktīvas pārkāpumiem, un jānodrošina to īstenošana. Sankcijām vajadzētu būt iedarbīgām, samērīgām un atturošām. (76) Šajā direktīvā ir ievērotas pamattiesības un principi, kas atzīti jo īpaši LESD un Eiropas Savienības Pamattiesību hartā (Pamattiesību harta), proti, tiesības uz personas datu aizsardzību, kā tas atzīts LESD 16. pantā un Pamattiesību hartas 8. pantā. Jebkāda informācijas apmaiņa vai nosūtīšana starp kompetentajām iestādēm būtu jāveic saskaņā ar noteikumiem par personas datu nosūtīšanu, kas paredzēti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 95/46/EK (1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti ( 18 ). Jebkāda informācijas apmaiņa vai nosūtīšana, ko veic EVTI, būtu jāveic atbilstīgi noteikumiem par personas datu nosūtīšanu, kuri paredzēti Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 45/2001 (2000. gada 18. decembris) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi Kopienas iestādēs un struktūrās un par šādu datu brīvu apriti ( 19 ) un kuri pilnībā būtu jāpiemēro personas datu apstrādei saskaņā ar šo direktīvu. (77) Lai nodrošinātu vienādus nosacījumus šīs direktīvas īstenošanai, Komisijai būtu jāpiešķir īstanošanas pilnvaras. Minētās pilnvaras būtu jāīsteno saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 182/2011 (2011. gada 16. februāris), ar ko nosaka normas un vispārīgus principus par dalībvalstu kontroles mehānismiem, kuri attiecas uz Komisijas īstenošanas pilnvaru izmantošanu ( 20 ). (78) Komisija būtu jāpilnvaro pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar LESD 290. pantu, ja tas ir nepārprotami paredzēts šajā direktīvā. Jo īpaši Komisija būtu jāpilnvaro pieņemt deleģētos aktus, lai precizētu saistību īpatsvara palielināšanas metodes, kā definēts šajā direktīvā, tostarp jebkādas finanšu un/vai juridiskas struktūras, kurās iesaistītas attiecīgo AIF kontrolētas trešās personas, ja minētās struktūras ir īpaši izveidotas, lai tieši vai netieši palielinātu saistību īpatsvaru AIF līmenī. Jo īpaši attiecībā uz privātā kapitāla un riska kapitāla fondiem tas nozīmē, ka saistību īpatsvara palielināšanu, kas notiek portfeļa uzņēmuma līmenī, nav paredzēts ietvert, atsaucoties uz šādām finanšu vai juridiskām struktūrām. (79) Tāpat būtu jāpieņem deleģētie akti, lai precizētu, kā aprēķināt atvieglota režīma robežvērtības un kā izturēties pret tiem AIFP, kuru pārvaldītie aktīvi, tostarp jebkuri aktīvi, kas iegūti, izmantojot saistību īpatsvara palielināšanu, viena kalendārā gada laikā brīžam pārsniedz un/vai brīžam nesasniedz attiecīgo robežvērtību; precizētu tādu AIFP, kuri nesasniedz robežvērtību, pienākumu reģistrēties un sniegt informāciju, lai varētu efektīvi uzraudzīt sistēmisko risku, un pienākumu šādiem AIFP informēt attiecīgās kompetentās iestādes, ja tie vairs neatbilst atvieglināta režīma piemērošanas nosacījumiem. (80) Deleģētie akti būtu arī jāpieņem, lai precizētu saistību īpatsvara palielināšanas metodes, tostarp jebkādas finanšu un/vai juridiskās struktūras, kuras iesaista trešās personas, ko kontrolē attiecīgie AIF, un to, kā jāaprēķina saistību īpatsvara palielināšana; lai noteiktu riskus, kas jāapdrošina ar papildu pašu kapitālu vai izmantojot profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu; lai paredzētu nosacījumus lemšanai par papildu pašu kapitāla piemērotību vai profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas segumu; un lai paredzētu veidu, kā noteikt papildu pašu kapitāla vai profesionālās darbības civiltiesiskās atbildības apdrošināšanas seguma pastāvīgus pielāgojumus. Deleģētie akti būtu arī jāpieņem, lai noteiktu kritērijus, ko kompetentās iestādes izmanto nolūkā izvērtēt, vai AIFP izpilda savas saistības attiecībā uz savu uzņēmējdarbības veikšanu, viņu pienākumu darboties AIF vai tā pārvaldītā AIF ieguldītāju interesēs, kā arī tirgus integritātes interesēs; lai nodrošinātu un efektīvi izmantotu uzņēmējdarbības pienācīgai veikšanai vajadzīgos resursus un procedūras; lai veiktu visus saprātīgos pasākumus nolūkā izvairīties no interešu konfliktiem un, ja nevar no tiem izvairīties, tos konstatēt, pārvaldīt un uzraudzīt un attiecīgā gadījumā publiskotu informāciju par tiem, lai novērstu to nelabvēlīgo ietekmi uz AIF un tā ieguldītāju interesēm un nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret tā pārvaldītajiem AIF; lai izpildītu visas regulatīvās prasības, kas piemērojamas tā uzņēmējdarbībai, lai atbalstītu AIF intereses vai tā pārvaldīto AIF ieguldītāju intereses un tirgus integritātes intereses; un lai pret visiem AIF ieguldītājiem izturētos taisnīgi. (81) Deleģētie akti būtu arī jāpieņem, lai precizētu AIFP konstatējamo interešu konflikta veidu, kā arī vajadzīgos pasākumus, kas AIFP būtu jāveic saistībā ar struktūrām un organizatoriskām un administratīvām procedūrām, lai konstatētu, novērstu, pārvaldītu, uzraudzītu interešu konfliktus un izpaustu informāciju par tiem. Deleģētie akti būtu arī jāpieņem, lai precizētu izmantojamās riska pārvaldības funkcijas; piemēroto biežumu, kādā pārskatīt riska pārvaldības sistēmu; kā riska pārvaldības funkciju funkcionāli un hierarhiski nodala no funkcionālajām struktūrvienībām, tostarp portfeļa pārvaldīšanas funkcijas; īpašus aizsardzības pasākumus pret interešu konfliktiem; AIFP izmantojamās riska pārvaldības prasības. Deleģētie akti būtu arī jāpieņem, lai noteiktu likviditātes pārvaldības sistēmas un procedūras, kas AIFP būtu jāizmanto, un lai saskaņotu ieguldījumu stratēģiju, likviditātes profilu un atpakaļpirkšanas politiku. Būtu arī jāpieņem deleģētie akti, lai noteiktu prasības, kas jāievēro vērtspapirizācijai vajadzīgo instrumentu iniciatoriem, sponsoriem vai sākotnējiem aizdevējiem, lai AIFP būtu atļauts veikt ieguldījumus šādos instrumentos, kas emitēti pēc 2011. gada 1. janvāra. (82) Deleģētie akti būtu jāpieņem arī, lai noteiktu prasības, kas AIFP jāievēro, veicot ieguldījumus šādos vērtspapirizācijas instrumentos. Deleģētie akti būtu arī jāpieņem, lai noteiktu administratīvās un grāmatvedības procedūras, kontroles un aizsardzības pasākumus elektronisko datu apstrādei un atbilstošus iekšējās kontroles mehānismus. Būtu arī jāpieņem deleģētie akti, lai noteiktu procedūras AIF aktīvu pareizai novērtēšanai un neto aktīvu vērtības uz vienu AIF ieguldījumu apliecību vai akciju aprēķināšanai; profesionālās garantijas, kuras apliecināt ārējam vērtētājam jābūt spējīgam; atvērto AIF vērtēšanai piemērotu biežumu. (83) Tāpat deleģētie akti būtu jāpieņem, lai precizētu nosacījumus, atbilstīgi kuriem būtu jāpastiprina AIFP funkciju deleģēšana, un nosacījumus, atbilstīgi kuriem AIFP ir deleģējis savas funkcijas tādā apjomā, ka tas kļūst par pastkastītes uzņēmumu, un tādēļ pārvaldnieku vairs nevar uzskatīt par AIF pārvaldnieku. Attiecībā uz depozitārijiem būtu arī jāpieņem deleģētie akti, lai precizētu kritērijus, ar kuriem izvērtē, vai to trešo valstu veiktai piesardzīgai reglamentācijai un uzraudzībai, kurās depozitāriji veic uzņēmējdarbību, ir tāda pati iedarbība kā Savienības tiesību aktiem un vai tā tiek efektīvi īstenota, kā arī datus, ko nepieciešams iekļaut standartlīgumā; nosacījumus depozitārija funkciju izpildei, tostarp finanšu instrumentu veidu, ko iekļauj depozitārija glabāšanas pienākumu darbības jomā, nosacījumus, atbilstīgi kuriem depozitārijs drīkst pildīt savus glabāšanas pienākumus attiecībā uz finanšu instrumentiem, kas reģistrēti centrālajā depozitārijā, un nosacījumus, atbilstīgi kuriem depozitārijs tur finanšu instrumentus, kas emitēti personalizētā formā un ko reģistrējis emitents vai reģistrētājs; depozitāriju uzticamības pārbaužu pienākumus; nošķiršanas pienākumu; nosacījumus, atbilstīgi kuriem, un apstākļus, kādos glabātie finanšu instrumenti būtu jāuzskata par zaudētiem; to, kas ir saprotams ar ārējiem apstākļiem ārpus saprātīgas kontroles, kuru sekas būtu bijušas neizbēgamas, neskatoties uz visiem saprātīgiem centieniem panākt pretējo; nosacījumus, atbilstīgi kuriem, un apstākļus, kādos ir objektīvs iemesls noslēgt līgumu par atbrīvošanu no atbildības. Būtu arī jāpieņem deleģētie akti, lai noteiktu tāda gada pārskata saturu un formātu, kas AIFP ir jādara pieejams par katru to pārvaldīto AIF, un lai noteiktu AIFP informācijas paziņošanas pienākumus attiecībā uz ieguldītājiem un paziņojumu sniegšanas prasības attiecībā uz kompetentajām iestādēm, kā arī to biežumu. (84) Deleģētie akti būtu arī jāpieņem, lai precizētu to, kad uzskatāms, ka notiek saistību īpatsvara nozīmīga palielināšana, un principus, kuri kompetentajām iestādēm būtu jāizmanto, apsverot AIFP izmantotās saistību īpatsvara palielināšanas ierobežojumu piemērošanu. Deleģētie akti būtu arī jāpieņem, lai precizētu sadarbības mehānismus attiecībā uz ārpussavienības AIFP un/vai ārpussavienības AIF, lai izstrādātu kopīgus pamatprincipus šo sadarbības mehānismu izveides veicināšanai trešās valstīs. Būtu arī jāpieņem deleģētie akti, lai noteiktu saturu informācijas apmaiņai par AIFP starp kompetentajām iestādēm un konkrētas informācijas sniegšanai EVTI. (85) Atkarībā no EVTI rekomendācijām šajā sakarā un ievērojot šajā direktīvā noteiktos kritērijus, deleģētais akts būtu arī jāpieņem, lai paplašinātu Savienības pases režīmu attiecībā uz ES AIFP, kuri tirgo ārpussavienības ES AIF Savienībā un ārpussavienības ES AIFP, kas pārvalda un/vai tirgo AIF Savienībā, un cits deleģētais akts būtu jāpieņem, lai izbeigtu valstu privātās izvietošanas režīmu piemērošanu. (86) Eiropas Parlamentam vai Padomei vajadzētu būt iespējai trīs mēnešos pēc paziņošanas dienas izteikt iebildumus pret deleģēto aktu. Attiecībā uz sevišķi problemātiskām jomām vajadzētu būt iespējai pēc Eiropas Parlamenta vai Padomes iniciatīvas šo laikposmu pagarināt par trīs mēnešiem. Eiropas Parlamentam un Padomei arī vajadzētu būt iespējai informēt pārējās iestādes par nodomu neizteikt iebildumus. Šāda ātra deleģēto aktu apstiprināšana ir īpaši piemērota gadījumos, kad jāievēro termiņi, piemēram, lai attiecīgos gadījumos ļautu dalībvalstīm transponēt deleģētos aktus transponēšanas termiņā, kas noteikts šajā direktīvā. (87) Saskaņā ar Deklarāciju par Līguma par Eiropas Savienības darbību 290. pantu, kas pievienota Starpvaldību konferences Nobeiguma aktam, ar kuru pieņēma Lisabonas līgumu, konference pieņēma zināšanai Komisijas nodomu atbilstoši tās iedibinātajai praksei apspriesties ar dalībvalstu norīkotiem ekspertiem, izstrādājot deleģēto aktu projektus finanšu pakalpojumu jomā. (88) Divus gadus pēc šīs direktīvas transponēšanas termiņa EVTI būtu jāsniedz atzinums par tajā laikā spēkā esošā pases režīma un par valstu privātās izvietošanas režīma darbību. Tai būtu jāsniedz arī rekomendācijas saistībā ar iespēju paplašināt pases režīmu, attiecinot to arī uz ES AIFP, kuri tirgo ārpussavienības AIF Savienībā, un ārpussavienības AIFP, kuri pārvalda un/vai tirgo AIF Savienībā. Trīs mēnešos pēc šāda EVTI atzinuma un rekomendāciju saņemšanas un ņemot vērā šajā direktīvā noteiktos kritērijus un mērķus, tostarp mērķus, kas attiecas uz iekšējo tirgu, ieguldītāju aizsardzību un sistēmisku risku efektīvu pārvaldību, Komisijai būtu jāpieņem deleģētais akts, precizējot dienu, kad visās dalībvalstīs sāk piemērot noteikumus par šajā direktīvā paredzētā pases režīma paplašināšanu. (89) G-20 vadītāji augstākā līmeņa sanāksmē Londonā 2009. gada aprīlī vienojās, ka vajadzētu reģistrēt riska ieguldījumu fondus vai to pārvaldniekus un ka vajadzētu prasīt, lai tie pastāvīgi izpaustu atbilstošu informāciju uzraudzītājiem vai regulatoriem. Tiem būtu jāpiemēro uzraudzība, lai nodrošinātu, ka tie īsteno atbilstošu riska pārvaldību. G-20 vadītāji 2010. gada jūnija sanāksmē Toronto atkārtoti apstiprināja savas saistības un apņēmās arī aktivizēt stingru pasākumu īstenošanu, ar kuriem uzlabotu pārredzamību un riska ieguldījumu fondu saskaņotu un nediskriminējošu uzraudzību starptautiskā mērogā. Lai atbalstītu G-20 mērķus, Starptautiskā Vērtspapīru komisiju organizācija 2009. gada jūnijā publicēja riska ieguldījumu fondu uzraudzības augsta līmeņa principus, lai dotu norādījumus starptautiskā mērogā saskaņota regulējuma izstrādei šajā jomā. Eiropadomes sanāksmē 2010. gada 16. septembrī dalībvalstis bija vienisprātis, ka Eiropai savas intereses jāīsteno un vērtības jāpopularizē uzstājīgāk, Savienības ārējo attiecību kontekstā ievērojot kompromisa un savstarpējā izdevīguma principu, un jāveic konkrēti pasākumi, lai, inter alia, Eiropas uzņēmumiem garantētu plašāku piekļuvi tirgum un ar lielākajiem tirdzniecības partneriem veidotu padziļinātu sadarbību regulējuma jomā. Komisija centīsies nodrošināt, lai šīs saistības tāpat īstenotu Savienības starptautiskie partneri. (90) Trīs gadus pēc tā deleģētā akta stāšanās spēkā, ar kuru pasi sāk piemērot visiem AIFP, EVTI būtu jāsniedz atzinums par tajā laikā spēkā esošā pases režīma darbību un par valstu privātās izvietošanas režīmu darbību. Tai būtu arī jāsniedz rekomendācijas par šādu valsts režīmu izbeigšanu. Trīs mēnešos pēc EVTI ieteikuma un rekomendāciju saņemšanas un ņemot vērā šajā direktīvā noteiktos kritērijus un mērķus, tostarp mērķus, kas attiecas uz iekšējo tirgu, ieguldītāju aizsardzību un sistēmisku risku efektīvu pārvaldību, Komisijai būtu jāpieņem deleģētais akts, precizējot dienu, kad visās dalībvalstīs tiek izbeigti šajā direktīvā minētie valsts režīmi. (91) Četrus gadus pēc šīs direktīvas transponēšanas termiņa Komisijai, pamatojoties uz sabiedrisku apspriešanu un ņemot vērā apspriešanos ar kompetentām iestādēm, būtu jāpārskata šīs direktīvas piemērošana un tās darbības joma. Pārskatīšanas gaitā vajadzētu analizēt šīs direktīvas piemērošanā gūto pieredzi, direktīvas ietekmi uz ieguldītājiem, AIF vai AIFP – gan Savienībā, gan trešās valstīs – un to, kādā mērā direktīvas mērķi ir sasniegti, un vajadzības gadījumā ierosināt atbilstošus grozījumus. Pārskatīšanai būtu jāietver vispārējs pētījums par šajā direktīvā paredzēto normu darbību un gūto pieredzi to piemērošanā. Veicot pārskatīšanu, Komisija izpēta EVTI un Savienības kompetento iestāžu funkcijas, nodrošinot visu Savienības tirgos darbojošos AIFP efektīvu uzraudzību atbilstīgi šai direktīvai, tostarp – ievērojot saskaņotību ar Regulu (ES) Nr. 1095/2010 – uzticot EVTI turpmākus uzraudzības pienākumus saistībā ar atļaujas piešķiršanu ārpussavienības AIFP un to uzraudzību. Šajā sakarā Komisijai būtu jānovērtē izmaksas un ieguvumi saistībā ar šādu pienākumu uzticēšanu EVTI. (92) Šīs direktīvas mērķis ir izveidot regulējumu, ar kuru iespējams novērst potenciālos riskus, kas varētu rasties AIFP darbību rezultātā, un nodrošināt kompetento iestāžu efektīvu darbu šo risku uzraudzībā Savienībā. Ir nepieciešams izveidot stingru regulējuma un uzraudzības sistēmu, kurā nav apiets neviens finanšu regulējuma jautājums. Šajā sakarā sniedz atsauci uz jau pastāvošām uzticamības pārbaužu prasībām, ko piemēro profesionāliem ieguldītājiem saskaņā ar atbilstošajiem noteikumiem, kuri attiecas uz šādiem ieguldītājiem. Komisija tiek aicināta pārskatīt atbilstošos tiesību aktus attiecībā uz profesionāliem ieguldītājiem, lai izvērtētu vajadzību noteikt stingrākas prasības attiecībā uz uzticamības pārbaudēm saistībā ar Savienības profesionālajiem ieguldītājiem, kuri pēc pašu iniciatīvas iegulda ārpussavienības finanšu produktos, piemēram, ārpussavienības AIF. (93) Pārskatīšanas nobeigumā Komisijai būtu jāiesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojums, attiecīgā gadījumā tajā iekļaujot grozījumu priekšlikumus, ņemot vērā šīs direktīvas mērķus un iespējamo ietekmi uz ieguldītājiem, AIF vai AIFP gan Savienībā, gan trešās valstīs. (94) Ņemot vērā to, ka šīs direktīvas mērķi – proti, nodrošināt augsta līmeņa aizsardzību ieguldītājiem, izveidojot vienotu sistēmu atļauju piešķiršanai AIFP un to uzraudzībai, – nevar pietiekami labi sasniegt atsevišķās dalībvalstīs, par ko liecina pastāvošā valsts mēroga regulējuma trūkumi un šo dalībnieku nepietiekama pārraudzība, un to, ka tādēļ šo mērķi var labāk sasniegt Savienības līmenī, Savienība var pieņemt pasākumus saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šajā direktīvā paredz vienīgi tos pasākumus, kas vajadzīgi šā mērķa sasniegšanai. (95) Tādēļ būtu attiecīgi jāgroza Direktīvas 2003/41/EK un 2009/65/EK, Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1060/2009 (2009. gada 16. septembris) par kredītreitingu aģentūrām ( 21 ) un Regula (ES) Nr. 1095/2010, tā kā: IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.







I

NODAĻA

VISPĀRĪGI NOTEIKUMI

1. pants

Priekšmets

Ar šo direktīvu paredz noteikumus par atļauju piešķiršanu alternatīvo ieguldījumu fondu pārvaldniekiem (AIFP), kuri Savienībā pārvalda un/vai tirgo alternatīvos ieguldījumu fondus (AIF).

2. pants

Darbības joma

1. Ievērojot šā panta 3. punktu un 3. pantu, šo direktīvu piemēro:

a) ES AIFP, kuri pārvalda vienu vai vairākus AIF neatkarīgi no tā, vai šie AIF ir ES AIF vai ārpussavienības AIF;

b) ārpussavienības AIFP, kuri pārvalda vienu vai vairākus ES AIF; un

c) ārppussavienības AIFP, kuri tirgo vienu vai vairākus AIF Savienībā neatkarīgi no tā, vai šādi AIF ir ES AIF vai ārpussavienības AIF.

2. Piemērojot 1. punktu, nav svarīgi:

a) vai AIF uzskatāmi par atvērtiem vai slēgtiem fondiem;

b) vai AIF izveidots saskaņā ar līgumtiesībām vai trasta tiesībām, saskaņā ar statūtiem vai jebkurā citā juridiskajā formā;

c) kāda ir AIFP juridiskā struktūra.

3. Šī direktīva neattiecas uz šādām struktūrām:

a) kontrolakciju sabiedrībām;

b) arodpensiju iestādēm, uz kurām attiecas Direktīva 2003/41/EK, tostarp – attiecīgos gadījumos – atļauju saņēmušām struktūrām, kuras ir atbildīgas par šādu iestāžu pārvaldīšanu un kuras darbojas to vārdā, kā noteikts minētās direktīvas 2. panta 1. punktā, vai saskaņā ar tās pašas direktīvas 19. panta 1. punktu ieceltiem ieguldījumu pārvaldniekiem, ja tie nepārvalda AIF;

c) pārvalstiskām institūcijām, piemēram, Eiropas Centrālo banku, Eiropas Investīciju banku, Eiropas Investīciju fondu, Eiropas attīstības finanšu iestādēm (DFI) un divpusējām attīstības bankām, Pasaules Banku, Starptautisko Valūtas fondu un citām pārvalstiskām institūcijām un līdzīgām starptautiskām organizācijām, ja šādas institūcijas vai organizācijas pārvalda AIF un ja šie AIF darbojas sabiedrības interesēs;

d) valstu centrālajām bankām;

e) valsts, reģionālajām un vietējām valdībām un struktūrām vai citām iestādēm, kuras pārvalda fondus sociālā nodrošinājuma un pensiju sistēmu veicināšanai;

f) darba ņēmēju līdzdalības shēmām vai darba ņēmēju ietaupījumu shēmām;

g) īpašam nolūkam izveidotām vērtspapirizācijas struktūrām.

4. Dalībvalstis veic nepieciešamos pasākumus, lai nodrošinātu, ka 1. punktā minētie AIFP vienmēr ievēro šo direktīvu.

3. pants

Atbrīvojumi

1. Šo direktīvu nepiemēro AIFP, ja tas pārvalda vienu vai vairākus AIF, kuru vienīgie ieguldītāji ir AIFP vai AIFP mātesuzņēmums vai meitasuzņēmums, vai citi tā mātesuzņēmuma meitasuzņēmumi ar nosacījumu, ka neviens no šiem ieguldītājiem pats nav AIF.

2. Neskarot 46. panta piemērošanu, turpmāk norādītajiem AIFP piemēro vienīgi šā panta 3. un 4. punktu:

a) AIFP, kas tieši vai netieši ar tāda uzņēmuma starpniecību, ar kuru AIFP ir saistīts ar kopēju pārvaldību vai kontroli, vai ar nozīmīgas tiešas vai netiešas līdzdalības starpniecību pārvalda tādu AIF portfeļus, kuru pārvaldītie aktīvi, tostarp jebkuri aktīvi, kas iegūti, izmantojot saistību īpatsvara palielināšanu, kopā nepārsniedz EUR 100 miljonu robežvērtību; vai

b) AIFP, kas tieši vai netieši ar tāda uzņēmuma starpniecību, ar kuru AIFP ir saistīts ar kopēju pārvaldību vai kontroli, vai ar nozīmīgas tiešas vai netiešas līdzdalības starpniecību pārvalda tādu AIF portfeļus, kuru pārvaldītie aktīvi kopā nepārsniedz EUR 500 miljonu robežvērtību, ja AIF portfeļus veido AIF, kuri neizmanto saistību īpatsvara palielināšanu un attiecībā uz kuriem nevar izmantot atpakaļpirkšanas tiesības piecos gados pēc sākotnējā ieguldījuma katrā AIF.

3. Dalībvalstis nodrošina, ka 2. punktā minētajiem AIFP ir pienākums vismaz:

a) reģistrēties izcelsmes dalībvalsts kompetentajās iestādēs;

b) reģistrējoties identificēt sevi un pārvaldīto AIF izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm;

c) reģistrējoties sniegt informāciju izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm par pārvaldītā AIF ieguldījumu stratēģijām;

d) izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm regulāri sniegt informāciju par galvenajiem instrumentiem, ko tie tirgo, un par galvenajiem riska darījumiem un pārvaldītā AIF visnozīmīgāko līdzekļu koncentrāciju, lai efektīvi uzraudzītu sistēmisko risku; un

e) paziņot izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm, kad tie vairs neatbilst 2. punktā minētajiem nosacījumiem.

Šo punktu un 2. punktu piemēro, neskarot dalībvalstu pieņemtos stingrākos noteikumus attiecībā uz 2. punktā minētajiem AIFP.

Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka tad, ja 2. punktā izklāstītie nosacījumi vairs netiek izpildīti, attiecīgais AIFP saskaņā ar šajā direktīvā noteikto kārtību 30 kalendārajās dienās iesniedz atļaujas pieteikumu.

4. Šā panta 2. punktā minētie AIFP nevar izmantot direktīvā paredzētās tiesības, ja vien tie neizmanto izvēles procedūru saskaņā ar šo direktīvu. Ja AIFP izmanto izvēles procedūru, šo direktīvu tiem piemēro pilnībā.

5. Komisija pieņem īstenošanas aktus, nosakot procedūras tiem AIFP, kuri izmanto 4. punktā minēto izvēles procedūru saskaņā ar šo direktīvu. Šos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 59. panta 2. punktā minēto pārbaudes procedūru.

6. Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, pieņem pasākumus, ar kuriem precizē:

a) to, kā aprēķināmas 2. punktā minētās robežvērtības un kā izturēties pret tiem AIFP, kas pārvalda AIF, kuru pārvaldītie aktīvi, tostarp jebkuri aktīvi, kas iegūti, palielinot saistību īpatsvaru, viena kalendārā gada laikā brīžam pārsniedz un/vai brīžam nesasniedz attiecīgo robežvērtību;

b) pienākumu reģistrēties un sniegt informāciju, lai ļautu efektīvi uzraudzīt sistēmisko risku, kā noteikts 3. punktā; un

c) šā panta 3. punktā paredzēto pienākumu informēt kompetentās iestādes.

4. pants

Definīcijas

1. Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:

a) “AIF” ir jebkurš kolektīvu ieguldījumu uzņēmums (tostarp tā ieguldījumu apakšstruktūras): i) kas piesaista kapitālu no vairākiem ieguldītājiem, lai ieguldītu to šo ieguldītāju labā saskaņā ar definētu ieguldījumu politiku; un ii) kam nav nepieciešama atļauja saskaņā ar Direktīvas 2009/65/EK 5. pantu;

b) “AIFP” ir jebkura juridiska persona, kuras pamatnodarbošanās ir pārvaldīt vienu vai vairākus AIF;

c) “filiāle” saistībā ar AIFP ir uzņēmējdarbības vieta, kas ir AIFP daļa, kurai nav juridiskas personas statusa un kura sniedz pakalpojumus, attiecībā uz kuriem AIFP ir saņēmis atļauju; visas uzņēmējdarbības vietas, ko vienā un tajā pašā dalībvalstī izveidojis AIFP, kura juridiskā adrese ir citā dalībvalstī vai trešā valstī, uzskata par vienu filiāli;

d) “diferencētais atalgojums” ir AIF peļņas daļa, ko sniedz AIFP kā kompensāciju par AIF pārvaldību un kura neietver nekādas AIF peļņas daļas, ko AIFP gūst kā ienākumus no jebkādiem saviem ieguldījumiem AIF;

e) “cieša saikne” ir situācija, kad divas vai vairākas fiziskas vai juridiskas personas saista: i) līdzdalība, proti, īpašumtiesības, kas ir vismaz 20 % vai vairāk uzņēmuma balsstiesību vai uzņēmuma kapitāla tiešs vai kontrolēts turējums; ii) kontrole, kas ir attiecības starp mātesuzņēmumu un meitasuzņēmumu, kā minēts Padomes Septītās direktīvas 83/349/EEK (1983. gada 13. jūnijs) par konsolidētajiem pārskatiem ( 22 ) 1. pantā, vai līdzīgas attiecības starp jebkuru fizisku vai juridisku personu un uzņēmumu; šā punkta nolūkā meitasuzņēmuma meitasuzņēmumu arī uzskata par tā mātesuzņēmuma meitasuzņēmumu, kas ir minēto meitasuzņēmumu mātesuzņēmums. Situāciju, kad divas vai vairākas fiziskas vai juridiskas personas ir kontroles attiecībās pastāvīgi saistītas ar vienu un to pašu personu, arī uzskata par “ciešu saikni” starp šādām personām;

f) “kompetentās iestādes” ir dalībvalstu valsts iestādes, kam saskaņā ar normatīvajiem aktiem ir piešķirtas pilnvaras uzraudzīt AIFP;

g) attiecībā uz depozitāriju “kompetentās iestādes” ir: i) ja depozitārijs ir atbilstīgi Direktīvai 2006/48/EK atļauju saņēmusi kredītiestāde – kompetentās iestādes, kā noteikts minētās direktīvas 4. panta 4. punktā; ii) ja depozitārijs ir atbilstīgi Direktīvai 2004/39/EK atļauju saņēmusi ieguldījumu sabiedrība – kompetentās iestādes, kā definēts minētās direktīvas 4. panta 1. punkta 22) apakšpunktā; iii) ja depozitārijs ir šīs direktīvas 21. panta 3. punkta pirmās daļas c) apakšpunktā minētās kategorijas iestāde – tās izcelsmes dalībvalsts iestādes, kas saskaņā ar normatīvajiem aktiem ir pilnvarotas uzraudzīt šādu iestāžu kategorijas; iv) ja depozitārijs ir struktūra, kas minēta šīs direktīvas 21. panta 3. punkta trešajā daļā – valsts iestādes dalībvalstī, kurā šai struktūrai ir juridiskā adrese, un kurām saskaņā ar normatīvajiem aktiem ir piešķirtas pilnvaras uzraudzīt šādu struktūru, vai oficiāla struktūrvienība, kas ir kompetenta reģistrēt vai uzraudzīt šādu struktūru saskaņā ar tai piemērojamajiem profesionālās darbības noteikumiem; v) ja depozitārijs ir iecelts par ārpussavienības AIF depozitāriju saskaņā ar šīs direktīvas 21. panta 5. punkta b) apakšpunktu un ja tas nav šā punkta i) līdz iv) apakšpunkta darbības jomā – tās trešās valsts attiecīgās valsts iestādes, kurā depozitārijam ir juridiskā adrese;

h) “ES AIF kompetentās iestādes” ir dalībvalsts valsts iestādes, kam saskaņā ar normatīvajiem aktiem vai noteikumiem ir piešķirtas pilnvaras uzraudzīt AIF;

i) “kontrole” ir kontrole, kā definēts Direktīvas 83/349/EEK 1. pantā;

j) “kas veic uzņēmējdarbību” nozīmē: i) attiecībā uz AIFP – “kura juridiskā adrese ir”; ii) attiecībā uz AIF – “kurš ir saņēmis atļauju vai ir reģistrēts” vai, ja AIF nav saņēmis atļauju vai nav reģistrēts, “kura juridiskā adrese ir”; iii) attiecībā uz depozitārijiem – “kura juridiskā adrese vai filiāle ir”; iv) attiecībā uz juridiskajiem pārstāvjiem, kas ir juridiskas personas, – “kura juridiskā adrese vai filiāle ir”; v) attiecībā uz juridiskajiem pārstāvjiem, kas ir fiziskas personas, – “kura domicils ir”;

k) “ES AIF” ir: i) jebkurš AIF, kurš ir saņēmis atļauju vai reģistrēts dalībvalstī saskaņā ar tās piemērojamajiem tiesību aktiem; vai ii) jebkurš AIF, kurš nav saņēmis atļauju vai nav reģistrēts dalībvalstī, bet kuram dalībvalstī ir juridiskā adrese un/vai galvenais birojs;

l) “ES AIFP” ir jebkurš AIFP, kura juridiskā adrese ir dalībvalstī;

m) “pakārtotais AIF” ir AIF, kurš: i) iegulda vismaz 85 % savu aktīvu cita AIF (galvenā AIF) ieguldījumu apliecībās vai akcijās; ii) iegulda vismaz 85 % savu aktīvu vairāk nekā vienā galvenajā AIF, ja šādiem galvenajiem AIF ir identiskas ieguldījumu stratēģijas; vai iii) citādā veidā pakļauj riskam vismaz 85 % savu aktīvu saistībā ar šādu galveno AIF;

n) “finanšu instruments” ir instruments, kas norādīts Direktīvas 2004/39/EK I pielikuma C iedaļā;

o) “kontrolakciju sabiedrība” ir sabiedrība, kurai pieder akcijas vienā vai vairākās citās sabiedrībās un kuras komerciālais mērķis ir īstenot uzņēmējdarbības stratēģiju vai stratēģijas, izmantojot savus meitasuzņēmumus, saistītās sabiedrības vai līdzdalību, lai sekmētu to ilgtermiņa vērtības radīšanu, un kura ir sabiedrība, kas vai nu: i) darbojas pati savā labā un kuras akciju tirdzniecība ir atļauta Savienības regulētajā tirgū; vai arī ii) neveic uzņēmējdarbību ar galveno mērķi radīt ienākumus tās ieguldītājiem, pārdodot savu meitasuzņēmumu vai saistīto uzņēmumu aktīvus, kā apliecināts sabiedrības gada pārskatā vai citos oficiālos dokumentos;

p) “AIF izcelsmes dalībvalsts” ir: i) dalībvalsts, kurā AIF ir izsniegta atļauja vai kurā tas reģistrēts saskaņā ar piemērojamiem valsts tiesību aktiem, bet vairāku atļauju vai reģistrāciju gadījumā – dalībvalsts, kurā AIF ir izsniegta atļauja vai kurā tas reģistrēts pirmo reizi; vai ii) ja AIF nav saņēmis atļauju vai tas nav reģistrēts dalībvalstī, tad tā ir dalībvalsts, kurā AIF ir juridiskā adrese un/vai galvenais birojs;

q) “AIFP izcelsmes dalībvalsts” ir dalībvalsts, kurā ir AIFP juridiskā adrese; saistībā ar ārpussavienības AIFP visas atsauces uz “AIFP izcelsmes dalībvalsti” šajā direktīvā uzskata par atsaucēm uz “atsauces dalībvalsti”, kā noteikts VII nodaļā;

r) “AIFP uzņēmēja dalībvalsts” ir kāda no turpmāk norādītajām: i) dalībvalsts, kura nav izcelsmes dalībvalsts un kurā ES AIFP pārvalda ES AIF; ii) dalībvalsts, kura nav izcelsmes dalībvalsts un kurā ES AIFP tirgo ES AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas; iii) dalībvalsts, kura nav izcelsmes dalībvalsts un kurā ES AIFP tirgo ārpussavienības AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas; iv) dalībvalsts, kura nav atsauces dalībvalsts un kurā ārpussavienības AIFP pārvalda ES AIF; v) dalībvalsts, kura nav atsauces dalībvalsts un kurā ārpussavienības AIFP tirgo ES AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas; vai vi) dalībvalsts, kura nav atsauces dalībvalsts un kurā ārpussavienības AIFP tirgo ārpussavienības AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas;

s) “sākotnējais kapitāls” ir līdzekļi, kas minēti Direktīvas 2006/48/EK 57. panta pirmās daļas a) un b) punktā;

t) “emitents” ir emitents Direktīvas 2004/109/EK 2. panta 1. punkta d) apakšpunkta nozīmē, ja šā emitenta juridiskā adrese ir Savienībā un ja tā akcijas ir atļauts tirgot regulētā tirgū Direktīvas 2004/39/EK 4. panta 1. punkta 14) apakšpunkta nozīmē;

u) “likumīgais pārstāvis” ir fiziska persona, kuras pastāvīgā dzīvesvieta ir Savienībā, vai juridiska persona, kuras juridiskā adrese ir Savienībā, kuru ārpussavienības AIFP nepārprotami izraudzījies un kura rīkojas šādu ārpussavienības AIFP vārdā attiecībās ar iestādēm, klientiem, struktūrām un ārpussavienības AIFP darījumu partneriem Savienībā saistībā ar šāda ārpussavienības AIFP pienākumiem saskaņā ar šo direktīvu;

v) “saistību īpatsvara palielināšana” ir jebkura metode, ar ko AIFP palielina tā pārvaldītā AIF risku, aizņemoties naudu vai vērtspapīrus, palielinot to saistību īpatsvaru, kuras izriet no atvasināto finanšu instrumentu pozīcijām, vai jebkādā citā veidā;

w) “AIF pārvaldīšana” nozīmē to, ka attiecībā uz vienu vai vairākiem AIF tiek īstenotas vismaz I pielikuma 1. punkta a) vai b) apakšpunktā minētās ieguldījumu pārvaldības funkcijas;

x) “tirdzniecība” ir jebkura tieša vai netieša pēc AIFP iniciatīvas vai AIFP vārdā veikta tā pārvaldītā AIF ieguldījumu apliecību vai akciju piedāvāšana vai izvietošana ieguldītājiem, kuri atrodas Savienībā vai kam Savienībā ir juridiskā adrese;

y) “galvenais AIF” ir ikviens AIF, kurā līdzekļus iegulda vai kuru ietekmē cits AIF saskaņā ar m) apakšpunktu;

z) “atsauces dalībvalsts” ir saskaņā ar 37. panta 4. punktu noteiktā dalībvalsts;

aa) “ārpussavienības AIF” ir AIF, kas nav ES AIF;

ab) “ārpussavienības AIFP” ir AIFP, kas nav ES AIFP;

ac) “biržas sarakstā neiekļauta sabiedrība” ir sabiedrība, kuras juridiskā adrese ir Savienībā un kuras akciju/kapitāla daļu tirdzniecība nav atļauta regulētā tirgū Direktīvas 2004/39/EK 4. panta 1. punkta 14) apakšpunkta nozīmē;

ad) “pašu kapitāls” ir pašu kapitāls, kā minēts Direktīvas 2006/48/EK 56. līdz 67. pantā;

ae) “mātesuzņēmums” ir mātesuzņēmums Direktīvas 83/349/EEK 1. un 2. panta nozīmē;

af) “galvenais brokeris” ir kredītiestāde, regulēta ieguldījumu sabiedrība vai jebkāda cita struktūra, uz kuru attiecas pastāvīgas uzraudzības prasības un kura sniedz vienu vai vairākus pakalpojumus profesionāliem ieguldītājiem, lai tie kā darījumu partneri finansētu vai izpildītu galvenokārt darījumus ar finanšu instrumentiem, un kura drīkst arī sniegt citus pakalpojumus, tādus kā mijieskaits un norēķini, glabāšanas pakalpojumi, vērtspapīru aizdevumi, tehnoloģiju pielāgošana un darbības atbalsta iespējas;

ag) “profesionāls ieguldītājs” ir ieguldītājs, kuru uzskata par profesionālu klientu vai pret kuru pēc pieprasījuma var izturēties kā pret profesionālu klientu Direktīvas 2004/39/EK II pielikuma nozīmē;

ah) “būtiska līdzdalība” ir tāda tieša vai netieša līdzdalība AIFP, kas ir 10 % vai vairāk no kapitāla vai balsstiesībām saskaņā ar Direktīvas 2004/109/EK 9. un 10. pantu, ņemot vērā minētās direktīvas 12. panta 4. un 5. punktā paredzētos nosacījumus par līdzdalības summēšanu, vai tāda līdzdalība, kas ļauj ievērojami ietekmēt tā AIFP pārvaldību, kurā ir minētā līdzdalība;

ai) “darbinieku pārstāvji” ir darbinieku pārstāvji, kā noteikts Direktīvas 2002/14/EK 2. panta e) punktā;

aj) “privāts ieguldītājs” ir ieguldītājs, kas nav profesionāls ieguldītājs;

ak) “meitasuzņēmums” ir meitasuzņēmums, kā definēts Direktīvas 83/349/EEK 1. un 2. pantā;

al) “uzraudzības iestādes” attiecībā uz ārpussavienības AIF ir trešās valsts iestādes, kas saskaņā ar normatīvajiem aktiem ir pilnvarotas uzraudzīt AIF;

am) “uzraudzības iestādes” attiecībā uz ārpussavienības AIFP ir trešās valsts iestādes, kuras saskaņā ar normatīvajiem aktiem ir pilnvarotas uzraudzīt AIFP;

an) “īpašam nolūkam izveidotas vērtspapirizācijas struktūras” ir struktūras, kuru vienīgais mērķis ir veikt vērtspapirizāciju nozīmē, kas paredzēta 1. panta 2. punktā Eiropas Centrālās bankas Regulā (EK) Nr. 24/2009 (2008. gada 19. decembris) par vērtspapīrošanas darījumos iesaistīto finanšu instrumentsabiedrību aktīvu un pasīvu statistiku ( 23 ), un citas darbības, kas piemērotas minētā mērķa sasniegšanai;

ao) “PVKIU” ir pārvedamu vērtspapīru kolektīvo ieguldījumu uzņēmums, kas saņēmis atļauju saskaņā ar Direktīvas 2009/65/EK 5. pantu.

2. Šā panta 1. punkta ad) apakšpunkta nolūkā mutatis mutandis piemēro 13. līdz 16. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2006/49/EK (2006. gada 14. jūnijs) par ieguldījumu sabiedrību un kredītiestāžu kapitāla pietiekamību ( 24 ).

3. Komisija, izmantojot deleģētos aktus saskaņā ar 56. pantu un ievērojot 57. un 58. panta nosacījumus, pieņem pasākumus, nosakot:

a) šā panta 1. punkta v) apakšpunktā definētās saistību īpatsvara palielināšanas metodes, tostarp jebkādas finanšu un/vai juridiskas struktūras, kurās iesaistītas attiecīgā AIF kontrolētas trešās personas; un

b) to, kā aprēķina saistību īpatsvara palielināšanu.

4. Eiropas Uzraudzības iestāde (Eiropas Vērtspapīru un tirgus iestāde) (EVTI) izstrādā regulatīvu tehnisko standartu projektus, lai – ja tas vajadzīgs šīs direktīvas piemērošanai – noteiktu AIFP veidus un nodrošinātu vienādus nosacījumus šīs direktīvas piemērošanai.

Komisijai tiek deleģētas pilnvaras saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 10. līdz 14. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus.

5. pants

AIFP noteikšana

1. Dalībvalstis nodrošina, ka katram AIF, kuru pārvalda atbilstīgi šai direktīvai, ir atsevišķs AIFP, kas ir atbildīgs par to, lai būtu nodrošināta atbilstība šai direktīvai. AIFP ir vai nu:

a) ārējs pārvaldnieks, kas ir AIF vai tā vārdā iecelta juridiska persona un kas šīs iecelšanas dēļ ir atbildīga par AIF pārvaldi (ārējais AIFP); vai arī

b) pats AIF, kuru tad attiecīgi pilnvaro kā AIFP, ja juridiskā statusa dēļ AIF drīkst pārvaldīt iekšēji un ja AIF pārvaldes struktūra izvēlas neiecelt ārēju AIFP.

2. Ja ārējais AIFP nespēj nodrošināt atbilstību šīs direktīvas prasībām, par ko ir atbildīgs AIF vai cita struktūra, kas darbojas AIF vārdā, tas nekavējoties informē savas izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes un attiecīgā gadījumā šā ES AIF kompetentās iestādes. AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes prasa, lai AIFP veic visus nepieciešamos pasākumus situācijas labošanai.

3. Ja, neskatoties uz 2. punktā minētajiem pasākumiem, prasības joprojām netiek izpildītas un tiktāl, ciktāl tas attiecas uz ES AIFP vai ES AIF, AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes prasa, lai AIFP pārstāj darboties kā šā AIF AIFP. Šādā gadījumā AIF Savienībā vairs netirgo. Ja tas attiecas uz ārpussavienības AIFP, kas pārvalda ārpussavienības AIF, attiecīgo AIF Savienībā vairs netirgo. AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes nekavējoties informē AIFP uzņēmējas dalībvalsts kompetentās iestādes.







II

NODAĻA

ATĻAUJAS PIEŠĶIRŠANA AIFP

6. pants

Nosacījumi AIFP darbības sākšanai

1. Dalībvalstis nodrošina, lai neviens AIFP nepārvaldītu AIF, izņemot gadījumus, kad tas ir saņēmis atļauju saskaņā ar šo direktīvu.

AIFP, kam piešķirta atļauja saskaņā ar šo direktīvu, izpilda šajā direktīvā paredzētos atļaujas saņemšanas nosacījumus.

2. Dalībvalstis prasa, lai ikviens ārējais AIFP veiktu tikai šīs direktīvas I pielikumā noteiktās darbības un PVKIU papildu pārvaldību saskaņā ar atļauju atbilstīgi Direktīvai 2009/65/EK.

3. Dalībvalstis prasa, lai iekšēji pārvaldīts AIF veic tikai attiecīgā AIF iekšējo pārvaldību saskaņā ar I pielikumu.

4. Atkāpjoties no 2. punkta, dalībvalstis var atļaut ārējam AIFP sniegt šādus pakalpojumus:

a) ieguldījumu portfeļu, tostarp pensiju fondu un papildpensijas kapitāla uzkrāšanas institūciju portfeļu, pārvaldīšanu atbilstīgi Direktīvas 2003/41/EK 19. panta 1. punktam saskaņā ar ieguldītāju – katra atsevišķā klienta – sniegtu diskrecionāru pilnvarojumu;

b) kā blakuspakalpojumus: i) ieguldījumu konsultācijas; ii) kolektīvo ieguldījumu uzņēmumu ieguldījumu apliecību turēšanu un administratīvo pārvaldību; iii) rīkojumu pieņemšanu un nodošanu izpildei saistībā ar finanšu instrumentiem.

5. Saskaņā ar šo direktīvu AIFP neatļauj sniegt:

a) tikai 4. punktā minētos pakalpojumus;

b) šā panta 4. punkta b) apakšpunktā minētos blakuspakalpojumus, ja netiek saņemta atļauja sniegt arī 4. punkta a) apakšpunktā minētos pakalpojumus;

c) veikt tikai I pielikuma 2. punktā minētās darbības; vai

d) sniegt I pielikuma 1. punkta a) apakšpunktā minētos pakalpojumus, nesniedzot arī I pielikuma 1. punkta b) apakšpunktā noteiktos pakalpojumus, un otrādi.

6. Attiecībā uz šā panta 4. punktā minētajiem pakalpojumiem, kurus sniedz AIFP, piemēro Direktīvas 2004/39/EK 2. panta 2. punktu un 12., 13. un 19. pantu.

7. Dalībvalstis prasa, lai AIFP sniedz savas izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm vajadzīgo informāciju, lai pastāvīgi pārraudzītu šajā direktīvā minēto nosacījumu izpildi.

8. Ieguldījumu sabiedrībām, kas saņēmušas atļauju saskaņā ar Direktīvu 2004/39/EK, un kredītiestādēm, kas saņēmušas atļauju saskaņā ar Direktīvu 2006/48/EK, nav jāsaņem atļauja saskaņā ar šo direktīvu, lai sniegtu ieguldījumu pakalpojumus, piemēram, individuālo portfeļu pārvaldību attiecībā uz AIF. Tomēr ieguldījumu sabiedrības tieši vai netieši piedāvā vai izvieto AIF ieguldījumu apliecības vai akcijas ieguldītājiem Savienībā vienīgi tiktāl, ciktāl to ieguldījumu apliecības vai akcijas drīkst tirgot saskaņā ar šo direktīvu.

7. pants

Atļaujas pieteikuma iesniegšana

1. Dalībvalstis prasa, lai AIFP iesniedz atļaujas pieteikumu savas izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm.

2. Dalībvalstis prasa, lai AIFP, kas iesniedz atļaujas pieteikumu, sniedz savas izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm šādu informāciju:

a) informāciju par personām, kuras faktiski veic AIFP uzņēmējdarbību;

b) informāciju par AIFP tiešu vai netiešu akcionāru vai dalībnieku identitāti, fiziskām un juridiskām personām, kurām ir būtiska līdzdalība, un par šādas līdzdalības apjomu;

c) darbības programmu, kurā noteikta AIFP organizatoriskā struktūra, tostarp informāciju par to, kā AIFP plāno pildīt savas saistības saskaņā ar II, III, IV nodaļu un attiecīgos gadījumos saskaņā ar V, VI, VII un VIII nodaļu;

d) informāciju par atalgojuma politikas pamatnostādnēm un praksi saskaņā ar 13. pantu;

e) informāciju par pasākumiem, kas paredzēti, lai funkcijas deleģētu trešām personām un nodotu šo deleģējumu tālāk, kā minēts 20. pantā.

3. Dalībvalstis prasa, lai AIFP, kas iesniedz atļaujas pieteikumu, sniedz savas izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm šādu papildu informāciju par AIF, kuru tas plāno pārvaldīt:

a) informāciju par ieguldījumu stratēģijām, tostarp bāzes fondu veidu, ja AIF ir fondu fonds, un AIFP politiku attiecībā uz saistību īpatsvara palielināšanas izmantošanu, kā arī riska profilu un citām to AIF raksturīgajām īpašībām, kurus AIFP pārvalda vai plāno pārvaldīt, tostarp informāciju par dalībvalstīm vai trešām valstīm, kurās šādi AIF veic uzņēmējdarbību vai kurās tiem paredzēts veikt uzņēmējdarbību;

b) ja AIF ir pakārtotais AIF – informāciju par to, vai ir izveidots galvenais AIF;

c) katra AIF, ko AIFP plāno pārvaldīt, nolikumu vai dibināšanas dokumentus;

d) informāciju par pasākumiem, kas veikti, lai katram AIF, kuru AIFP plāno pārvaldīt, ieceltu depozitāriju saskaņā ar 21. pantu;

e) visu 23. panta 1. punktā minēto papildu informāciju par katru AIF, ko AIFP pārvalda vai plāno pārvaldīt.

4. Ja pārvaldības sabiedrība ir saņēmusi atļauju saskaņā ar Direktīvu 2009/65/EK (“PVKIU pārvaldības sabiedrība”) un saskaņā ar šo direktīvu iesniedz pieteikumu, lai saņemtu atļauju kā AIFP, kompetentās iestādes neprasa, lai PVKIU pārvaldības sabiedrība iesniegtu informāciju vai dokumentus, kurus tā ir jau iesniegusi, iesniedzot pieteikumu par atļaujas piešķiršanu saskaņā ar Direktīvu 2009/65/EK, ar noteikumu, ka šāda informācija un dokumenti joprojām ir derīgi.

5. Kompetentās iestādes reizi ceturksnī informē EVTI par atļaujām, kas piešķirtas vai anulētas saskaņā ar šo nodaļu.

EVTI uztur centralizētu publisku reģistru, kurā norāda ikvienu AIFP, kam piešķirta atļauja saskaņā ar šo direktīvu, to AIF sarakstu, kurus šāds AIFP pārvalda un/vai tirgo Savienībā, un katra šāda AIFP kompetento iestādi. Reģistrs ir pieejams elektroniski.

6. Lai nodrošinātu šā panta konsekventu saskaņošanu, EVTI var izstrādāt regulatīvu tehnisko standartu projektus, precizējot, kāda informācija sniedzama kompetentajām iestādēm, iesniedzot pieteikumu par atļaujas piešķiršanu AIFP, tostarp darbības programmu.

Komisijai tiek deleģētas pilnvaras saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 10. līdz 14. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus.

7. Lai nodrošinātu vienādus šā panta piemērošanas nosacījumus, EVTI var izstrādāt īstenošanas tehnisko standartu projektus, lai ieviestu standarta veidlapas, veidnes un procedūras informācijas nodošanai, kā noteikts 6. punkta pirmajā daļā.

Komisija ir pilnvarota saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 15. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos īstenošanas tehniskos standartus.

8. pants

Atļaujas piešķiršanas nosacījumi

1. AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes piešķir atļauju vienīgi tad, ja:

a) tās ir pārliecinājušās, ka AIFP spēs izpildīt šīs direktīvas nosacījumus;

b) AIFP rīcībā ir pietiekams sākotnējais kapitāls un pašu kapitāls saskaņā ar 9. pantu;

c) personām, kuras faktiski vada AIFP darbību, ir pietiekami laba reputācija un pietiekama pieredze arī attiecībā uz AIFP pārvaldītā AIF ieguldījumu stratēģijām, šo personu vārdi un visu viņu amata pārņēmēju vārdi ir nekavējoties paziņoti AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentajām iestādēm un lēmumus par AIFP uzņēmējdarbības veikšanu pieņem vismaz divas personas, kuras atbilst šiem nosacījumiem;

d) AIFP akcionāri vai dalībnieki, kuriem ir būtiska līdzdalība, ir piemēroti, ņemot vērā vajadzību nodrošināt AIFP pareizu un saprātīgu pārvaldību; un

e) AIFP galvenais birojs un juridiskā adrese ir vienā un tajā pašā dalībvalstī.

Atļauja ir derīga visās dalībvalstīs.

2. Pirms atļaujas piešķiršanas šādiem turpmāk norādītajiem AIFP iepriekš apspriežas ar pārējo iesaistīto dalībvalstu attiecīgajām kompetentajām iestādēm:

a) citā dalībvalstī atļauju saņēmuša cita AIFP, PVKIU pārvaldības sabiedrības, ieguldījumu sabiedrības, kredītiestādes vai apdrošināšanas sabiedrības meitasuzņēmums;

b) citā dalībvalstī atļauju saņēmuša cita AIFP mātesuzņēmuma, PVKIU pārvaldības sabiedrības, ieguldījumu sabiedrības, kredītiestādes vai apdrošināšanas sabiedrības meitasuzņēmums; un

c) sabiedrība, ko kontrolē tās pašas fiziskās vai juridiskās personas, kuras kontrolē citā dalībvalstī atļauju saņēmušu citu AIFP, PVKIU pārvaldības sabiedrību, ieguldījumu sabiedrību, kredītiestādi vai apdrošināšanas sabiedrību.

3. AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes atsakās piešķirt atļauju, ja to uzraudzības funkciju efektīvu īstenošanu traucē kāds no šādiem faktoriem:

a) cieša saikne starp AIFP un citām fiziskām vai juridiskām personām;

b) trešās valsts normatīvie un administratīvie akti, kas reglamentē fiziskas vai juridiskas personas, ar kurām AIFP ir cieša saikne;

c) grūtības šo normatīvo un administratīvo aktu piemērošanā.

4. AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes var ierobežot atļaujas darbības jomu, jo īpaši attiecībā uz to AIF ieguldījumu stratēģijām, kurus AIFP ir atļauts pārvaldīt.

5. AIFP izcelsmes dalībvalsts kompetentās iestādes trīs mēnešos pēc pilnīga pieteikuma iesniegšanas rakstiski informē pieteikuma iesniedzēju par to, vai atļauja ir piešķirta. Kompetentās iestādes var pagarināt šo termiņu vēl par trim papildu mēnešiem, attiecīgi par to paziņojot AIFP, ja tās uzskata, ka tas nepieciešams ar konkrēto gadījumu saistītu īpašu apstākļu dēļ.

Saskaņā ar šo punktu pieteikumu uzskata par pilnīgu, ja AIFP ir iesniedzis vismaz informāciju, kas minēta 7. panta 2. punkta a) līdz d) apakšpunktā un 7. panta 3. punkta a) un b) apakšpunktā.

AIFP drīkst sākt pārvaldīt AIF savā izcelsmes dalībvalstī, izmantojot ieguldījumu stratēģijas, kuras saskaņā ar 7. panta 3. punkta a) apakšpunktu izklāstītas pieteikumā, tiklīdz ir piešķirta atļauja, bet ne ātrāk kā vienu mēnesi pēc tam, kad ir iesniegta trūkstošā informācija, kas minēta 7. panta 2. punkta e) apakšpunktā un 7. panta 3. punkta c), d) un e) apakšpunktā.

6. Lai nodrošinātu šā panta konsekventu saskaņošanu, EVTI var izstrādāt regulatīvu tehnisko standartu projektus, lai precizētu:

a) prasības, kas piemērojamas AIFP saskaņā ar 3. punktu;

b) prasības, kas piemērojamas akcionāriem un dalībniekiem, kuriem ir būtiska līdzdalība, kā noteikts 1. punkta d) apakšpunktā;

c) šķēršļus, kas var kavēt kompetento iestāžu uzraudzības funkciju efektīvu īstenošanu.

Komisijai tiek deleģētas pilnvaras saskaņā ar Regulas (ES) Nr. 1095/2010 10. līdz 14. pantu pieņemt šā punkta pirmajā daļā minētos regulatīvos tehniskos standartus.

9. pants

Sākotnējais kapitāls un pašu kapitāls

1. Dalībvalstis nosaka, ka tāda AIFP, kas ir iekšēji pārvaldīts AIF, sākotnējais kapitāls ir vismaz EUR 300 000.