02012XC1219(01) — LV — 28.01.2021 — 002.001

Šis dokuments ir tikai informatīvs, un tam nav juridiska spēka. Eiropas Savienības iestādes neatbild par tā saturu. Attiecīgo tiesību aktu un to preambulu autentiskās versijas ir publicētas Eiropas Savienības “Oficiālajā Vēstnesī” un ir pieejamas datubāzē “Eur-Lex”. Šie oficiāli spēkā esošie dokumenti ir tieši pieejami, noklikšķinot uz šajā dokumentā iegultajām saitēm

►B Komisijas Paziņojums dalībvalstīm par Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. un 108. panta piemērošanu īstermiņa eksporta kredīta apdrošināšanai (Dokuments attiecas uz EEZ) (OV C 392, 19.12.2012., 1. lpp)

Grozīta ar:









▼B

Komisijas Paziņojums dalībvalstīm par Līguma par Eiropas Savienības darbību 107. un 108. panta piemērošanu īstermiņa eksporta kredīta apdrošināšanai

(Dokuments attiecas uz EEZ)

2012/C 392/01

1. IEVADS

1. Eksporta subsīdijas var negatīvi ietekmēt tirgus konkurenci starp potenciāli konkurējošiem preču un pakalpojumu piegādātājiem. Tāpēc Komisija, ievērojot savu Līgumā noteikto konkurences aizstāves lomu, vienmēr ir stingri nosodījusi eksporta atbalstu Savienības iekšējai tirdzniecībai un eksportam ārpus Savienības. Lai novērstu, ka dalībvalstu atbalsts eksporta kredīta apdrošināšanai kropļo konkurenci, nepieciešams precizēt šā atbalsta novērtējumu saskaņā ar Savienības valsts atbalsta noteikumiem.

2. Komisija ir izmantojusi savas pilnvaras regulēt valsts atbalstu īstermiņa eksporta kredīta apdrošināšanas jomā, pievēršoties reāliem un potenciāliem konkurences kropļojumiem iekšējā tirgū ne tikai attiecībā uz eksportētājiem dažādās dalībvalstīs (saistībā ar tirdzniecību Savienībā un ārpus tās), bet arī attiecībā uz eksporta kredīta apdrošinātājiem, kas darbojas Savienībā. Komisija 1997. gadā noteica valsts iejaukšanās principus, izdodot Paziņojumu dalībvalstīm, atbilstīgi EK Līguma 93. panta 1. punktam, par Līguma 92. un 93. panta piemērošanu īstermiņa eksporta kredītapdrošināšanai ( 1 ) (“1997. gada paziņojums”). Bija paredzēts, ka 1997. gada paziņojumu piemēros piecus gadus, sākot no 1998. gada 1. janvāra. Vēlāk paziņojumu grozīja un tā piemērošanas periodu pagarināja 2001. ( 2 ), 2004. ( 3 ), 2005. ( 4 ) un 2010. ( 5 ) gadā. Tagad to piemēro līdz 2012. gada 31. decembrim.

3. Pieredze, kas gūta, piemērojot 1997. gada paziņojumu, īpaši finanšu krīzes laikā no 2009. līdz 2011. gadam, norāda uz to, ka būtu jāpārskata politika, ko Komisija piemēro šajā jomā.

4. Šajā paziņojumā izklāstītie noteikumi palīdzēs nodrošināt, ka valsts atbalsts nekropļo konkurenci starp privātiem un valsts vai valsts atbalstītiem eksporta kredīta apdrošinātājiem, un radīt vienlīdzīgus nosacījumus eksportētājiem.

5. Tā nolūks ir sniegt dalībvalstīm sīkākas norādes par principiem, ko Komisija plāno izmantot, interpretējot Līguma 107. un 108. pantu un piemērojot šos pantus īstermiņa eksporta kredīta apdrošināšanai. Tam būtu jāpadara Komisijas politika šajā jomā pēc iespējas pārredzamāka, un būtu jānodrošina paredzamība un vienlīdzīga attieksme. Tādēļ tajā ir paredzēti vairāki nosacījumi, kas jāievēro, ja valsts apdrošinātājs vēlas darboties īstermiņa kredīta apdrošināšanas nododamo risku tirgū.

▼M10

6. Ņemot vērā nepieciešamību nodrošināt nepārtrauktību un juridisko noteiktību valsts atbalsta piemērošanai īstermiņa eksporta kredīta apdrošināšanas jomā, tiek uzskatīts, ka ir lietderīgi spēkā esošo paziņojumu piemērot līdz 2021. gada 31. decembrim. Tādējādi tā darbības termiņš tiks saskaņots ar vairākuma to valsts atbalsta pamatnostādņu darbības termiņiem, kuras ir pieņemtas saskaņā ar valsts atbalsta modernizācijas programmu.

▼B

7. 2. iedaļā ir norādīta šā paziņojuma darbības joma un sniegtas izmantotās definīcijas. 3. iedaļa attiecas uz Līguma 107. panta 1. punkta piemērojamību un vispārējo valsts atbalsta aizliegumu attiecībā uz eksporta kredīta nododamo risku apdrošināšanu. Visbeidzot, 4. iedaļā ir paredzēti daži izņēmumi attiecībā uz nododamo risku definīciju un noteikti valsts iejaukšanās nosacījumi attiecībā uz pagaidu nenododamo risku apdrošināšanu.

2. PAZIŅOJUMA DARBĪBAS JOMA UN DEFINĪCIJAS

2.1. Darbības joma

8. Komisija piemēros šajā paziņojumā noteiktos principus tikai eksporta kredīta apdrošināšanai ar riska periodu, kas nepārsniedz divus gadus. Visi citi eksporta finansēšanas instrumenti neietilpst šā paziņojuma darbības jomā.

2.2. Definīcijas

9. Šajā paziņojumā piemēro šādas definīcijas:

“kopapdrošināšana” ir katra apdrošinātā zaudējuma procentuālais apjoms, ko apdrošinātājs neatlīdzina un kas ir jāsedz citam apdrošinātājam;

“kredīta periods” ir laiks, kas atvēlēts pircējam, lai samaksātu par piegādātajām precēm un pakalpojumiem saskaņā ar eksporta kredīta darījumu;

“komercriski” ir riski, kas jo īpaši ietver:

— līguma patvaļīgu laušanu no pircēja puses, tas ir, privāta pircēja patvaļīgi pieņemtu lēmumu pārtraukt vai izbeigt līgumu bez leģitīma iemesla, — privāta pircēja patvaļīgu atteikumu pieņemt preces, uz kurām attiecas līgums, bez leģitīma iemesla, — privāta pircēja vai tā galvotāja maksātnespēju, — saistību ilgstošu nepildīšanu, tas ir, risku, ka privāts pircējs un galvotājs nesamaksā parādu, kas izriet no līguma;

“eksporta kredīta apdrošināšana” ir apdrošināšanas produkts, ar ko apdrošinātājs eksporta darījumā nodrošina apdrošināšanu pret komercrisku un politisko risku saistībā ar maksājuma saistībām;

“ražošanas periods” ir laiks no pasūtījuma veikšanas dienas līdz preču vai pakalpojumu piegādes dienai;

“nododamie riski” ir komercriski un politiskie riski, kuriem maksimālais riska periods nepārsniedz divus gadus un kuri ir attiecināmi uz valsts un privātiem pircējiem valstīs, kas norādītas pielikumā; visi pārējie riski šajā paziņojumā uzskatāmi par nenododamiem;

“politiskie riski” ir riski, kas jo īpaši ietver:

— risku, ka valsts pircējs vai valsts neļauj pabeigt darījumu vai nesamaksā noteiktajā termiņā, — risku, ko individuāls pircējs nevar ietekmēt vai kas ir ārpus šā pircēja atbildības jomas, — risku, ka valsts nenodod apdrošinātās personas valstij naudas summas, ko samaksājuši pircēji, kuru domicils ir minētajā valstī, — risku, ka ārpus apdrošinātāja valsts notiek force majeure gadījums, kas varētu ietvert karam līdzīgus notikumus, ciktāl pret to ietekmi nav sniegta citāda veida apdrošināšana;

“privāts kredīta apdrošinātājs” ir uzņēmums vai organizācija, kas nav valsts apdrošinātājs un kas nodrošina eksporta kredīta apdrošināšanu;

“kvotu daļa” ir pārapdrošināšana, kad apdrošinātājam jānodod un pārapdrošinātājam jāpieņem katra riska noteikta procentuālā daļa noteiktā uzņēmējdarbības kategorijā saskaņā ar apdrošinātāja izsniegtu polisi;

“pārapdrošināšana” ir apdrošināšana, ko apdrošinātājs iegādājas no cita apdrošinātāja, lai pārvaldītu risku, samazinot savu risku;

“riska periods” ir ražošanas perioda un kredīta perioda summa;

“viena riska apdrošināšanas segums” ir apdrošināšanas segums visiem pārdošanas darījumiem ar vienu pircēju vai vienam līgumam ar vienu pircēju;

“valsts apdrošinātājs” ir uzņēmums vai cita organizācija, kas sniedz eksporta kredīta apdrošināšanu ar dalībvalsts atbalstu vai tās vārdā, vai dalībvalsts, kas sniedz eksporta kredīta apdrošināšanu;

“papildapdrošināšana” ir cita apdrošinātāja nodrošināts apdrošināšanas segums virs noteiktā kredītlimita;

“vispārēja apdrošināšanas polise” ir kredīta apdrošināšanas polise, kas nav viena riska apdrošināšanas segums; tas ir, kredīta apdrošināšanas polise, kas sedz visu vai lielāko daļu apdrošinātās personas pārdošanas ar kredītu, kā arī saņemamos maksājumus, kas izriet no pārdošanas vairākiem pircējiem.

3. LĪGUMA 107. PANTA 1. PUNKTA PIEMĒROJAMĪBA

3.1. Vispārīgie principi

10. Līguma 107. panta 1. punktā ir noteikts, ka “ar iekšējo tirgu nav saderīgs nekāds atbalsts, ko piešķir dalībvalstis vai ko jebkādā citā veidā piešķir no valsts līdzekļiem un kas rada vai draud radīt konkurences izkropļojumus, dodot priekšroku konkrētiem uzņēmumiem vai konkrētu preču ražošanai, ciktāl tāds atbalsts iespaido tirdzniecību starp dalībvalstīm”.

11. Ja eksporta kredīta apdrošināšanu sniedz valsts apdrošinātāji, ir iesaistīti valsts līdzekļi. Valsts iesaiste var radīt selektīvas priekšrocības apdrošinātājiem un/vai eksportētājiem un tādējādi var radīt vai draudēt radīt konkurences izkropļojumus un ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm. Lai sniegtu norādes par to, kā šādi pasākumi tiks vērtēti saskaņā ar valsts atbalsta noteikumiem, ir izstrādāti sekojošie principi.

3.2. Atbalsts apdrošinātājiem

12. Ja valsts apdrošinātāji bauda zināmas priekšrocības salīdzinājumā ar privātiem kredīta apdrošinātājiem, var būt iesaistīts valsts atbalsts. Šīs priekšrocības var izpausties dažādos veidos un ietvert, piemēram:

a) valsts galvojumus par aizņēmumiem un zaudējumiem;

b) atbrīvojumu no prasības veidot attiecīgas rezerves un no citām prasībām, ņemot vērā, ka Padomes 1973. gada 24. jūlija Pirmā Direktīva 73/239/EEK par normatīvo un administratīvo aktu koordināciju attiecībā uz uzņēmējdarbības sākšanu un veikšanu tiešās apdrošināšanas nozarē, kas nav dzīvības apdrošināšana ( 6 ), neattiecas uz eksporta kredīta apdrošināšanas operācijām, kas veiktas valsts vārdā vai ar tās galvojumu;

c) parasti maksājamo nodokļu samazinājumu vai atbrīvojumus no tiem (piemēram, uzņēmuma nodokļi un nodokļi, ko uzliek apdrošināšanas polisēm);

d) valsts atbalsta vai kapitāla piešķiršanu un citus finansējuma veidus, kas neatbilst tirgus ekonomikas ieguldītāja principam;

e) tādus valsts pakalpojumus kā piekļuve valsts infrastruktūrai, iekārtām vai priviliģētai informācijai un to izmantošana ar noteikumiem, kas neatspoguļo šo pakalpojumu tirgus vērtību;

f) tiešu valsts nodrošinātu pārapdrošināšanu vai tiešu valsts pārapdrošināšanas garantiju ar noteikumiem, kas ir izdevīgāki nekā tie, kas pieejami privātajā pārapdrošināšanas tirgū, izraisot pārliecīgi zemu pārapdrošināšanas seguma cenu vai mākslīgu tāda piedāvājuma radīšanu, kas nav raksturīgs privātajam tirgum.

3.3. Aizliegums piešķirt valsts atbalstu eksporta kredītam

13. Valsts apdrošinātāju priekšrocības, kas uzskaitītas 12. punktā, attiecībā uz nododamiem riskiem ietekmē Savienības iekšējo tirdzniecību kredīta apdrošināšanas pakalpojumu jomā. Tās izraisa dažādās dalībvalstīs pieejamā nododamo risku apdrošināšanas seguma atšķirības. Tādējādi tiek kropļota konkurence apdrošinātāju starpā dažādās dalībvalstīs un rodas sekundāra ietekme uz Savienības iekšējo tirdzniecību neatkarīgi no tā, vai runa ir par eksportu Savienības iekšienē vai ārpus tās ( 7 ). Ja valsts apdrošinātāji bauda šādas priekšrocības salīdzinājumā ar privātiem kredīta apdrošinātājiem, ir jādefinē šo apdrošinātāju darbības nosacījumi, lai nodrošinātu, ka tie nesaņem valsts atbalstu. Tas nozīmē, ka šie apdrošinātāji nedrīkst apdrošināt nododamus riskus.

14. Valsts apdrošinātāju saņemtās priekšrocības dažreiz, vismaz daļēji, tiek nodotas eksportētājiem. Šādas priekšrocības var izkropļot konkurenci un tirdzniecību un var tikt uzskatītas par valsts atbalstu Līguma 107. panta 1. punkta nozīmē. Tomēr, ja būs izpildīti šā paziņojuma 4.3. iedaļā izklāstītie eksporta kredīta nododamo risku apdrošināšanas nosacījumi, Komisija uzskatīs, ka eksportētāji nav netieši saņēmuši nepamatotas priekšrocības.

4. NOSACĪJUMI EKSPORTA KREDĪTA APDROŠINĀŠANAI ATTIECĪBĀ UZ PAGAIDU NENODODAMIEM RISKIEM

4.1. Vispārīgie principi

▼M10

15. Komisija ir nolēmusi turpināt piemērot spēkā esošo paziņojumu līdz 2021. gada 31. decembrim.

▼B

16. Dalībvalstīm, kas eksporta kredīta apdrošinātājam nodrošina pārapdrošināšanu, piedaloties vai iesaistoties privātā sektora pārapdrošināšanas līgumos, kuri attiecas uz nododamiem un nenododamiem riskiem, jāspēj uzrādīt, ka attiecīgā kārtība neietver valsts atbalstu 12. punkta f) apakšpunkta nozīmē.

17. Valsts apdrošinātāji var sniegt eksporta kredīta apdrošināšanu attiecībā uz pagaidu nenododamajiem riskiem, ievērojot nosacījumus, kas izklāstīti šajā paziņojumā.

4.2. Izņēmumi saistībā ar nododamo risku definīciju: pagaidu nenododamie riski

18. Neskarot nododamo risku definīciju, atsevišķus komerciālos un politiskos riskus, kas skar pielikumā uzskaitītajās valstīs reģistrētos pircējus, uzskata par pagaidu nenododamiem riskiem šādos gadījumos:

a) ja Komisija nolemj vienu vai vairākas valstis pagaidu kārtā svītrot no pielikumā sniegtā nododamo risku valstu saraksta, izmantojot 5.2. iedaļā aprakstīto kārtību, pamatojoties uz to, ka privātās apdrošināšanas tirgus nespēj apdrošināt visus ekonomiski pamatotos riskus attiecīgajā valstī vai valstīs;

b) ja Komisija, pamatojoties uz dalībvalsts paziņojumu, nolemj, ka riski, kas skar mazos un vidējos uzņēmumus, kā tie definēti Komisijas 2003. gada 6. maija Ieteikumā par mikro, mazo un vidējo uzņēmumu definīciju ( 8 ), un kuru kopējais eksporta gada apgrozījums nepārsniedz 2 miljonus euro, attiecīgajā dalībvalstī pagaidu kārtā ir uzskatāmi par nenododamiem riskiem;

c) ja Komisija, pamatojoties uz dalībvalsts paziņojumu, nolemj, ka viena riska apdrošināšanas segums ar kredīta periodu no vismaz 181 dienas līdz diviem gadiem attiecīgajā dalībvalstī pagaidu kārtā ir uzskatāms par nenododamu;

d) ja Komisija, pamatojoties uz dalībvalsts paziņojumu, nolemj, ka tādēļ, ka trūkst eksporta kredīta apdrošināšanas piedāvājumu, atsevišķi riski attiecīgajā dalībvalstī pagaidu kārtā ir uzskatāmi par nenododamiem riskiem.

19. Lai līdz minimumam ierobežotu iekšējā tirgus konkurences kropļojumus, riskus, kas pagaidu kārtā uzskatāmi par nenododamiem, saskaņā ar 18. punktu, valsts apdrošinātāji tomēr var apdrošināt, ja ir ievēroti 4.3. iedaļā paredzētie nosacījumi.

4.3. Nosacījumi pagaidu nenododamo risku apdrošināšanai

4.3.1. Apdrošināšanas seguma kvalitāte

20. Valsts apdrošinātāju piedāvātā apdrošināšanas seguma kvalitātei ir jāatbilst tirgus standartiem. Jo īpaši, apdrošināt drīkst vienīgi ekonomiski pamatotos riskus, tas ir, riskus, kas ir pieņemami, balstoties uz pamatotas apdrošināšanas principiem. Komerciālo un politisko risku apdrošināšanas segums nedrīkst pārsniegt 95 %, un prasību nogaidīšanas periodam jābūt vismaz 90 dienām.

4.3.2. Apdrošināšanas principi

21. Risku novērtēšanā vienmēr ir jāievēro pamatotas apdrošināšanas principi. Tādējādi finansiāli nepamatotu darījumu riskus nedrīkst apdrošināt, izmantojot valsts atbalstītas shēmas. Attiecībā uz šādiem principiem, riska uzņemšanās kritērijiem ir jābūt skaidri noteiktiem. Ja uzņēmējdarbības attiecības jau pastāv, eksportētājiem ir jābūt pozitīvai tirdzniecības un/vai maksājumu pieredzei. Pircējiem ir jābūt nevainojamai prasību vēsturei, pircēja saistību nepildīšanas varbūtībai ir jābūt pieņemamai un arī to iekšējiem un/vai ārējiem finanšu rādītājiem ir jābūt pieņemamiem.

4.3.3. Pienācīga cena

22. Riska uzņemšanās saskaņā ar eksporta kredīta līgumu ir jāatlīdzina ar pienācīgu apdrošināšanas prēmiju. Lai līdz minimumam samazinātu privāto kredīta apdrošinātāju izstumšanu, vidējās prēmiju likmes valsts atbalstītām shēmām ir jānosaka augstākas nekā vidējās prēmijas, kādas par līdzīgiem riskiem prasa privātie kredīta apdrošinātāji. Šī prasība nodrošina valsts iejaukšanās pakāpenisku izbeigšanu, jo augstākas prēmijas pieprasīšana nodrošinās, ka eksportētāji atgriežas pie privātiem kredīta apdrošinātājiem, kolīdz tirgus apstākļi to ļauj un attiecīgais risks atkal kļūst nododams.

23. Cena ir uzskatāma par pienācīgu, ja par attiecīgo riska kategoriju ( 9 ) tiek prasīta vismaz turpmāk sniegtajā tabulā norādītā minimālā prēmija ( 10 ) (“drošās zonas” prēmija). Šīs drošās zonas prēmijas ir piemērojamas, ja vien dalībvalstis neiesniedz pierādījumus tam, ka konkrētā riska gadījumā šīs likmes ir nepiemērotas. Attiecībā uz vispārēju riska polisi riska kategorijai ir jāatbilst vidējam pircēja riskam, ko sedz polise.





24. Kopapdrošināšanai, kvotu daļai un papildapdrošināšanai cena ir uzskatāma par pienācīgu tikai tad, ja prasītā prēmija vismaz par 30 % pārsniedz (sākotnējā) apdrošināšanas seguma prēmiju, ko piedāvā privāts kredīta apdrošinātājs.

25. Riska prēmijai ir jāpieskaita administrācijas maksa neatkarīgi no līguma termiņa, lai cena būtu uzskatāma par piemērotu.

4.3.4. Pārredzamība un ziņošana

26. Dalībvalstīm apdrošinātāju tīmekļa vietnēs ir jāpublicē informācija par shēmām, kuras izveidotas to risku apdrošināšanai, kas saskaņā ar 18. punktu pagaidu kārtā tiek uzskatīti par nenododamiem, norādot visus piemērojamos nosacījumus.

27. Attiecībā uz riskiem, kas saskaņā ar 18. pantu pagaidu kārtā tiek uzskatīti par nenododamiem un kurus apdrošina valsts apdrošinātāji, dalībvalstīm ir jāiesniedz Komisijai ikgadēji ziņojumi. Tas ir jādara vēlākais līdz tā gada 31. jūlijam, kurš seko valsts iejaukšanās gadam.

28. Ziņojumā ir jāsniedz informācija par katras shēmas izmantojumu, jo īpaši par piešķirto kredītlimitu kopsummu, apdrošināto apgrozījumu, piemērotajām prēmijām, reģistrētajām un izmaksātajām prasībām, atgūtajām summām un shēmas administratīvajām izmaksām. Komisija šos ziņojumus publicēs savā tīmekļa vietnē.

5. PROCEDŪRAS JAUTĀJUMI

5.1. Vispārīgie principi

29. Valsts apdrošinātāji var apdrošināt 18. punkta a) apakšpunktā norādītos riskus, ja ir ievēroti 4.3. iedaļā izklāstītie nosacījumi. Šādos gadījumos Komisijai par to nav jāpaziņo.

30. Valsts apdrošinātāji var apdrošināt 18. punkta b), c) un d) apakšpunktā norādītos riskus, ja ir ievēroti 4.3. iedaļā izklāstītie nosacījumi un par to ir paziņots Komisijai un saņemts tās apstiprinājums.

31. Ja kāds no 4.3. iedaļā izklāstītajiem nosacījumiem nav izpildīts, tas nenozīmē, ka eksporta kredīta apdrošināšana vai apdrošināšanas shēma būtu automātiski aizliegta. Ja dalībvalsts vēlas atkāpties no kāda no nosacījumiem vai ja rodas šaubas par plānotas eksporta kredīta apdrošināšanas shēmas atbilstību šajā paziņojumā izklāstītajiem nosacījumiem, dalībvalstij shēma ir jāpaziņo Komisijai.

32. Analīze saskaņā ar valsts atbalsta noteikumiem neskar konkrēta pasākuma iespējamo saderību ar citiem Līguma noteikumiem.

5.2. Grozījumi sarakstā ar valstīm, kurās riski ir uzskatāmi par nododamiem

33. Nosakot, vai ar privāto dalībnieku spēju nepietiekamību var attaisnot, ka valsti pagaidu kārtā svītro no saraksta ar nododamo risku valstīm, kā minēts 18. punkta a) apakšpunktā, Komisija ņems vērā sekojošos faktorus prioritātes kārtībā:

a) privātās kredīta apdrošināšanas spēju samazināšanās, jo īpaši nozīmīga kredīta apdrošinātāja lēmums neapdrošināt pircēju riskus attiecīgajā valstī, būtisks kopējās apdrošinājuma summas kritums vai būtisks apstiprināto pieteikumu attiecības kritums attiecīgajā valstī 6 mēnešu periodā;

b) valsts sektora reitingu pasliktināšanās, jo īpaši pēkšņas kredītreitingu izmaiņas 6 mēnešu periodā, piemēram, ja neatkarīgas reitingu aģentūras vairākas reizes pazemina reitingus, un liels kredītriska mijmaiņas darījumu maržu palielinājums;

c) uzņēmumu reitingu pasliktināšanās, jo īpaši krass maksātnespējas gadījumu pieaugums attiecīgajā valstī 6 mēnešu periodā.

34. Ja tirgus spējas kļūst nepietiekamas, lai apdrošinātu visus ekonomiski pamatotos riskus, Komisija var mainīt sarakstu ar valstīm, kurās riski uzskatāmi par nododamiem, pēc vismaz trīs dalībvalstu rakstiska pieprasījuma vai pēc savas iniciatīvas.

35. Ja Komisija plāno grozīt pielikumā sniegto sarakstu ar valstīm, kurās riski ir uzskatāmi par nododamiem, tā apspriedīsies ar dalībvalstīm, privātiem kredīta apdrošinātājiem un ieinteresētajām personām un iegūst no tiem informāciju. Apspriešanās un iesniedzamās informācijas veids tiks paziņots Komisijai tīmekļa vietnē. Apspriešanās periods parastā gadījumā nepārsniegs 20 darbdienas. Ja, pamatojoties uz savākto informāciju, Komisija nolemj veikt grozījumus nododamo risku valstu sarakstā, tā rakstiski informē dalībvalstis un paziņo par šo lēmumu savā tīmekļa vietnē.

36. Valsts pagaidu izslēgšana no nododamo risku valstu saraksta būs spēkā vismaz 12 mēnešus. Attiecīgajā periodā parakstītās apdrošināšanas polises attiecībā uz valsti, kas pagaidu kārtā izslēgta no saraksta, drīkst būt spēkā ne vairāk kā 180 dienas no datuma, kad pagaidu izslēgšana izbeidzas. Jaunas apdrošināšanas polises nevar parakstīt pēc minētā datuma. Trīs mēnešus pirms dienas, kad pagaidu izslēgšana izbeidzas, Komisija lems par to, vai pagarināt attiecīgās valsts izslēgšanu no saraksta. Ja Komisija nolemj, ka tirgus spējas joprojām nav pietiekamas, lai apdrošinātu visus ekonomiski pamatotos riskus, ņemot vērā 33. punktā izklāstītos faktorus, tā var pagarināt valsts pagaidu izslēgšanu no minētā saraksta saskaņā ar 35. punktu.

5.3. Paziņošanas pienākums saistībā ar 18. punkta b) un c) apakšpunktā paredzētajiem izņēmumiem

37. Komisijai pašlaik pieejamie dati liecina, ka tirgus nesedz pieprasījumu attiecībā uz 18. punkta b) un c) apakšpunktā paredzētajiem gadījumiem un ka attiecīgie riski līdz ir ar to ir nenododami. Tomēr, jāatceras, ka ne visās dalībvalstīs ir apdrošināšanas piedāvājuma trūkums un ka situācija laika gaitā var mainīties, jo privātais sektors varētu ieinteresēties par šo tirgus segmentu. Valsts iejaukšanos drīkstētu atļaut tikai attiecībā uz riskiem, kurus tirgus neapdrošinātu.

38. Šo iemeslu dēļ, ja dalībvalsts vēlas apdrošināt 18. punkta b) un c) apakšpunktā noteiktos riskus, tai jāiesniedz Komisijai paziņojums atbilstīgi Līguma 108. panta 3. punktam un savā paziņojumā ir jāpierāda, ka tā ir vērsusies pie nozīmīgākajiem kredīta apdrošinātājiem un brokeriem, kas darbojas šajā dalībvalstī ( 11 ), un devusi tiem iespēju iesniegt pierādījumus tam, ka tur ir pieejams attiecīgo risku apdrošināšanas segums. Ja šie kredīta apdrošinātāji 30 dienu laikā no dalībvalsts pieprasījuma saņemšanas dienas dalībvalstij vai Komisijai neiesniedz informāciju par apdrošināšanas seguma nosacījumiem un apdrošinājuma summām risku veidiem, kurus dalībvalsts vēlas apdrošināt, vai ja sniegtā informācija neliecina, ka to attiecīgo risku segums ir pieejams attiecīgajā dalībvalstī, Komisija uzskatīs, ka attiecīgie riski pagaidu kārtā ir nenododami.

5.4. Paziņošanas pienākums citos gadījumos

39. Attiecībā uz riskiem, kas noteikti 18. punkta d) apakšpunktā, attiecīgajai dalībvalstij savā paziņojumā Komisijai atbilstīgi Līguma 108. panta 3. punktam ir jāpierāda, ka eksportētājiem, kas darbojas šajā valstī, apdrošināšanas segums nav pieejams, jo privātā apdrošināšanas tirgus piedāvājums ir cietis satricinājumu – no attiecīgās dalībvalsts tirgus ir izstājies nozīmīgs kredīta apdrošinātājs, ir samazinājušās tirgus spējas vai salīdzinājumā ar citām dalībvalstīm tiek piedāvāts ierobežots produktu klāsts.

6. PIEMĒROŠANAS DIENA UN DARBĪBAS ILGUMS

40. Komisija piemēros šajā paziņojumā ietvertos principus no 2013. gada 1. janvāra līdz 2018. gada 31. decembrim, izņemot noteikumus, kas ietverti paziņojuma 18. punkta a) apakšpunktā un 5.2. iedaļā un kas tiks piemēroti no šā paziņojuma pieņemšanas dienas.

▼M9









PIELIKUMS

▼M12

Nododamo risku valstu saraksts

Komisija visus komerciālos un politiskos riskus, kas saistīti ar eksportu uz turpmāk uzskaitītajām valstīm, līdz 2021. gada 31. Decembrim uzskata par uz laiku nenododamiem.







Beļģija Kipra Slovākija Bulgārija Latvija Somija Čehija Lietuva Zviedrija Dānija Luksemburga Austrālija Vācija Ungārija Kanāda Igaunija Malta Islande Īrija Nīderlande Japāna Grieķija Austrija Jaunzēlande Spānija Polija Norvēģija Francija Portugāle Šveice Horvātija Rumānija Apvienotā Karaliste Itālija Slovēnija Amerikas Savienotās Valstis