2002A3430 — LV — 01.01.2011 — 001.001

Šis dokuments ir izveidots vienīgi dokumentācijas nolūkos, un iestādes neuzņemas nekādu atbildību par tā saturu

Grozīta ar:









▼B

NOLĪGUMS

starp Eiropas Savienību un Šveices Konfederāciju par preču un pasažieru dzelzceļa un autotransporta pārvadājumiem







ŠVEICES KONFEDERĀCIJA, turpmāk – “Šveice”), no vienas puses, EIROPAS KOPIENA, turpmāk – “Kopiena” no otras puses, kuras kopā turpmāk ir “Līgumslēdzējas puses”, APZINOTIES Līgumslēdzēju pušu ieinteresētību sadarbības un tirdzniecības attīstīšanā, jo īpaši savstarpēji piešķirot piekļuves tiesības transporta pakalpojumu tirgum, kas paredzēts 1992. gada 2. maija Eiropas Ekonomiskās Kopienas un Šveices Konfederācijas Nolīgumā par preču dzelzceļa un autotransporta pārvadājumiem (turpmāk “1992. gada Nolīgums”) 13. pantā, VĒLOTIES izstrādāt saskaņotu transporta politiku, kas vērsta uz tādu preču un pasažieru transporta veidu izmantošanas veicināšanu, kas ir ekoloģiski nekaitīgi un ekonomiski izdevīgi, jo īpaši Alpos, VĒLOTIES nodrošināt dažādu transporta veidu veselīgu konkurenci, un tā kā šiem transporta veidiem jāsedz to izmaksas, APZINOTIES nepieciešamību nodrošināt Šveices transporta politiku un Kopienas transporta politikas vispārējos principus, jo īpaši attiecībā uz saskaņotas likumdošanas un reglamentējošās bāzes realizāciju, IR VIENOJUŠĀS PAR TURPMĀKO.







I

SADAĻA

VISPĀRĪGI NOTEIKUMI

1. pants

Vispārīgi principi un mērķi

1. Šis Nolīgums starp Kopienu un Šveici ir vērsts uz Līgumslēdzēju pušu savstarpēju piekļuves tiesību liberalizāciju pretējās puses preču un pasažieru dzelzceļa un autotransporta pārvadājumu pakalpojumu tirgum tā, lai nodrošinātu iespējami efektīvu transporta pārvaldību, izmantojot maršrutus, kuri no tehniskā, ģeogrāfiskā un ekonomiskā viedokļa ir piemērotākie visiem transporta veidiem, uz kuriem attiecas šis Nolīgums, kā arī uz saskaņotas transporta politikas pamatprincipu noteikšanu.

2. Nolīguma normu un to piemērošanas pamatā ir savstarpēja izdevīguma un transporta veida brīvas izvēles principi.

3. Piemērojot šo Nolīgumu, Līgumslēdzējas puses apņemas neizmantot diskriminējošus pasākumus.

2. pants

Darbības joma

1. Neskarot 1992. gada Nolīgumu un ievērojot 7. panta 3. punktu, šis Nolīgums attiecas uz preču un pasažieru autotransporta divvirzienu pārvadājumiem starp līgumslēdzējām pusēm, uz tiešajiem pārvadājumiem, šķērsojot Pušu teritoriju, uz trīspusējiem pasažieru un preču autotransporta un dzelzceļa pārvadājumiem un uz Šveices iekšējo tirgu.

2. Šis nolīgums attiecas uz pasažieru un preču starptautiskajiem dzelzceļa pārvadājumiem un uz starptautiskajiem kombinētajiem pārvadājumiem. Tas neattiecas uz dzelzceļa uzņēmumiem, kas nodrošina tikai pilsētas, piepilsētas vai reģionālo satiksmi.

3. Šis Nolīgums attiecas uz transporta pakalpojumiem, kurus sniedz autotransporta uzņēmumu un dzelzceļa uzņēmumi, kuri reģistrēti kādā no Līgumslēdzējām pusēm.

3. pants

Definīcijas

1. Autotransports

Šajā Nolīgumā: — “kravu autopārvadātāja darbība” ir uzņēmuma darbība, par samaksu vai atlīdzību pārvadājot preces ar autotransportu vai sakabinātiem autotransporta līdzekļiem, — “pasažieru satiksmes autopārvadātāja darbība” ir uzņēmuma darbība, par samaksu vai atlīdzību veicot starptautiskos pasažieru pārvadājumus ar autobusu, — “uzņēmums” ir fiziska persona, peļņas vai bezpeļņas juridiska persona, peļņas vai bezpeļņas personu apvienība vai grupa bez juridiskas personas statusa, oficiāla iestāde ar atsevišķas juridiskas personas statusu, vai iestāde, kas atkarīga no citas iestādes ar šādu statusu, — “autotransporta līdzeklis” ir automobilis, kas reģistrēts kādas Līgumslēdzējas puses teritorijā, vai transporta līdzekļu sakabe, no kuras vismaz vilces vienība ir reģistrēta kādas Līgumslēdzējas puses teritorijā un ir paredzēti tikai preču pārvadāšanai, kā arī automobiļi, kuru konstrukcija un aprīkojums ir tādi, lai tie būtu piemēroti un paredzēti vairāk nekā deviņu personu pārvadāšanai, ieskaitot vadītāju, — “starptautiski pārvadājumi” ir tāds maršruts, ko veic autotransporta līdzeklis, kura sākums ir vienas Līgumslēdzējas puses teritorijā, bet galamērķis ir otras Līgumslēdzējas puses teritorijā vai trešā valstī, un arī otrādi, kā arī tukša autotransporta līdzekļa kustība saistībā ar iepriekšminēto maršrutu; ja maršruta sākums vai galamērķis ir trešā valstī, pārvadājumiem jāizmanto autotransporta līdzeklis, kas reģistrēts tajā Līgumslēdzējā pusē, kuras teritorijā ir maršruta sākums vai galapunkts, — “tranzīts” ir preču vai pasažieru pārvadājumi (bez iekraušanas vai izkraušanas) un tukšu autotransporta līdzekļu kustība, šķērsojot Līgumslēdzējas puses teritoriju, — “Šveices iekšējais tirgus” ir preču pārvadājumi par samaksu vai atlīdzību no Kopienas vienas dalībvalsts uz citu ar Šveicē reģistrētu autotransporta līdzekli, vienā braucienā pa parasto maršrutu gan šķērsojot, gan arī nešķērsojot Šveices teritoriju, — “trīspusējas transporta operācijas, kurās iesaistītas trešās valstis” ir pasažieru un preču pārvadājumi no vienas Līgumslēdzējas puses teritorijas uz trešo valsti, un arī otrādi, ar autotransporta līdzekli, kas reģistrēts otras Līgumslēdzējas puses teritorijā, neatkarīgi no tā, vai vienā braucienā pa parasto maršrutu autotransporta līdzeklis brauc pa tās valsts teritoriju, kurā tas reģistrēts, — “atļauja” ir pilnvarojums, licence vai koncesija, kas nepieciešami saskaņā ar Līgumslēdzējas puses tiesību aktiem.

2. Dzelzceļa transports

Šajā Nolīgumā: — “dzelzceļa uzņēmums” ir privāts vai valsts uzņēmums, kura galvenais darbības veids ir preču un/vai pasažieru dzelzceļa pārvadājumu pakalpojumu sniegšana, ievērojot noteikumu, ka uzņēmumam jānodrošina vilce; vilci var nodrošināt, izmantojot ritošo sastāvu, kas attiecīgajam dzelzceļa uzņēmumam nepieder, un personālu, kas šajā dzelzceļa uzņēmumā nav tieši nodarbināti, — “starptautiska grupa” ir apvienība, ko izveidojuši vismaz divi dažādās dalībvalstīs reģistrēti dzelzceļa uzņēmumi, vai viens, kas reģistrēts Šveicē, lai sniegtu starptautiskus pārvadājumu pakalpojumus starp Kopienu un Šveici, — “infrastruktūras pārvaldītājs” ir valsts iestāde vai uzņēmums, kas tieši atbild par dzelzceļa infrastruktūras izveidi un uzturēšanu, kā arī par kustības vadības un drošības sistēmu darbību, — “licence” ir atļauja, ko uzņēmumam izdod Līgumslēdzējas puses kompetenta iestāde, un ar kuru atzīst tā dzelzceļa uzņēmuma statusu. Minēto statusu var ierobežot ar konkrētu pakalpojumu sniegšanu, — “iestāde, kas izdod licences” ir iestāde, ko katra Līgumslēdzēja puse ir pilnvarojusi izdot licences, — “vilcienu maršruts” nozīmē infrastruktūras jaudu, kas vajadzīga, lai vilciena sastāvs noteiktā laikā varētu pārvietoties no vienas vietas uz otru, — “iedalīšana” nozīmē dzelzceļa infrastruktūras jaudas piešķiršanu, ko veic par to atbildīgā iestāde, — “piešķīrēja iestāde” nozīmē iestādi un/vai infrastruktūras pārvaldītāju, ko viena Līgumslēdzēja puse izraudzījusies infrastruktūras jaudu iedalīšanai. — “pilsētas un piepilsētas pārvadājumu pakalpojumi” ir transporta pakalpojumi, kurus sniedz, lai nodrošinātu pilsētu aglomerāta vai konurbācijas transporta vajadzības, kā arī, lai nodrošinātu satiksmi starp šādu aglomerātu vai konurbāciju un tās apkārtējiem apgabaliem; — “reģionālie pārvadājumi” ir transporta pakalpojumi, ko sniedz, lai nodrošinātu reģiona transporta vajadzības. — “kombinētie pārvadājumi” ir preču pārvadājumi ar smago kravas autotransportu vai kravu pārvadāšanas ierīcēm, kuri daļu maršruta veic pa dzelzceļu, to sākot un/vai beidzot pa autoceļu, — “konkurētspējīgas dzelzceļa pārvadājumu cenas”: dzelzceļa transporta pakalpojumu cenas uzskatāmas par konkurētspējīgām, ja vidējās dzelzceļa transporta cenas Šveicē saskaņā ar 9. pielikumu līdzīgā maršrutā nepārsniedz izmaksas par autotransportu.

4. pants

Atruna saskaņā ar 1992. gada Nolīgumu

Ievērojot atkāpes, kuras ieviestas saskaņā ar šo Nolīgumu, šā nolīguma noteikumi neietekmē Līgumslēdzēju pušu tiesības un saistības, kas izriet no 1992. gada nolīguma.







II

SADAĻA

STARPTAUTISKAIS AUTOTRANSPORTS







A.

KOPĪGI NOTEIKUMI

5. pants

Pielaide pārvadātāja darbībai

1. Uzņēmumi, kuri vēlas veikt profesionālu autopārvadātāju darbību, atbilst šādām trijām prasībām:

a) laba reputācija;

b) atbilstoša finanšu pietiekamība;

c) profesionālā kompetence.

2. Noteikumi, kas attiecas uz šo jomu, izklāstīti 1. pielikuma 1. nodaļā.

6. pants

Sociālie standarti

Noteikumi sociālajā jomā izklāstīti 1. pielikuma 2. nodaļā.

7. pants

Tehniskie standarti

1. Saskaņā ar 2. un 3. punktu Šveice ne vēlāk kā sešu mēnešu laikā pēc šā Nolīguma parakstīšanas pieņem pasākumus, kuri ir ekvivalenti Kopienas tiesību normām attiecībā uz autotransportam noteiktajiem tehniskajiem nosacījumiem, kas noteikti 1. pielikuma 3. nodaļā.

2. Divu gadu laikā no šā Nolīguma spēkā stāšanās dienas Šveice attiecībā uz autotransporta līdzekļu tehnisko kontroli pieņem Kopienas tiesībām ekvivalentus tiesību aktus.

3. Šveices noteiktais kopējās pilnās masas ierobežojums vilcējiem ar puspiekabi un autovilcieniem no 2001. gada 1. janvāra visu veidu autotransporta līdzekļiem ir 34 t.

No 2005. gada 1. janvāra Šveice pārkārto savus likumdošanas noteikumus par maksimālās masas ierobežojumiem šiem autotransporta līdzekļiem tā, lai tie būtu ekvivalenti attiecīgajām Kopienas normām, kuras ir spēkā šā Nolīguma parakstīšanas dienā.

4. Ceļu lietošanas maksas ieviešana saskaņā ar 40. pantu notiek līdztekus pakāpeniskai 3. punktā noteiktā svara ierobežojuma paaugstināšanai.

5. Līgumslēdzējas puses apņemas attiecībā uz otras Līgumslēdzējas puses teritorijā apstiprinātajiem autotransporta līdzekļiem neizvirzīt par savā teritorijā spēkā esošajiem noteikumiem stingrākus ierobežojumus.

8. pants

Pārejas režīms, kas attiecas uz autotransporta līdzekļu masu

1. Ar mērķi ieviest galīgo režīmu, kas noteikts 7. panta 3. punkta otrajā daļā, preču pārvadājumiem ar autotransportu, kura kopējā faktiskā masa pārsniedz 28 t (līdz 2000. gada 31. decembrim), 34 t (no 2001. gada 1. janvāra līdz 2004. gada 31. decembrim), bet ir ne lielāka par 40 t, no izbraukšanas vietas Kopienā līdz galapunktiem, kas atrodas ārpus Šveices zonai tieši blakus robežai saskaņā ar 6. pielikumu (un arī pretējā virzienā), vai tranzītam caur Šveici tiek noteiktas kvotas, kas pamatojas uz papildus samaksu par infrastruktūras izmantošanu saskaņā ar 2., 3. un 4. punktā noteikto procedūru. Attiecībā uz Šveicē reģistrētajiem autotransporta līdzekļiem šo kvotu var izmantot arī vietējiem pārvadājumiem pa Šveici.

2. Kopiena 2000. gadam saņem kvotu 250 000 atļaujām. Šveice 2000. gadam saņem kvotu 250 000 atļaujām. Ja Nolīgums nestājas spēkā 2000. gada 1. janvārī, kvotu 2000. gadam proporcionāli samazina.

3. Kopiena 2001. un 2002. gadam saņem kvotu 300 000 atļaujām. Šveice 2001. un 2002. gadam saņem kvotu 300 000 atļaujām.

4. Kopiena 2003. un 2004. gadam saņem kvotu 400 000 atļaujām. Šveice 2003. un 2004. gadam saņem kvotu 400 000 atļaujām.

5. Šveices un Kopienas operatori 2., 3. un 4. punktā noteiktās kvotas izmanto, maksājot par Šveices infrastruktūras izmantošanu, un to aprēķina un iekasē, ievērojot 2. pielikumā noteiktās procedūras.

6. No 2005. gada 1. janvāra autotransporta līdzekļi, kuri atbilst 7. panta 3. punkta otrajā daļā noteiktajiem tehniskajiem standartiem, saskaņā ar 32. pantu ir atbrīvoti no kvotu vai atļauju režīma ievērošanas.







B.

STARPTAUTISKIE KRAVU AUTOPĀRVADĀJUMI

9. pants

Preču pārvadājumi starp Līgumslēdzēju pušu teritorijām

1. Starptautiskos preču komercpārvadājumus, kā arī braucienus bez kravas starp Līgumslēdzējām pusēm Kopienas operatori veic saskaņā ar Kopienas atļaujām, kas noteiktas Regulā (EEK) Nr. 881/92 un kuru paraugs dots 3. pielikumā, bet Šveices operatori pēc līdzīgām Šveices atļaujām.

2. Attiecībā uz pārvadājumiem, uz kuriem attiecas šis Nolīgums, šīs atļaujas aizstāj līdzšinējās savstarpējās atļaujas, ar kurām Kopienas dalībvalstis apmainījās ar Šveici, un bija vajadzīgas līdz šā Nolīguma spēkā stāšanās laikam.

3. Pārvadājumi, kas minēti 4. pielikumā, ir atbrīvoti no pārvadājumu atļaujām un licencēšanas sistēmas.

4. Kopienas operatoriem uz atļauju izdošanas, pagarināšanas un anulēšanas procedūrām un savstarpējas palīdzības procedūrām attiecas Regula (EEK) Nr. 881/92 un tai ekvivalenti Šveices noteikumi.

10. pants

Preču tranzīta pārvadājumi cauri Līgumslēdzēju pušu teritorijai

1. Atcelti ierobežojumi starptautiskiem preču tranzīta komercpārvadājumiem un tukšu autotransporta līdzekļu tranzītam cauri Līgumslēdzēju pušu teritorijai. Šos pārvadājumus veic pēc 9. pantā minētajām atļaujām.

2. Piemēro 9. panta 2., 3. un 4. punktu.

11. pants

Tranzīts caur Austriju

Uz Šveices operatoriem, kuri tranzītā šķērso Austrijas teritoriju, attiecas ekopunktu sistēma, kas ir ekvivalenta Austrijas Pievienošanās akta 9. protokola 11. pantā noteiktajai sistēmai šā protokola spēkā esamības laikā. Ekopunktu aprēķināšanas metodiku un detalizētus noteikumus un procedūras ekopunktu pārzināšanai un kontrolei nosaka administratīvajos noteikumos, kas jāpieņem ar Līgumslēdzēju pušu kopīgu vienošanos vai noslēdzot šo Nolīgumu, un mutatis mutandis atbilst iepriekšminētā 9. protokola noteikumiem.

12. pants

Šveices iekšējais tirgus

1. No 2001. gada Šveices iekšējais transporta pakalpojumu tirgus atļauts, ievērojot šādus nosacījumus:

— šos pārvadājumus veic pēc 9. panta 1. punktā minētajām atļaujām,

— tos ierobežo ar vienu transporta operāciju atpakaļceļā atgriežoties pēc preču pārvadājumiem starp Šveici un Kopienas dalībvalsti.

2. Līdz minētajam datumam ir pieļaujams izmantot esošās tiesības saskaņā ar spēkā esošajiem divpusējiem nolīgumiem. Šīs tiesības uzskaitītas šā Nolīguma 5. pielikumā.

3. No 2005. gada Šveices iekšējā tirgū ir pilnīgi atcelti visi ierobežojumi. Šos pārvadājumus jāveic pēc 9. panta 1. punktā minētajām atļaujām.

13. pants

Trīspusējas transporta operācijas, kurās iesaistītas trešās valstis

1. Pasākumus, kas attiecas uz trīspusējām transporta operācijām, kurās iesaistītas trešās valstis, nosaka pēc kopīgas vienošanās, noslēdzot vajadzīgos nolīgumus starp Kopienu un attiecīgo trešo valsti, un Šveici un šo trešo valsti. Šo nolīgumu nolūks ir nodrošināt savstarpīgumu attieksmē pret Kopienas un Šveices operatoriem attiecībā uz trīspusējām transporta operācijām.

2. Līdz nolīgumu noslēgšanai starp Kopienu un attiecīgajām trešajām valstīm šis Nolīgums neietekmē noteikumus par trīspusējām transporta operācijām, kas paredzēti divpusējos nolīgumos, ko Kopienas dalībvalstis noslēgušas ar Šveici par pārvadājumiem, kurās iesaistītas trešās valstis. Šīs tiesības uzskaitītas šā Nolīguma 5. pielikumā.

3. Pēc 1. punktā minētā režīma noteikšanas Šveice, ciktāl tas vajadzīgs, noslēdz vai attiecīgi pielāgo ar šīm trešām valstīm noslēgtos divpusējos nolīgumus.

14. pants

Pārvadājumi starp divām vietām, kas atrodas Kopienas dalībvalsts teritorijā, vai starp divām vietām, kas atrodas Šveices teritorijā

Saskaņā ar šo Nolīgumu ar Šveicē reģistrētiem autotransporta līdzekļiem nedrīkst veikt pārvadājumus starp divām vietām, kas atrodas Kopienas dalībvalsts teritorijā, vai pārvadājumus starp divām vietām, kas atrodas Šveices teritorijā, izmantojot Kopienas dalībvalstī reģistrētu autotransportu.

15. pants

Aizliegums veikt pārvadājumus naktīs un svētdienās, un masas ierobežojuma atbrīvojumi

1. Aizliegums vadīt autotransportu naktīs Šveices teritorijā ir spēkā no pulksten 22.00 līdz 05.00.

2. Masas ierobežojumu atbrīvojumi un atbrīvojumi no aizlieguma vadīt autotransportu naktīs un svētdienās noteikti 6. pielikumā.

3. Atbrīvojumi no aizlieguma vadīt autotransportu naktīs jāpiešķir nediskriminējošā veidā un tos var saņemt vienā iestādē. Tos piešķir pret samaksu par administratīvajiem izdevumiem.

16. pants

Dažu svara ierobežojumu atbrīvojumu atcelšana

No šā Nolīguma spēkā stāšanās dienas nepiemēro 1992. gada Nolīguma 6. pielikuma II nodaļas 3. un 4. punkta noteikumus.







C.

STARPTAUTISKIE PASAŽIERU PĀRVADĀJUMI AR AUTOBUSIEM

17. pants

Operatoriem piemērojamie nosacījumi

1. Operatoriem, kas veic komercpārvadājumus, ir atļauts sniegt 7. pielikuma 1. pantā definētos transporta pakalpojumus, nediskriminējot pēc valstspiederības vai uzņēmējdarbības veikšanas vietas, ja šie operatori:

— ir saņēmuši atļauju Kopienas dalībvalstī, kurā tie veic uzņēmējdarbību, vai Šveicē sniegt regulāras autobusu satiksmes pakalpojumus, speciālus regulāros pārvadājumus vai neregulārus pārvadājumus,

— atbilst likuma prasībām par ceļu satiksmes drošību, ciktāl tās attiecas uz standartiem, ko piemēro vadītājiem un transportlīdzekļiem.

2. Pašnodarbinātajiem operatoriem ir atļauts sniegt 7. pielikuma 1. panta 3. punktā definētos transporta pakalpojumus, nediskriminējot pēc valsts piederības vai uzņēmējdarbības veikšanas vietas, ja šie operatori:

— ir saņēmuši atļauju Kopienas dalībvalstī, kurā tie veic uzņēmējdarbību, vai Šveicē sniegt autobusu satiksmes pakalpojumus, ievērojot valstu likumdošanā notiektos tirgus piekļuves nosacījumus,

— atbilst likuma prasībām par ceļu satiksmes drošību, ciktāl tās attiecas uz standartiem, ko piemēro vadītājiem un transportlīdzekļiem.

3. Operatori, kas atbilst 1. punkta noteikumiem, var veikt starptautiskos pasažieru pārvadājumus ar autobusiem, ja Kopienas pārvadātājiem ir Kopienas licence, bet Šveices pārvadātājiem – līdzīga Šveices izdota licence.

Kopienas operatoriem šo licenču paraugi un to saņemšanas, izmantošanas un atjaunošanas procedūras noteiktas Regulā (EEK) Nr. 684/92, kas grozīta ar Regulu (EK) Nr. 11/98, un ekvivalentos Šveices tiesību aktos.

18. pants

Piekļuve tirgum

1. Atļauja nav vajadzīga 7. pielikuma 1. panta 2.1. punktā minētajiem neregulārajiem pārvadājumiem.

2. Speciāliem regulāriem reisiem, kas definēti 7. pielikuma 1. panta 1.2. punktā, atļauja nav vajadzīga, ja tos veic pēc līguma, kas noslēgts starp organizētāju un pārvadātāju.

3. Transportlīdzekļu tukšbraucieniem sakarā ar 1. un 2. punktā minētajām transporta operācijām atļauja līdzīgā veidā nav vajadzīga.

4. Saskaņā ar 7. pielikuma 2. pantu un visiem pārējiem pantiem atļauja ir vajadzīga regulāras autobusu satiksmes pakalpojumu sniegšanai.

5. Saskaņā ar 7. pielikuma 2. pantu un visiem turpmākajiem pantiem atļauja ir vajadzīga speciāliem regulāriem reisiem, ja tos Kopienas teritorijā neveic pēc līguma, kas noslēgts starp organizētāju un pārvadātāju.

Šveicē šādu pakalpojumu sniegšanai atļauja nav vajadzīga.

6. Pašnodarbināto operatoru autotransporta pakalpojumiem, kas definēti 7. pielikuma 1. panta 3. punktā, Kopienas teritorijā atļauja nav vajadzīga, taču uz tiem attiecas sertifikācijas sistēma.

19. pants

Trīspusējas transporta operācijas, kurās iesaistītas trešās valstis

1. Pasākumus, kas attiecas uz trīspusējām transporta operācijām, kurās iesaistītas trešās valstis, nosaka pēc kopīgas vienošanās, noslēdzot vajadzīgos nolīgumus starp Kopienu un attiecīgo trešo valsti, un Šveici un šo trešo valsti. Šo nolīgumu nolūks ir nodrošināt savstarpīgumu attieksmē pret Kopienas un Šveices operatoriem attiecībā uz trīspusējām transporta operācijām.

2. Līdz nolīgumu noslēgšanai starp Kopienu un attiecīgajām trešajām valstīm šis Nolīgums neietekmē noteikumus par 1. punktā minētajām transporta operācijām, kas paredzēti divpusējos nolīgumos, ko Kopienas dalībvalstis noslēgušas ar Šveici par pārvadājumiem, kurās iesaistītas trešās valstis. Šīs tiesības uzskaitītas šā Nolīguma 8. pielikumā.

3. Pēc 1. punktā minētā režīma noteikšanas Šveice, ciktāl tas vajadzīgs, noslēdz vai attiecīgi pielāgo ar šīm trešām valstīm noslēgtos divpusējos nolīgumus.

20. pants

Pārvadājumi starp divām vietām, kas atrodas vienas Līgumslēdzējas puses teritorijā

1. Saskaņā ar šo Nolīgumu pārvadājumus starp divām vietām, kas atrodas vienas Līgumslēdzējas puses teritorijā, nedrīkst veikt operatori, kas veic uzņēmējdarbību otras Līgumslēdzējas puses teritorijā.

2. Taču tas var izmantot esošās tiesības saskaņā ar spēkā esošajiem divpusējiem nolīgumiem, kurus Kopienas dalībvalstis noslēgušas ar Šveici, ievērojot nosacījumu, ka nenotiek diskriminācija starp Kopienas operatoriem un netiek traucēta konkurence. Šīs tiesības uzskaitītas šā Nolīguma 8. pielikumā.

21. pants

Procedūras

Uz atļauju izsniegšanas, izmantošanas, atjaunošanas un izbeigšanas procedūrām, kā arī savstarpējās palīdzības procedūrām attiecas šā Nolīguma 7. pielikuma noteikumi.

22. pants

Pārejas noteikums

Atļaujas pasažieru pārvadājumu pakalpojumiem, kas ir spēkā šā Nolīguma spēkā stāšanās dienā, ir derīgas līdz to termiņa beigām, ja minētajiem pārvadājumiem arī turpmāk ir vajadzīgas atļaujas.







III

SADAĻA

STARPTAUTISKAIS DZELZCEĻA TRANSPORTS

23. pants

Vadības neatkarība

Līgumslēdzējas Puses apņemas:

— garantēt dzelzceļa uzņēmumu vadības neatkarību, galvenokārt tiem piešķirot neatkarības statusu, tādējādi tiem radot iespējas savu darbību pielāgot tirgum un pārvaldīt savas iekšējās lietas valdības institūciju pārziņā,

— nodalīt dzelzceļa infrastruktūras pārvaldīšanu no dzelzceļa pārvadājumu pakalpojumu sniegšanas vismaz uzskaites un norēķinu līmenī; finansējumu, kas piešķirts vienai no šīm divām darbības jomām, nedrīkst nodot otrai.

24. pants

Piekļuves un tranzīta tiesības attiecībā uz dzelzceļa infrastruktūru

1. Dzelzceļa uzņēmumiem un starptautiskajām grupām ir 1. pielikuma 4. iedaļā minētās piekļuves un/vai tranzīta tiesības, kas definētas Kopienas likumdošanā.

2. Dzelzceļa uzņēmumiem, kas veic uzņēmējdarbību vienas līgumslēdzējas puses teritorijā, piešķir piekļuves tiesības infrastruktūrai otras Līgumslēdzējas puses teritorijā starptautisko kombinēto pārvadājumu pakalpojumu sniegšanai.

3. Dzelzceļa uzņēmumi un starptautiskās grupas, kas izmanto savas piekļuves vai tranzīta tiesības, ar attiecīgās dzelzceļa infrastruktūras pārvaldītājiem noslēdz vajadzīgos administratīvos, tehniskos un finanšu nolīgumus, kas saistīti satiksmes vadības un kustības drošības jautājumiem 1. un 2. punktā minēto starptautisko pārvadājumu pakalpojumu sniegšanai.

25. pants

Dzelzceļa licences

1. Konkrētā dzelzceļa pārvadājumu pakalpojuma sniegšanai vajadzīgās licences saņemšana ir ir priekšnosacījums dzelzceļa infrastruktūras piekļuves/tranzīta pieteikuma iesniegšanai un tiesībām sniegt pārvadājumu pakalpojumus. Tomēr pati par sevi šāda licence nedod tās turētājam piekļuves tiesības dzelzceļa infrastruktūrai.

2. Dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumam ir tiesības pieteikties uz licenci Šveicē vai Kopienas dalībvalstī, kurā tas ir reģistrēts. Līgumslēdzējas puses neizdod licences vai nepagarina to derīguma termiņu, ja nav izpildītas šā Nolīguma prasības.

3. Līgumslēdzēju pušu pārziņā licences izsniedz par esošo un jaunu uzņēmumu licencēšanu atbildīgā iestāde.

4. Licences abpusēji atzīst Kopienā un Šveicē.

5. Tām jāatbilst Līgumslēdzēju pušu noteiktajām prasībām par labu reputāciju, finanšu pietiekamību, profesionālo kompetenci un civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu visā licences derīguma termiņā. Noteikumi, kas attiecas uz šo jomu, izklāstīti 4. pielikuma 1. nodaļā.

6. Licence ir spēkā, kamēr attiecīgais dzelzceļa pārvadājumu uzņēmums ievēro saistības saskaņā ar iepriekšminētajiem noteikumiem. Tomēr atbildīgā iestāde var pieprasīt licenču regulāru pārskatīšanu.

7. Uz licenču pārbaudīšanu, grozīšanu, apturēšanu vai anulēšanu attiecas iepriekšminētie juridiskie noteikumi.

26. pants

Drošības sertifikāta izsniegšana

1. Līgumslēdzējas puses pieprasa arī, lai dzelzceļa uzņēmumi iesniegtu drošības sertifikātu, kurā noteiktas drošības prasības, kas tiem jāievēro, lai konkrētajos maršrutos garantētu sniedzamo pakalpojumu drošību.

2. Dzelzceļa uzņēmums var iesniegt drošības sertifikāta pieteikumu tās Līgumslēdzējas puses izraudzītajai iestādei, kuras teritorijā atrodas dzelzceļa uzņēmuma izmantojamā infrastruktūra.

3. Drošības sertifikāta saņemšanai dzelzceļa uzņēmumam jāizpilda Šveices likumdošanā noteiktās prasības attiecībā uz maršruta daļu Šveicē, un Kopienas tiesību normas attiecībā uz maršruta daļu Kopienas teritorijā.

27. pants

Vilcienu maršrutu piešķiršana

1. Abas Līgumslēdzējas puses nozīmē par infrastruktūras jaudu piešķiršanu atbildīgo iestādi, kas var būt īpaša institūcija vai arī infrastruktūras pārvaldītājs. Atbildīgā iestāde, kas ir informēta par visiem pieejamajiem vilcienu maršrutiem, jo īpaši nodrošina, ka:

— dzelzceļa infrastruktūras jaudas piešķir taisnīgi un nediskriminējoši, un ka

— ievērojot 3. un 4. pantu, iedalīšanas kārtība rada iespējas izmantot infrastruktūru efektīvi un vislabākajā veidā.

2. Dzelzceļa uzņēmums vai starptautiska grupa, pieprasot vienu vai vairākus maršrutus, iesniedz pieteikumu infrastruktūras jaudu saņemšanai tās Līgumslēdzējas puses piešķīrējai iestādei, kuras teritorijā atrodas konkrētā pakalpojuma atiešanas punkts. Piešķīrēja iestāde, kurai iesniegts pieteikums, tūlīt informē partneriestādi, uz kuru attiecas šis pieteikums. Pēdējā pieņem lēmumu ne vēlāk kā mēneša laikā pēc vajadzīgās informācijas saņemšanas; atbildīgajām iestādēm ir tiesības pieteikumu noraidīt. Atbildīgā iestāde, kurā iesniegts pieteikums, kopīgi ar saviem partneriem pieņem lēmumu par pieteikumu vēlāk kā divu mēnešu laikā pēc visas vajadzīgās informācijas iesniegšanas. Infrastruktūras jaudu piešķiršanas pieprasījumus izskatīšanas procedūras tiek veiktas saskaņā ar I pielikuma 4. iedaļas noteikumiem.

3. Kopiena un Šveice var veikt visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka, iedalot dzelzceļa infrastruktūras jaudu, priekšroku dod šādiem dzelzceļa pakalpojumiem:

a) sabiedrības interesēs sniedzamajiem pakalpojumiem;

b) pakalpojumiem, kurus pilnībā vai daļēji sniedz, izmantojot īpaši tiem izveidotu infrastruktūru (piemēram, ātrgaitas dzelzceļa līnijas vai īpašas kravu pārvadājumu līnijas).

4. Kopiena un Šveice var dot piešķīrējai iestādei īpašus norādījumus par infrastruktūras jaudas nediskriminējošu iedalīšanu dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumiem, kas sniedz noteiktu veidu pakalpojumus vai sniedz pakalpojumus noteiktos apgabalos, ja šādas tiesības ir nepieciešamas, lai nodrošinātu pienācīgus sabiedriskos pakalpojumus vai infrastruktūras jaudas efektīvu izmantošanu, vai arī jaunu infrastruktūras objektu finansēšanai.

5. Dalībvalstis var paredzēt iespēju, ka pieteikumam par piekļuvi infrastruktūrai pievieno drošības depozītu vai līdzīgas garantijas.

6. Kopiena un Šveice izstrādā un publicē infrastruktūras jaudu piešķiršanas procedūras. Tā attiecīgi informē saskaņā ar šā Nolīguma 51. pantu izveidoto apvienoto komiteju.

28. pants

Norēķini un izmantošanas maksa

1. Noteiktā laika posmā infrastruktūras pārvaldītājam jābūt no vienas puses izmantošanas maksas ieņēmumu un iespējamā valsts finansiālā atbalsta bilancei ar infrastruktūras izmaksām no otras puses.

2. Infrastruktūras pārvaldītājs nosaka dzelzceļa infrastruktūras izmantošanas maksu, kuru tas pārvalda, un kura jāmaksā dzelzceļa uzņēmumiem vai starptautiskajām grupām par tā infrastruktūras izmantošanu.

3. Infrastruktūras izmantošanas maksu nosaka, galvenokārt ņemot vērā pakalpojuma veidu, tā sniegšanas laiku, tirgus situāciju un infrastruktūras tehnisko stāvokli.

4. Maksājumus saņem infrastruktūras pārvaldītājs(-i).

5. Apspriežoties ar infrastruktūras pārvaldītājiem, abas Līgumslēdzējas puses izstrādā izmantošanas maksas noteikšanas procedūras. Vienādu pakalpojumu sniegšanai vienā un tajā paša tirgū nosakāmajai infrastruktūras izmantošanas maksai ir jābūt nediskriminējošai.

6. Infrastruktūras pārvaldītāji par visām būtiskākajām attiecīgās infrastruktūras stāvokļa vai jaudas izmaiņām savlaicīgi informē dzelzceļa uzņēmumus un starptautiskās grupas, kuri izmanto to infrastruktūru 24. pantā minēto pakalpojumu sniegšanai.

29. pants

Pārsūdzības

1. Līgumslēdzējas puses veic visus vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka visus lēmumus par infrastruktūras jaudu piešķiršanu vai izmantošanas maksas noteikšanu varētu pārsūdzēt neatkarīgā institūcijā. Šī institūcija savu lēmumu pieņem divu mēnešu laikā pēc visas attiecīgās informācijas iesniegšanas.

2. Līgumslēdzējas puses veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu, ka saskaņā ar šā panta 1. punktu un 25. panta 3. punktu pieņemtie lēmumi ir pakļauti tiesu iestāžu uzraudzībai.







IV

SADAĻA

SASKAŅOTA TRANSPORTA POLITIKA







A.

VISPĀRĪGI NOTEIKUMI

30. pants

Mērķi

1. Līgumslēdzējas puses vienojušās, ja vajadzīgs un gadījumos kad vajadzīgs, ar pasažieru un kravu pārvadājumiem saistītajos jautājumos izstrādāt saskaņotu transporta politiku. Šīs politikas mērķis ir pastāvīgas mobilitātes nodrošināšana, apvienojot transporta sistēmas efektīvu izmantošanu ar vides aizsardzības jautājumu risinājumu.

2. Līgumslēdzējas puses darīs visu iespējamo līdzīgu pārvadājumu apstākļu, tostarp arī nodokļu režīma, radīšanai savās teritorijās, jo īpaši raugoties, lai satiksme neapietu Alpu reģionus un šajās teritorijās tiktu nodrošināts labāks transporta plūsmu sadalījums.

31. pants

Pasākumi

1. Šim nolūkam Līgumslēdzējas puses veic pasākumus, kas vērsti uz veselīgas konkurences nodrošināšanu starp transporta nozarēm un to iekšienē, veicina videi nekaitīgāku transporta līdzekļu izmantošanu gan pasažieru, gan kravu pārvadājumiem.

2. Papildus II un III sadaļā noteiktajiem pie šiem pasākumiem pieder arī:

— dzelzceļa infrastruktūru izveidošana caur Alpiem, nodrošinot iespējas sniegt gan cenas, gan kvalitātes ziņā konkurētspējīgus pakalpojumus,

— atbilstošu autotransporta izmantošanas maksas sistēmu ieviešana,

— atbalsta pasākumi.

3. Pasākumus, kurus Līgumslēdzējas puses īsteno saskaņā ar šo Nolīgumu, veic pakāpeniski un savstarpēji iespējami saskaņoti.

32. pants

Principi

Ievērojot 47. panta noteikumus, 31. pantā minētajiem pasākumiem jāatbilst šādiem principiem:

— tieša vai netieša nediskriminēšana pēc operatora valstspiederības, transporta līdzekļa reģistrācijas vietas, vai arī transporta operācijas sākuma punkta un/vai galamērķa,

— transporta veida brīva izvēle,

— vienpusēji nenoteikti kvantitatīvi ierobežojumi,

— teritorijas princips,

— noteiktās maksas atbilstība transporta izmaksām, šo kritēriju attiecinot arī uz transporta līdzekļa veidu,

— pārredzamība,

— atšķirīgu Alpu šķērsošanas maršrutu izmantošanas noteikumu pielīdzināmība,

— transporta plūsmu traucējumu neradīšana Alpu reģionos,

— savstarpīgums.







B.

DZELZCEĻA TRANSPORTS UN KOMBINĒTAIS TRANSPORTS

33. pants

Mērķi

1. Līgumslēdzējas puses vienojas par mērķi Alpu reģionā izveidot dzelzceļa transporta un kombinētā transporta sistēmu ar pietiekamu caurlaides spēju, kas gan ekonomiski, gan pēc pakalpojumu kvalitātes ir konkurētspējīga ar autotransportu, vienlaicīgi ievērojot 32. pantā noteiktos principus, un nodrošinot ne tikai tirgus konjunktūras spēku darbību, jo īpaši nodrošinot piekļuvi dzelzceļa infrastruktūrai saskaņā ar III sadaļu, bet arī dzelzceļa uzņēmumu darbības neatkarību.

2. Šajā nolūkā Līgumslēdzējas puses:

— savas kompetences ietvaros Šveicē un Kopienas teritorijā veic vajadzīgos pasākumus attiecībā uz infrastruktūru un tās ekspluatāciju, kas nodrošina Šveices tālsatiksmes dzelzceļu sistēmas jaudu ilglaicīgu dzīvotspēju, kohēziju un integrāciju,

— apņemas savstarpēji savienot savu dzelzceļu tīklu un kombinētā transporta tīklu. Tās nodrošina šim nolūkam vajadzīgo sadarbību ar attiecīgajām starptautiskajām organizācijām un iestādēm, un dod norādījumus apvienotajai komitejai par šo jautājumu kontroli un uzraudzību.

3. Līgumslēdzējas puses apņemas vienlaicīgi ar 40. pantā minētā autoceļu nodokļu režīmu noteikšanu veikt pasākumus lietotāju nodrošināšanai ar dzelzceļa transporta un kombinētā transporta jaudām, kuras pēc caurlaides spējas, cenas un kvalitātes ir tādas, lai nodrošinātu to interesēm atbilstīgu transporta plūsmu sadalījumu pa dažādiem maršrutiem, kas iet caur Alpiem.

34. pants

Dzelzceļa jaudas

1. Līgumslēdzējas puses apstiprina savas 1992. gada Nolīguma 5. un 6. pantā noteiktās saistības, saskaņā ar ko paredzēts, ka Šveice izbūvē jaunu dzelzceļa līnijas atzaru (NRLA) caur Alpiem, bet Kopiena palielina caurlaides spēju maršrutos, kas ved uz NRLA. Turklāt tās vienojas, ka šīs jaunās līnijas tiks izbūvētas, ievērojot IUR kravu gabarītu C.

2. No Kopienas puses 1. punktā minētie ar infrastruktūru saistītie pasākumi ir daļa no pasākumiem, kurus veic saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Lēmumu Nr. 1692/96/EK par Kopienas pamatprincipiem Eiropas transporta tīkla attīstībai, tostarp dzelzceļa un kombinētā transporta satiksmi caur Alpiem, un konkrēti piekļuves maršrutiem Šveices dzelzceļa infrastruktūrai un kombinētā transporta objektiem.

3. Līgumslēdzējas puses sadarbosies, lai nodrošinātu savām attiecīgajām kompetentajām iestādēm iespējas plānot saskaņotus infrastruktūras, dzelzceļa transporta un kombinētā transporta pasākumus, kas vajadzīgi 1. un 2. punktā minēto saistību izpildei un kustības grafiku saskaņošanai, ņemot vērā vajadzīgās jaudas. Šim nolūkam tās centīsies panākt investīciju atmaksāšanos un apvienotajā komitejā veiks visus vajadzīgos pasākumus.

4. Apvienotā komiteja var izveidot apakškomisiju Alpu reģiona infrastruktūras projektu koordinācijas pārraudzīšanai. Apakškomisijā ir Šveices, Kopienas un Alpu reģionā esošo Kopienas dalībvalstu pārstāvji.

35. pants

Ekonomiskie ietvari

1. Līgumslēdzējas puses darīs visu vajadzīgo, lai sasniegtu 33. pantā noteikto mērķi. Šim nolūkam tās rīkosies, lai nodrošinātu, ka preču pārvadājumi caur Šveici pa dzelzceļu un tostarp arī ar to saistītais kombinētais transports tajos pašos maršrutos saglabās konkurētspēju ar autotransportu gan pēc cenas, gan šā pakalpojuma kvalitātes, vienlaikus nodrošinot dzelzceļa uzņēmumu neatkarības statusa garantijas.

2. Lai nodrošinātu vajadzīgo dzelzceļa un kombinētā transporta caurlaides spēju, Līgumslēdzējas puses var sniegt finansiālu atbalstu investīcijām dzelzceļa infrastruktūrā, stacionārajās un mobilajās pārkraušanas iekārtās no viena sauszemes transporta veida citā, un ciktāl to pieļauj attiecīgā likumdošana, arī kombinātā transporta pakalpojumu ekspluatācijas izmaksu finansēšanai pakalpojumiem, kas iet cauri Šveices teritorijai, tādā apjomā, lai šie pasākumi veicinātu kvalitātes un konkurētspējas paaugstināšanos, ņemot vērā dzelzceļa transporta pakalpojumu cenas un kombinētā transporta caurlaides spēju, lai neradītu konkurences traucējumus starp operatoriem. Pienākumu noteikt dzelzceļa transporta pakalpojumu cenas arī turpmāk veic kompetentās iestādes vai juridiskās personas.

3. Līgumslēdzējas puses atbilstošu dzelzceļa transporta pakalpojumu garantēšanai var noslēgt pakalpojumu valsts līgumus ar dzelzceļa uzņēmumiem, jo īpaši ņemot vērā sociālos un vides aizsardzības aspektus.

4. Līgumslēdzējas puses savas kompetences ietvaros veic pasākumus lai nodrošinātu, ka vienas Puses oficiāli sniegtās palīdzības ietekmi uz tirgu nemazinātu otras Puses, tās teritorijā vai citas Līgumslēdzējas puses teritorijā reģistrēta juridiska persona.

5. Apvienotā komiteja seko, kā Līgumslēdzējas puses ievēro šā panta noteikumus.

36. pants

Kvalitātes rādītāji

1. Līgumslēdzējas puses vienojas darīt visu vajadzīgo, lai sasniegtu 33. pantā noteikto mērķi. Šim nolūkam tās apņemas veicināt kombinētā transporta attīstību.

2. Pārejas posmā, kas minēts 8. pantā, saskaņā ar 1992. gada Nolīguma II sadaļu Šveice apņemas arī izveidot tādu kombinētā transporta paveidu (“ripojošo autoceļu”), kas pēc cenas un pakalpojuma kvalitātes ir konkurētspējīgs ar autotransportu.

3. Līgumslēdzējas puses darīs visu vajadzīgo kombinētā transporta attīstības veicināšanai. Konkrēti, tās veiks pasākumus, lai nodrošinātu šādu normu ievērošanu:

— noteikumu ievērošanu, kas attiecas uz autotransporta tehniskajiem un sociālajiem standartiem, konkrēti, šoferu darba un atpūtas periodiem, maksimālo kustības ātrumu, maksimāli pieļaujamo masu un gabarītiem,

— dzelzceļa transporta kontroles samazināšanu uz robežas, un šās kontroles veikšanu atiešanas vai pienākšanas vietā saskaņā ar 1987. gada 20. maijā noslēgto Konvenciju starp Kopienu, Šveici un Eiropas Brīvās tirdzniecības asociācijas valstīm par vienotu tranzīta procedūru,

— kombinētā transporta sistēmas vienkāršošana, Līgumslēdzējām pusēm atvieglojot reglamentējošos un administratīvos noteikumus,

— kombinētā transporta operatoru un dzelzceļa operatoru stimulēšana uzlabot pakalpojumu kvalitāti.

Dzelzceļa parametru saraksts noteikts 9. pielikumā. Šie parametri jāņem vērā, izmantojot 46. pantu.

4. Savu pilnvaru robežās Līgumslēdzējas puses nodrošina, ka tiek veikti attiecīgi pasākumi ātrai dzelzceļa kravu pārvadājumu koridoru izveidošanai. Tās regulāri apmainās ar informāciju par pasākumiem, kurus tās plāno veikt attiecībā uz šiem koridoriem.

5. Apvienotā komiteja reizi divos gados sagatavo ziņojumu par šajā pantā minēto pasākumu īstenošanu.







C.

AUTOTRANSPORTA TARIFU SISTĒMAS

37. pants

Mērķi

Savu pilnvaru ietvaros un saskaņā ar attiecīgajām procedūrām un mērķiem, kas noteiktas 1992. gada III sadaļā, Puses izvirza mērķi pakāpeniski ieviest tarifu sistēmas, kas atbilst autotransporta un citu transporta veidu faktiskajām izmaksām.

38. pants

Principi

1. Tarifu sistēmu pamatā ir 32. pantā noteiktie principi, konkrēti, nediskriminēšanas, samērīguma un pārredzamības principi.

2. Maksājums sastāv no transporta līdzekļa nodokļa, nodokļa par degvielu un maksas par ceļu tīkla izmantošanu.

3. Cenšoties sasniegt 37. pantā noteiktos mērķus, priekšroka jādod pasākumiem, kuru dēļ transporta plūsmas nenovirzās no tehniski, ekonomiski un ģeogrāfiski izdevīgākā maršruta no izbraukšanas vietas līdz transporta operācijas galamērķim.

4. Pasākumi jāveic tā, lai nekavētu preču vai pakalpojumu brīvu apriti starp Līgumslēdzējām pusēm, jo īpaši attiecībā uz dzelzceļa un autoceļu lietošanas maksas administrēšanu un iekasēšanu, kontroles vai sistemātisku pārbaužu neveikšanu uz robežas starp Līgumslēdzējām pusēm un neparedzot pārlieku lielas formalitātes. Lai izvairītos no šāda veida grūtībām, Šveice centīsies šajā jomā izmantot spēkā esošos Kopienas noteikumus.

5. Šīs nodaļas noteikumi attiecas uz autotransporta līdzekļiem, kuru atļautā maksimālā masa, kas norādīta to reģistrācijas dokumentos, ir 12 t un vairāk. Tomēr šis Nolīgums nekavē Līgumslēdzējas puses savās teritorijās pieņemt pasākumus, kas paredz iekļaut autotransporta līdzekļus ar atļauto maksimālo masu līdz 12 t.

6. Līgumslēdzējas puses firmām, tostarp transporta uzņēmumiem, nepiešķir tiešu vai netiešu valsts palīdzību, kas paredzēta, lai šim firmām atvieglotu transporta maksājumu nastu, kuri noteikti saskaņā ar tarifa sistēmām, kas izveidotas saskaņā ar šo Nolīgumu.

39. pants

Instrumentu savstarpēja izmantojamība

Līgumslēdzējas puses Apvienotajā komitejā veic konsultācijas par ceļa lietošanas maksas iekasēšanas elektronisko sistēmu savstarpējas izmantojamības panākšanu.

40. pants

Šveices pasākumi

1. Lai sasniegtu 37. pantā noteiktos mērķus un ņemot vērā 7. panta 3. punktā noteikto masas ierobežojumu palielināšanos, Šveice divos posmos, sākot attiecīgi no 2001. gada 1. janvāra un 2005. gada 1. janvāra, ievieš nediskriminējošu autotransporta nodokli. Konkrēti, nodokli nosaka pēc 38. panta 1. punktā minētajiem principiem un procedūrām saskaņā ar 10. pielikumu.

2. Maksājumi jādiferencē pēc trijām emisijas (EIRO) standarta kategorijām. Saskaņā ar nodokļu sistēmu, kas stājas spēkā no 2005. gada 1. janvāra, atsevišķām kategorijām noteiktās maksas starpībām jābūt iespējami lielām, tomēr tās nedrīkst pārsniegt 15 % no 4. punktā minētās vidējās svērtās maksas.

3.

a) Saskaņā ar nodokļu sistēmu, kas ir spēkā no 2001. gada 1. janvāra, maksimālā summa par autotransporta līdzekli, kura faktiskā kopējā masa nepārsniedz 34 t un brauc 300 km caur Alpiem, nedrīkst pārsniegt CHF 205 par autotransporta līdzekli, kas neatbilst EIRO standartiem, CHF 172 par autotransporta līdzekli, kas atbilst EIRO I standartam un CHF 145 par autotransporta līdzekli, kas atbilst EIRO II standartam.

b) Atkāpjoties no a) apakšpunkta, Kopiena laika periodam no 2001. gada 1. janvāra līdz 2004. gada 31. decembrim par infrastruktūras lietošanas maksu saņem 220 000 kvotas vienreizējiem braucieniem tranzītā cauri Šveices Alpiem autotransporta līdzekļiem bez kravas vai vieglu kravu pārvadāšanai, ievērojot noteikumu, ka maksimālā to pilnā masa nepārsniedz 28 t. Šī maksa 2001. gadā ir CHF 50, 2002. gadā CHF 60, 2003. gadā CHF 70 un 2004. gadā CHF 80. Ar šādiem pašiem noteikumiem kvotu saņem arī Šveice. Šiem reisiem tiek veikta parastā kontroles procedūra.

4. Saskaņā ar nodokļu sistēmu, kas ir spēkā no 2005. gada 1. janvāra, vidējais svērtais maksājums nepārsniedz CHF 325 par autotransporta līdzekļiem ar maksimālo pilno masu līdz 40 t un kas brauc pa Alpiem 300 km. Maksa par kategoriju, kas rada lielāko piesārņojumu, nedrīkst pārsniegt CHF 380.

5. Daļa no 3. un 4. punktā minētajiem maksājumiem var būt maksa par speciālās Alpu infrastruktūras izmantošanu. Šī daļa nedrīkst būt lielāka par 15 % no 3. un 4. punktā minētajiem maksājumiem.

6. Vidējos svērtos lielumus, kas minēti 4. punktā, nosaka pēc Šveicē ekspluatējamo EIRO standarta autotransporta līdzekļu skaita. Katras kategorijas autotransporta līdzekļu skaitu nosaka pēc statistiskās skaitīšanas datiem, kurus pārbauda Apvienotā komiteja. Apvienotā komiteja nosaka korekcijas koeficientus saskaņā ar pārbaužu rezultātiem, ko veic divos gados reizi, un no kurām pirmā jāveic līdz 2004. gada 1. jūlijam, ņemot vērā Šveicē ekspluatējamo autotransporta līdzekļu parka attīstības tendences un EIRO standartu izmaiņas.

41. pants

Kopienas pasākumi

Kopiena turpinās attīstīt tās teritorijā spēkā esošās tarifu sistēmas, tās saistot ar infrastruktūras lietošanas izmaksām. Šo sistēmu pamatā ir princips, saskaņā ar kuru maksā lietotājs.

42. pants

Noteiktās maksas pārskatīšana

1. Ņemot vērā inflācijas līmeni Šveicē iepriekšējo divu gadu laikā, 2007. gada 1. janvārī un pēc tam divos gados reizi pārskata 40. panta 4. punktā noteikto maksimālo maksu. Šim nolūkam Šveice ne vēlāk kā līdz 30. septembrim gadā pirms pārskatīšanas Apvienotajai komitejai nosūta vajadzīgos statistikas datus, pēc kuriem veic paredzētās korekcijas. Pēc Kopienas pieprasījuma Apvienotā komiteja sanāk 30 dienu laikā pēc šā paziņojuma saņemšanas, lai apspriestos par plānotajām izmaiņām.

Ja laika periodā no šā Nolīguma parakstīšanas līdz 2004. gada 31. decembrim gada vidējā inflācija Šveicē ir lielāka par 2 %, maksimālo maksu, kas noteikta 40. panta 4. punktā, koriģē, ņemot vērā tikai to inflācijas daļu, kas pārsniedz gada inflācijas 2 % līmeni. Ievēro punkta iepriekšējā daļā noteikto procedūru.

2. No 2007. gada 1. janvāra Apvienotā komiteja pēc kādas Puses pieprasījuma var pārskatīt 40. panta 4. punktā noteikto maksimālo maksu, lai to koriģētu pēc kopējas vienošanās. Veicot pārskatīšanu, ņem vērā šādus kritērijus:

— nodokļu līmenis un struktūra abās Līgumslēdzējās pusēs, jo īpaši attiecībā uz salīdzināmiem maršrutiem cauri Alpiem,

— transporta plūsmu sadalījums salīdzināmos maršrutos cauri Alpiem,

— pārvadājuma apjoma sadalījuma tendences pa transporta veidiem Alpu reģionā,

— dzelzceļa infrastruktūras attīstība Alpos.







D.

ATBALSTA PASĀKUMI

43. pants

Robežkontroles atvieglošana

1. Līgumslēdzējas puses apņemas mīkstināt un vienkāršot ar transporta operācijām saistītās formalitātes, jo īpaši muitas jautājumos.

2. Pamatojums, saskaņā ar kuru Līgumslēdzējas puses veic 1. punktā minētos pasākumus, ir 1990. gada 21. novembra Eiropas Ekonomikas kopienas Nolīgums ar Šveices Konfederāciju par pārbaužu un formalitāšu vienkāršošanu attiecībā uz preču pārvadājumiem, 1987. gada 20. maija Konvencija par kopīgu tranzīta procedūru, un attiecībā uz dzelzceļa transportu dzelzceļa uzņēmumu vienošanās par tehniskajām inspekcijām, izraugoties preču vagonus starptautiskajiem pārvadājumiem.

44. pants

Komercpārvadājumiem izmantojamajiem transporta līdzekļiem nosakāmās ekoloģiskās normas

1. Lai uzlabotu vides aizsardzību un neskarot saistības, kas izriet no 7. panta, Līgumslēdzējas puses centīsies ieviest ekoloģiskos normatīvus, kas nodrošina augstu vides aizsardzības līmeni, lai samazinātu smagkravas autotransporta atgāzu, cieto daļiņu un trokšņa emisijas.

2. Līgumslēdzējas puses regulāri konsultējas par šo normu izstrādāšanu.

3. Smagkravas autotransporta līdzekļu EIRO emisijas klase (kas noteikta Kopienas tiesību aktos), ja nav norādīta transportlīdzekļa reģistrācijas dokumentos, pēc šā dokumenta ir jāpārbauda no pirmās dienas, kad sākta transporta līdzekļa ekspluatācija, vai ja vajadzīgs, pēc īpaša papildus dokumenta, ko izsniegusi izdevējas valsts kompetenta iestāde.

45. pants

Satiksmes novērošanas punkts

1. Tūlīt pēc šā Nolīguma spēkā stāšanās autotransporta, dzelzceļa un kombinētā transporta uzraudzībai Alpu reģionā jāizveido pastāvīgs novērošanas punkts. Tas katru gadu par satiksmes attīstības tendencēm informē saskaņā ar šā Nolīguma 51. pantu izveidoto apvienoto komiteju. Apvienotā komiteja novērošanas punktam var pieprasīt sagatavot īpašus pārskatus, jo īpaši par gadījumiem, kad piemēro šā Nolīguma 46. un 47. pantu.

2. Novērošanas punkta darbību finansē Līgumslēdzējas puses daļās, par kurām pieņem lēmumu Apvienotā komiteja.

3. Līgumslēdzējas puses ar Apvienotās komitejas lēmumu, kuru tās pieņem savā pirmajā sanāksmē, nosaka novērošanas punkta administratīvās procedūras.







E.

KOREKTĪVI PASĀKUMI

46. pants

Vienpusēji aizsargpasākumi

1. Ja pēc 2005. gada 1. janvāra, neraugoties uz konkurētspējīgām dzelzceļa pārvadājumu pakalpojumu cenām un pareizu 36. pantā noteikto pasākumu piemērošanu, kas attiecas uz kvalitātes parametriem, ir grūtības ar Šveices transporta plūsmām cauri Alpiem, un 10 nedēļu periodā dzelzceļa jaudas Šveicē (kombinētais transports ar pavadoņiem un bez tiem) tiek izmantotas mazāk nekā par 66 %, Šveice, atkāpjoties no 40. panta 4. un 5. punkta noteikumiem, var palielināt 40. panta 4. punktā noteikto maksu ne vairāk par 12,5 %. Visi ieņēmumi no maksas šādas paaugstināšanas jāizmanto dzelzceļa transporta un kombinētā transporta konkurētspējas paaugstināšanai salīdzinājumā ar autotransportu.

2. Kopiena 1. punktā minētajos apstākļos, ja tie izveidojas tās teritorijā, pēc salīdzināmiem nosacījumiem var veikt līdzīgus korektīvos pasākumus.

3.

a) Iepriekšminētā pasākuma apjoms un ilgums tiek stingri ierobežots ar situācijas uzlabošanai nepieciešamajiem. Pasākuma ilgums nedrīkst pārsniegt sešus mēnešus, bet to vienreiz var pagarināt uz otru sešu mēnešu termiņu. Par papildus pagarinājumiem var pieņemt lēmumu Apvienotā komiteja.

b) ja kāda no Līgumslēdzējām pusēm iepriekšminētajā gadījumā izmantojusi 1. vai 2. punktā minētos pasākumus, turpmāk attiecīgā Līgumslēdzēja puse to var izmantot vēl, ievērojot šādus nosacījumus: — ja iepriekšējo pasākumu termiņš nepārsniedz sešus mēnešus, papildus pasākumus var veikt tikai pēc 12 mēnešiem no dienas, kad beidzies iepriekšējais pasākums, — ja iepriekšējo pasākumu termiņš pārsniedz sešus mēnešus, papildus pasākumus var veikt tikai pēc 18 mēnešiem no dienas, kad beidzies iepriekšējais pasākums, — nekādos apstākļos vienpusējos pasākumus nedrīkst noteikt vairāk par divām reizēm piecu gadu periodā no dienas, kad šādi pasākumi noteikti pirmoreiz.

Apvienotā komiteja ar kopīgu lēmumu īpašos gadījumos var atkāpties no šiem nosacījumiem.

4. Pirms pieņemt iepriekšējos punktos noteiktos pasākumus, attiecīgā Līgumslēdzēja puse par šādu nodomu informē Apvienoto komiteju. Apvienotā komiteja sanāk šā jautājuma izskatīšanai. Izņemot gadījumus, kad Apvienotā komiteja pieņem citādu lēmumu, attiecīgā Līgumslēdzēja puse konkrēto pasākumu var pieņemt, beidzoties 30 dienu periodam pēc dienas, kad par pasākumu tika informēta Apvienotā komiteja.

47. pants

Aizsargpasākumi pēc vienošanās

1. Ja transporta plūsmas cauri Alpiem tiek nopietni traucētas tiktāl, ka apdraud šā Nolīguma 30. pantā noteikto mērķu sasniegšanu, Apvienotā komiteja sanāk pēc vienas Līgumslēdzējas puses pieprasījuma, lai pieņemtu lēmumu par rīcību konkrētajā situācijā. Pieprasījumu iesniegusī Līgumslēdzēja puse nekavējoties informē satiksmes novērošanas punktu, kas 14 dienu laikā sniedz ziņojumu par situāciju un par veicamajiem pasākumiem.

2. Apvienotā komiteja sanāk 15 dienu laikā pēc pieprasījuma iesniegšanas. Tā izvērtē situāciju, šim nolūkam īpaši ņemot vērā satiksmes novērošanas punkta ziņojumu. Pēc pirmās sanāksmes 60 dienu laikā Apvienotā komiteja pieņem lēmumu par veicamajiem pasākumiem. Pēc kopīgas vienošanās šo termiņu var pagarināt.

3. Šo aizsargpasākumu apjoms un ilgums tiek stingri ierobežoti ar situācijas uzlabošanai nepieciešamajiem. Priekšroka dodama tādiem pasākumiem, kuri iespējami maz traucē Nolīguma darbību.

48. pants

Krīzes pasākumi

Ja transporta plūsmas caur Alpiem ir nopietni traucētas nepārvaramas varas – force majeure – apstākļu dēļ, kas izveidojušies pēc dabas katastrofas, Līgumslēdzējas puses savās teritorijās saskaņoti veic visas iespējamās darbības transporta plūsmu atjaunošanai un saglabāšanai. Priekšroku dod paaugstināta riska kravām, piemēram, precēm, kas ātri bojājas.







V

SADAĻA

VISPĀRĪGI UN NOBEIGUMA NOTEIKUMI

49. pants

Nolīguma īstenošana

1. Līgumslēdzējas puses veic visus pasākumus, gan vispārīga rakstura, gan konkrētus pasākumus, lai nodrošinātu no šā Nolīguma izrietošo saistību izpildi.

2. Tās atturas no visiem pasākumiem, kas varētu apdraudēt šajā Nolīgumā noteikto mērķu sasniegšanu.

3. Šā nolīguma noteikumi par maksimāli pieļaujamās masas ierobežojumiem vilcējiem ar puspiekabi un autovilcējiem un par transporta izmatošanas maksas sistēmām jāizpilda divos posmos: no 2001. gada 1. janvāra līdz 2004. gada 31. decembrim un no 2005. gada 1. janvāra.

50. pants

Novēršanas pasākumi

Ja viena Līgumslēdzēja puse konstatē, ka otra puse neievēro šajā Nolīgumā noteiktās saistības, vai arī neizpilda Apvienotās komitejas lēmumu, aizskartā Līgumslēdzēja puse, apspriežoties ar Apvienoto komiteju, var veikt pasākumus, lai nodrošinātu pušu interešu līdzsvaru saskaņā ar šo Nolīgumu. Līgumslēdzējas puses Apvienotajai komitejai sniedz visu vajadzīgo informāciju, kas nepieciešama situācijas padziļinātai novērtēšanai.

51. pants

Apvienotā komiteja

1. Ar šo tiek izveidota Apvienotā komiteja, kas tiek nosaukta par “Kopienas/Šveices Iekšzemes transporta komiteju”; to veido Līgumslēdzēju pušu pārstāvji un tā atbild par šā Nolīguma vadību un pienācīgu piemērošanu. Šajā nolūkā tā izstrādā ieteikumus. Tā pieņem lēmumus jautājumos, kas paredzēti šajā Nolīgumā; šos lēmumus Līgumslēdzējas puses izpilda saskaņā ar saviem noteikumiem. Apvienotā komiteja pieņem lēmumus, savstarpēji vienojoties.

2. Apvienotā komiteja jo īpaši ir atbildīga par šā Nolīguma noteikumu, konkrēti 27. panta 6. punkta, 33., 34., 35., 36., 39., 40., 42., 45., 46., 47. un 54. panta vadību un piemērošanu. Tā īsteno pielāgošanas un pārskatīšanas klauzulas, kas minētas 52. un 55. pantā.

3. Lai nodrošinātu šā Nolīguma sekmīgu īstenošanu, Līgumslēdzējas puses apmainās ar informāciju, un pēc otras puses pieprasījuma apspriežas Apvienotajā komitejā. Līgumslēdzējas puses apmainās ar informāciju, kuru sniedz par šā Nolīguma piemērošanu atbildīgās iestādes, un jo īpaši par atļauju izsniegšanu un inspekciju veikšanu. Šīs iestādes iesaistās tiešā sarakstē.

4. Apvienotā komiteja ar lēmumu pieņem savu reglamentu, kurā citu starpā ir noteikumi par sanāksmju sasaukšanas, priekšsēdētāja iecelšanas procedūrām un par pēdējā kompetenci.

5. Apvienotā komiteja sanāk pēc vajadzības un vismaz vienu reizi gadā. Pieprasīt sasaukt sanāksmi var jebkura no Līgumslēdzējām pusēm.

6. Apvienotā komiteja var pieņemt lēmumu izveidot darba grupas vai ekspertu grupas, kuras tās uzskata par vajadzīgām savu uzdevumu veikšanai.

7. Šī komiteja veic arī pienākumus, kurus līdz šim veica saskaņā ar 1992. gada Nolīguma 18. pantu izveidotā Apvienotā komiteja, kas nosaukta par “Kopienas/Šveices Iekšzemes transporta komiteju”.

52. pants

Likumdošanas pilnveidošana

1. Ievērojot nediskriminēšanas principu un šā Nolīguma noteikumus, šis Nolīgums neskar nevienas Līgumslēdzējas puses tiesības vienpusīgi grozīt savus tiesību aktus jomā, uz kuru attiecas šis Nolīgums.

2. Tiklīdz kāda līgumslēdzēja puse pieņem jaunus tiesību aktus jomā, uz kuru attiecas šis Nolīgums, tā oficiāli pieprasa otras Līgumslēdzējas puses ekspertu atzinumu. Laikā pirms šo jauno tiesību aktu oficiālas pieņemšanas Līgumslēdzējas puses apmainās ar informāciju un apspriežas, ja tas vajadzīgs un kad ir nepieciešams. Pēc vienas Līgumslēdzējas puses pieprasījuma Apvienotajā komitejā veic iepriekšēju viedokļu apmaiņu, jo īpaši attiecībā uz tādiem grozījumiem, kam var būt ietekme uz šo Nolīgumu.

3. Pieņemot tiesību aktu grozījumus, bet ne vēlāk kā astoņas dienas pēc to publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī vai “Federālo Likumu un Dekrētu Oficiālajā Krājumā” attiecīgā Līgumslēdzēja puse paziņo pretējai Līgumslēdzējai pusei šo jauno noteikumu tekstu. Pēc vienas Līgumslēdzējas puses pieprasījuma Apvienotajā komitejā ne vēlāk kā divu mēnešu laikā pēc pieprasījuma iesniegšanas veic viedokļu apmaiņu par grozījumu ietekmi uz Nolīguma izpildi.

4. Apvienotā komiteja:

— ja vajadzīgs, pieņem lēmumu par 1., 3., 4. un 7. pielikuma pārskatīšanu, vai, ja vajadzīgs, ierosina pārskatīt šā Nolīguma noteikumus, ja vajadzīgs un kad tas nepieciešams ievērojot savstarpību, tajā iekļaut attiecīgos tiesību aktu grozījumus, vai

— pieņem lēmumu, ar kuru attiecīgie tiesību aktu grozījumi uzskatāmi par atbilstīgiem šīm Nolīgumam, vai

— lemj par citiem pasākumiem, kas nodrošinātu šā Nolīguma pienācīgu darbību.

5. Apvienotā komiteja pieņem lēmumus par procedūrām, kā pielāgot šo Nolīgumu attiecīgajiem turpmāko nolīgumu noteikumiem, ko noslēdz Kopiena vai Šveice no vienas puses un trešās valstis no otras puses saskaņā ar 13. un 19. pantu.

6. Šajā Nolīgumā noteikto mērķu sasniegšanai Līgumslēdzējas puses saskaņā ar 49. pantā noteikto laika grafiku veic visus vajadzīgos pasākumus lai nodrošinātu, ka tiesības un saistības, kas ir līdzvērtīgas 1. pielikumā uzskaitītajos Kopienas tiesību aktos, tiek aktīvi izmantotas to attiecībās.

53. pants

Konfidencialitāte

Līgumslēdzēju pušu pārstāvji, eksperti un citi darbinieki, arī pēc pienākumu izbeigšanas nedrīkst izpaust informāciju, kuru tie ieguvuši sakarā ar šo Nolīgumu, un uz kuru tās rakstura dēļ attiecas pienākums ievērot dienesta noslēpumu.

54. pants

Strīdu izšķiršana

Abas Līgumslēdzējas puses Apvienotajai komitejai var iesniegt izskatīšanai strīdīgo jautājumu, kas attiecas uz šā Nolīguma piemērošanu vai interpretāciju, un tā cenšas strīdu izšķirt. Apvienotajai komitejai jāsaņem visa informācija, kas vajadzīga situācijas sīkai izpētei, lai atrastu pieņemamu risinājumu. Tālab Apvienotajai komitejai jāizskata visas iespējas šā Nolīguma paturēšanai spēkā un efektīvai izmantošanai.

55. pants

Nolīguma pārskatīšana

1. Ja viena no Līgumslēdzējām pusēm šā Nolīguma noteikumus vēlas pārskatīt, tā par to attiecīgi informē Apvienoto komiteju. Saskaņā ar šā panta 2. un 3. punktu šīs nolīgums ar grozījumiem stājas spēkā pēc attiecīgu iekšējo procedūru pabeigšanas.

2. Saskaņā ar 51. panta 1. punktu Apvienotā komiteja ar savu lēmumu var izdarīt grozījumus 1., 3., 4. un 7. pielikumā, ņemot vērā Kopienas tiesību aktu precizējumus šajos jautājumos.

3. Saskaņā ar 51. panta 1. punktu Apvienotā komiteja ar savu lēmumu var izdarīt grozījumus 5., 6., 8. un 9. pielikumā.

56. pants

Pielikumi1.

līdz 10. pielikums ir šā Nolīguma sastāvdaļa.

57. pants

Teritoriālā darbības joma

Šo Nolīgumu piemēro, no vienas puses, teritorijās, kurās piemēro Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, un saskaņā ar nosacījumiem, ko paredz minētais līgums, un, no otras puses, Šveices teritorijā.

58. pants

Beigu klauzulas

1. Šo Nolīgumu katra Līgumslēdzēja puse apstiprina vai ratificē saskaņā ar tās procedūrām. Tas stājas spēkā otrā mēneša pirmajā dienā pēc galīgā paziņojuma par ratifikācijas dokumentu deponēšanu vai pēc visu šo nolīgumu apstiprināšanas:

— Nolīgums par kravu un pasažieru pārvadājumiem pa dzelzceļu un autoceļiem

— Nolīgums par personu brīvu pārvietošanos,

— Nolīgums par gaisa satiksmi,

— Nolīgums par lauksaimniecības produktu tirdzniecību,

— Nolīgums par atbilstības novērtēšanas savstarpējo atzīšanu,

— Nolīgums par valsts iepirkuma dažiem aspektiem,

— Nolīgums par zinātnisku un tehnoloģisku sadarbību.

2. Šis nolīgums ir noslēgts sākumposmam uz septiņiem gadiem. Ja Kopiena vai Šveice pretējai Līgumslēdzējai pusei pirms sākumposma termiņa beigām nepaziņo par pretējo, Nolīgums tiek atjaunots uz nenoteiktu laiku. Ja sniegts šāds paziņojums, ir spēkā 4. punkta noteikumi.

3. Kopiena vai Šveice var šo Nolīgumu izbeigt, savu lēmumu par to paziņojot otrai Līgumslēdzējai pusei. Ja sniegts šāds paziņojums, ir spēkā 4. punkta noteikumi.

4. Septiņi 1. punktā minētie nolīgumi vairs nav piemērojami pēc sešiem mēnešiem pēc 2. punktā minētā Nolīguma neatjaunošanas paziņojuma saņemšanas vai 3. punktā minētā paziņojuma saņemšanas par Nolīguma izbeigšanu.

Hecho en Luxemburgo, el veintiuno de junio de mil novecientos noventa y nueve, en doble ejemplar en lenguas alemana, danesa, española, finesa, francesa, griega, inglesa, italiana, neerlandesa, portuguesa y sueca, siendo cada uno de estos textos igualmente auténtico.

Udfærdiget i Luxembourg, den enogtyvende juni nitten hundrede og nioghalvfems, i to eksemplarer på dansk, engelsk, finsk, fransk, græsk, italiensk, nederlandsk, portugisisk, spansk, svensk og tysk, idet hver af disse tekster har samme gyldighed.

Geschehen zu Luxemburg am einundzwanzigsten Juni neunzehnhundertneunundneunzig in zwei Urschriften in dänischer, deutscher, englischer, finnischer, französischer, griechischer, italienischer, niederländischer, portugiesischer, spanischer und schwedischer Sprache, wobei jeder dieser Wortlaute gleichermaßen verbindlich ist.

Έγινε στο Λουξεμβούργο, στις είκοσι μία Ιουνίου χίλια εννιακόσια ενενήντα εννέα, εις διπλούν στην αγγλική, γαλλική, γερμανική, δανική, ελληνική, ισπανική, ιταλική, ολλανδική, πορτογαλική, σουηδική, και φινλανδική γλώσσα, κάθε κείμενο από τα οποία είναι αυθεντικό.

Done at Luxembourg on the twenty-first day of June in the year one thousand and ninety-nine, and drawn up in duplicate in the Danish, Dutch, English, Finnish, French, German, Greek, Italian, Portuguese, Spanish and Swedish languages, each text being equally authentic.

Fait à Luxembourg, le vingt-et-un juin mil neuf cent quatre-vingt dix-neuf, en double exemplaire en langues allemande, anglaise, danoise, espagnole, finnoise, française, grecque, italienne, néerlandaise, portugaise et suédoise, chacun de ces textes faisant également foi.

Fatto a Lussemburgo, addì ventuno giugno millenovecentonovantanove, in duplice copia, in lingua danese, finlandese, francese, greca, inglese, italiana, olandese, portoghese, spagnola, svedese e tedesca, ciascun testo facente ugualmente fede.

Gedaan te Luxemburg, de eenentwintigste juni negentienhonderd negenennegentig, in twee exemplaren in de Deense, de Duitse, de Engelse, de Finse, de Franse, de Griekse, de Italiaanse, de Nederlandse, de Portugese, de Spaanse en de Zweedse taal, zijnde alle teksten gelijkelijk authentiek.

Feito em Luxemburgo, em vinte e um de Junho de mil novecentos e noventa e nove, em duplo exemplar nas línguas alemã, dinamarquesa, espanhola, finlandesa, francesa, grega, inglesa, italiana, neerlandesa, portuguesa e sueca, fazendo fé qualquer dos textos.

Tehty Luxemburgissa kahdentenakymmenentenäensimmäusenä päivänä kesäkuuta vuonna tuhatyhdeksänsataayhdeksänkymmentäyhdeksän kahtena kappaleena englannin, espanjan, hollannin, italian, kreikan, portugalin, ranskan, ruotsin, saksan, suomen ja tanskan kielellä, ja kaikki teksti ovat yhtä todistusvoimaiset.

Utfärdat i Luxemburg den tjugoförsta juni nittonhundranittionio i två exemplar på det danska, engelska, finska, franska, grekiska, italienska, nederländska, portugisiska, spanska, svenska och tyska språket, vilka samtliga texter är lika giltiga.

Por la Comunidad Europea

For Det Europæiske Fællesskab

Für die Europäische Gemeinschaft

Για την Ευρωπαϊκή Κοινότητα

For the European Community

Pour la Communauté européenne

Per la Comunità europea

Voor de Europese Gemeenschap

Pela Comunidade Europeia

Euroopan yhteisön puolesta

På Europeiska gemenskapens vägnar

Por la Confederación Suiza

For Det Schweiziske Edsforbund

Für der Schweizerischen Eidgenossenschaft

Για την Ελβετική Συνομοσπονδία

For the Swiss Confederation

Pour la Confédération suisse

Per la Confederazione svizzera

Voor de Zwitserse Bondsstaat

Pela Confederação Suíça

Sveitsin valaliiton puolesta

På Schweiziska Edsförbundets vägnar

PIELIKUMU SARAKSTS







1 pielikums: 5. panta 2. punkts, 6. pants, 7. panta 1. punkts, 24. panta 1. punkts, 25. panta 5. punkts un 27. panta 2. punkts: piemērojamie noteikumi 2 pielikums: 8. panta 5. punkts: 8. pantā paredzētās maksas noteikšana 3 pielikums: 9. panta 1. punkts: starptautisko kravu autopārvadājumu atļaujas paraugs 4 pielikums: 9. panta 3. punkts: pārvadājumu veidu uzskaitījums, uz kuriem neattiecas licencēšanas sistēmas un atļaujas 5 pielikums: 12. un 13. pants: esošās tiesības saskaņā ar spēkā esošajiem divpusējiem līgumiem 6 pielikums: 15. panta 2. punkts: aizliegums veikt pārvadājumus naktīs un svētdienās, un svara ierobežojuma atbrīvojumi 7 pielikums: 17., 18. un 21. pants: starptautiskie pasažieru pārvadājumi ar autobusiem, atļauju piešķiršanas procedūras 8 pielikums: 19. un 20. pants: esošās tiesības saskaņā ar spēkā esošajiem divpusējiem līgumiem 9 pielikums: 36. pants: dzelzceļa transporta un kombinētā transporta pakalpojumu kvalitātes rādītāji 10 pielikums: 40. panta 1. punkts: 40. pantā paredzētās maksas noteikšana

▼M3

1. PIELIKUMS

PIEMĒROJAMIE NOSACĪJUMI

Saskaņā ar šā nolīguma 52. panta 6. punkta prasībām Šveice piemēro juridiskos noteikumus, kas līdzvērtīgi turpmāk minētajiem noteikumiem.

Attiecīgi acquis communautaire noteikumi

1. SADAĻA – ATĻAUJA VEIKT PROFESIONĀLO DARBĪBU

— Padomes 1996. gada 29. aprīļa Direktīva 96/26/EK par atļauju kravu autopārvadātājiem un pasažieru autopārvadātājiem veikt profesionālo darbību un par diplomu, sertifikātu un citu kvalifikāciju apliecinošo dokumentu savstarpēju atzīšanu, lai veicinātu šo pārvadātāju tiesības veikt uzņēmējdarbību iekšzemes un starptautisko autopārvadājumu nozarē (OV L 124, 23.5.1996., 1. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Padomes 1998. gada 1. oktobra Direktīvu 98/76/EK (OV L 277, 14.10.1998., 17. lpp.).

2. SADAĻA – SOCIĀLĀS PRASĪBAS

— Padomes 1985. gada 20. decembra Regula (EEK) Nr. 3821/85 par reģistrācijas kontrolierīcēm, ko izmanto autotransportā (OV L 370, 31.12.1985., 8. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Komisijas 2009. gada 23. janvāra Regulu (EK) Nr. 68/2009 (OV L 21, 24.1.2009., 3. lpp.).

— Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 1. marta Regula (EK) Nr. 484/2002, kas groza Padomes Regulas (EEK) Nr. 881/92 un (EEK) Nr. 3118/93, ieviešot autovadītāja atestātu (OV L 76, 19.3.2002., 1. lpp.). — Šā nolīguma nolūkos: — a) piemēro tikai Regulas (EK) Nr. 484/2002 1. pantu; b) Eiropas Kopiena un Šveices Konfederācija atbrīvo no pienākuma veikt autovadītāja atestāciju visus Šveices Konfederācijas, Eiropas Kopienas dalībvalstu un Eiropas Ekonomikas zonas dalībvalstu pilsoņus; c) Šveices Konfederācija no pienākuma veikt autovadītāja atestāciju b) apakšpunktā neminēto valstu pilsoņus var atbrīvot tikai pēc apspriešanās ar Eiropas Kopienu un pēc tās piekrišanas saņemšanas.

— Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 15. jūlija Direktīva 2003/59/EK par dažu kravu vai pasažieru pārvadāšanai paredzētu autotransporta līdzekļu vadītāju sākotnējās kvalifikācijas iegūšanu un periodisku apmācību, par Padomes Regulas (EEK) Nr. 3820/85 un Padomes Direktīvas 91/439/EEK grozīšanu un Padomes Direktīvas 76/914/EEK atcelšanu (OV L 226, 10.9.2003., 4. lpp.).

— Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Direktīva 2006/22/EK par minimālajiem nosacījumiem Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85 un Nr. 3821/85 īstenošanai saistībā ar sociālās jomas tiesību aktiem attiecībā uz darbībām autotransporta jomā un par Padomes Direktīvas 88/599/EEK atcelšanu (OV L 102, 11.4.2006., 35. lpp.).

— Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 15. marta Regula (EK) Nr. 561/2006, ar ko paredz dažu sociālās jomas tiesību aktu saskaņošanu saistībā ar autotransportu, groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 un Padomes Regulu (EK) Nr. 2135/98 un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 3820/85 (OV L 102, 11.4.2006., 1. lpp.).

— Komisijas 2009. gada 23. janvāra Regula (EK) Nr. 68/2009, ar kuru devīto reizi tehnikas attīstībai pielāgo Padomes Regulu (EEK) Nr. 3821/85 par reģistrācijas kontrolierīcēm, ko izmanto autotransportā (OV L 21, 24.1.2009., 3. lpp.).

3. SADAĻA – TEHNISKĀS PRASĪBAS

Motorizētie transportlīdzekļi

— Padomes 1998. gada 3. novembra Regula (EK) Nr. 2411/98 par mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju reģistrācijas dalībvalsts pazīšanas zīmes atzīšanu Kopienas iekšējā satiksmē (OV L 299, 10.11.1998., 1. lpp.).

— Padomes 1991. gada 1. oktobra Direktīva 91/542/EEK, ar kuru groza Padomes Direktīvu 88/77/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz pasākumiem, kas jāveic, lai samazinātu gāzveida un cieto daļiņu piesārņojuma emisijas no transportlīdzekļiem, kas aprīkoti ar kompresijas aizdedzes motoriem (OV L 295, 25.10.1991., 1. lpp.).

— Padomes 1992. gada 10. februāra Direktīva 92/6/EEK par ātruma ierobežošanas ierīču uzstādīšanu un izmantošanu noteiktu kategoriju transportlīdzekļos Kopienā (OV L 57, 2.3.1992., 27. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. novembra Direktīvu 2002/85/EK (OV L 327, 4.12.2002., 8. lpp.).

— Padomes 1992. gada 31. marta Direktīva 92/24/EEK par ātruma ierobežojuma ierīcēm vai līdzīgām ātruma ierobežojuma uzstādītām sistēmām zināmu kategoriju transportlīdzekļos (OV L 129, 14.5.1992., 154. lpp.).

— Padomes 1992. gada 10. novembra Direktīva 92/97/EEK, ar kuru groza Direktīvu 70/157/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mehānisko transportlīdzekļu pieļaujamo skaņas līmeni un izplūdes gāzu sistēmu (OV L 371, 19.12.1992., 1. lpp.).

— Padomes 1996. gada 25. jūlija Direktīva 96/53/EK, ar kuru paredz noteiktu Kopienā izmantotu transportlīdzekļu maksimālos pieļaujamos izmērus iekšzemes un starptautiskajos pārvadājumos, kā arī šo transportlīdzekļu maksimālo pieļaujamo masu starptautiskajos pārvadājumos (OV L 235, 17.9.1996., 59. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 18. februāra Direktīvu 2002/7/EK (OV L 67, 9.3.2002., 47. lpp.).

— Eiropas Parlamenta un Padomes 2000. gada 6. jūnija Direktīva 2000/30/EK par Kopienā izmantotu komerciālo transportlīdzekļu tehniskām pārbaudēm uz ceļiem (OV L 203, 10.8.2000., 1. lpp.).

— Eiropas Parlamenta un Padomes 2003. gada 8. aprīļa Direktīva 2003/20/EK, ar kuru groza Padomes Direktīvu 91/671/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz obligātu drošības jostas izmantošanu transportlīdzekļos, kas sver mazāk nekā 3,5 tonnas (OV L 115, 9.5.2003., 63. lpp.).

— Komisijas 2003. gada 3. aprīļa Direktīva 2003/26/EK, ar ko tehnikas attīstībai pielāgo Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2000/30/EK attiecībā uz komerciālo transportlīdzekļu ātruma ierobežošanas ierīcēm un izplūdes gāzu emisiju (OV L 90, 8.4.2003., 37. lpp.).

— Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 6. maija Direktīva 2009/40/EK par mehānisko transportlīdzekļu un to piekabju tehniskajām apskatēm (pārstrādāta versija) (OV L 141, 6.6.2009., 12. lpp.).

Bīstamo kravu transports

— Padomes 1995. gada 6. oktobra Direktīva 95/50/EK par vienotām pārbaudes procedūrām bīstamu kravu pārvadājumiem pa autoceļiem (OV L 249, 17.10.1995., 35. lpp.), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 17. jūnija Direktīvu 2008/54/EK (OV L 162, 21.6.2008., 11. lpp.).

— Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 24. septembra Direktīva 2008/68/EK par bīstamo kravu iekšzemes pārvadājumiem (OV L 260, 30.9.2008., 13. lpp.). — Šā nolīguma mērķiem Šveicē piemēro šādas Direktīvas 2008/68/EK atkāpes: — 1. Autotransports Atkāpes attiecībā uz Šveici saskaņā ar 6. panta 2. punkta a) apakšpunktu 2008. gada 24. septembra Direktīvā 2008/68/EK par iekšzemes bīstamo kravu pārvadājumiem. Par: dīzeļdegvielas un mazuta ar ANO klasifikācijas numuru 1202 pārvadājumiem autocisternās. Atsauce uz šīs direktīvas I pielikuma I.1. iedaļu: 1.1.3.6. un 6.8. Direktīvas pielikuma saturs: izņēmumi, kas attiecas uz pārvadātajiem daudzumiem uz vienu transporta vienību, noteikumi par cisternu konstrukciju. Valsts tiesību aktu saturs: autocisternām, kuru uzbūve neatbilst 6.8., bet kuras ir būvētas saskaņā ar valsts tiesību aktiem, kuru jauda ir mazāka par 1210 l vai vienāda ar to un kuras izmanto, lai pārvadātu mazutu vai dīzeļdegvielu ar ANO klasifikācijas numuru 1202, var piemērot izņēmumus, kas iekļauti 1.1.3.6. ADR. Sākotnējā atsauce uz valsts tiesību aktiem: 1. pielikuma 1.1.3.6.3. punkta b) apakšpunkts un 6.14. punkts Rīkojumā par bīstamu kravu pārvadāšanu pa autoceļiem (SDR; RS 741621). Spēkā līdz: 2017. gada 1. janvārim. Par: atbrīvojumu no prasības pēc pārvadājuma dokumenta dažiem 1.1.3.6. punktā definēto bīstamo kravu daudzumiem. Atsauce uz šīs direktīvas I pielikuma I.1. iedaļu: 1.1.3.6. un 5.4.1. Direktīvas pielikuma saturs: pienākums līdzi vest pārvadājuma dokumentu. Valsts tiesību aktu saturs: uz tādu neiztīrītu tukšu cisternu, kas pieder 4. transporta kategorijai, un piepildītiem vai tukšiem gāzes baloniem elpošanas aparātiem lietošanai avārijas dienestu vai niršanas ekipējumā, kas nepārsniedz noteiktos ierobežojumus, kas noteikti 1.1.3.6. punktā, pārvadājumiem neattiecas pienākums līdzi vest pārvadājuma dokumentu, kas paredzēts 5.4.1. punktā. Sākotnējā atsauce uz valsts tiesību aktiem: Rīkojuma par bīstamu kravu pārvadāšanu pa autoceļiem 1. pielikuma 1.1.3.6.3. punkta c) apakšpunkts (SDR; RS 741621). Spēkā līdz: 2017. gada 1. janvārim. Par: neiztīrītu tukšu tvertņu pārvadājumiem, ko veic uzņēmumi, kas apkalpo ūdenim bīstamu šķidrumu glabātavas. Atsauce uz šīs direktīvas I pielikuma I.1. iedaļu: 6.5., 6.8. un 8.2., un 9. Direktīvas pielikuma saturs: tvertņu un transportlīdzekļu konstrukcija, aprīkošana un pārbaude. Autovadītāju apmācība. Valsts tiesību aktu saturs: uz transportlīdzekļiem un neiztīrītām tukšām cisternām vai tvertnēm, ko izmanto uzņēmumi, kas apkalpo ūdenim bīstamu šķidrumu glabātavas, lai saturētu šķidrumus, kamēr stacionārās tvertnes tiek apkalpotas, neattiecas konstrukcijas, aprīkojuma un pārbaudes noteikumi vai marķēšanas un oranžās numurzīmes identifikācijas noteikumi, kā noteikts ADR. Uz tiem attiecas īpaši marķēšanas un identifikācijas noteikumi, kā arī transportlīdzekļa vadītājam nav obligāti jāievēro apmācību prasība, kas noteikta 8.2. sadaļā. Sākotnējā atsauce uz valsts tiesību aktiem: Rīkojuma par bīstamu kravu pārvadāšanu pa autoceļiem 1. pielikuma 1.1.3.6.3.10. punkts (SDR; RS 741621.). Spēkā līdz: 2017. gada 1. janvārim. Atkāpes attiecībā uz Šveici saskaņā ar 6. panta 2. punkta a) apakšpunkta i) punktu 2008. gada 24. septembra Direktīvā 2008/68/EK par iekšzemes bīstamo kravu pārvadājumiem. Par: bīstamu kravu saturošu iekšzemes atkritumu pārvadājumiem uz atkritumu apglabāšanas iekārtām. Atsauce uz šīs direktīvas I pielikuma I.1. iedaļu: 2., 4.1.10., 5.2. un 5.4. Direktīvas pielikuma saturs: klasifikācija, kombinētais iepakojums, marķēšana un etiķetēšana, dokumentācija. Valsts tiesību aktu saturs: noteikumi ietver nolikumus attiecībā uz vienkāršotu kompetentās iestādes atzīta eksperta veiktu tādu iekšzemes sadzīves atkritumu klasificēšanu, kas satur (iekšzemes) bīstamo kravu, atbilstošām tvertnēm un vadītāju apmācību. Sadzīves atkritumus, ko eksperts nevar klasificēt, drīkst pārvest uz pārstrādes centru mazos daudzumos, kas identificēti ar iepakojuma un transporta vienības numuru. Sākotnējā atsauce uz valsts tiesību aktiem: Rīkojuma par bīstamu kravu pārvadāšanu pa autoceļiem 1. pielikuma 1.1.3.7. punkts (SDR; RS 741621). Piezīmes: šos noteikumus var piemērot tikai tiem iekšzemes bīstamu kravu saturošiem sadzīves atkritumu pārvadājumiem, kas tos nogādā no valsts pārstrādes vietām un atkritumu apglabāšanas iekārtām. Spēkā līdz: 2017. gada 1. janvārim. Par: ar uguņošanu saistītas kravas pārvešanu atpakaļ. Atsauce uz šīs direktīvas I pielikuma I.1. iedaļu: 2.1.2., 5.4. Direktīvas pielikuma saturs: klasifikācija un dokumentācija. Valsts tiesību aktu saturs: ar mērķi atvieglot tādas ar uguņošanu saistītas kravas pārvešanu no mazumtirgotājiem pie piegādātājiem, kurai ir ANO klasifikācijas numuri 0335, 0336 un 0337, ir paredzēti izņēmumi attiecībā uz norādi pārvadājuma dokumentā par pārvadājuma neto masu un produktu klasifikāciju. Sākotnējā atsauce uz valsts tiesību aktiem: Rīkojuma par bīstamu kravu pārvadāšanu pa autoceļiem 1. pielikuma 1.1.3.8. punkts (SDR; RS 741621). Piezīmes: sīkas pārbaudes veikšana attiecībā uz katra nepārdota produkta precīzu saturu katrā iepakojumā ir praktiski neiespējama produktiem, kas paredzēti mazumtirdzniecībai. Spēkā līdz: 2017. gada 1. janvārim. Par: ADR apmācības apliecību braucieniem, kas saistīti ar mērķi pārvadāt salūzušus transportlīdzekļus, veikt remontu, iegūt informāciju par transportlīdzekli vai cisternu un braucieniem, ko ar autocisternām veic eksperti, kas atbild par attiecīgā transportlīdzekļa pārbaudi. Atsauce uz šīs direktīvas I pielikuma I.1. iedaļu: 8.2.1. Direktīvas pielikuma saturs: autotransporta līdzekļu vadītājiem jāapmeklē apmācība. Valsts tiesību aktu saturs: ADR apmācības apliecība braucieniem, kas saistīti ar mērķi pārvadāt salūzušus transportlīdzekļus, ar remontu saistītiem testa braucieniem, ar mērķi iegūt informāciju par transportlīdzekli vai cisternu veiktiem braucieniem, un braucieniem, ko ar autocisternām veic eksperti, kas atbild par attiecīgā transportlīdzekļa pārbaudi. Sākotnējā atsauce uz valsts tiesību aktiem: Federālā vides, transporta, enerģētikas un komunikāciju departamenta (DETEC) 2008. gada 30. septembra instrukcijas par bīstamo kravu pārvadājumiem pa autoceļiem. Piezīmes: dažos gadījumos salūzušos transportlīdzekļos vai transportlīdzekļos, kuriem veic remontdarbus un autocisternas, kas tiek sagatavotas tehniskajai apskatei vai arī, ja šī apskate notiek pārbaudes laikā, vēl joprojām ir bīstamā krava. Prasības, kas ietvertas 1.3. un 8.2.3. punktā, joprojām turpina piemērot. Spēkā līdz: 2017. gada 1. janvārim. 2. Dzelzceļa transports Atkāpes attiecībā uz Šveici saskaņā ar 6. panta 2. punkta a) apakšpunktu 2008. gada 24. septembra Direktīvā 2008/68/EK par iekšzemes bīstamo kravu pārvadājumiem. Par: dīzeļdegvielas un mazuta ar ANO klasifikācijas numuru 1202 pārvadājumiem cisternu konteineros. Atsauce uz šīs direktīvas II pielikuma II.1. iedaļu: 6.8. Direktīvas pielikuma saturs: bāzes autotransporta līdzekļu konstrukcijas prasības. Valsts tiesību aktu saturs: ir atļautas autocisternas, kuru uzbūve neatbilst 6.8., bet kuras ir būvētas saskaņā ar valsts tiesību aktiem, kuru jauda ir mazāka par 1210 l vai vienāda ar to un kuras izmanto, lai pārvadātu mazutu vai dīzeļdegvielu ar ANO klasifikācijas numuru 1202. Sākotnējā atsauce uz valsts tiesību aktiem: pielikums DETEC1996. gada 3. decembra Rīkojumam, kas attiecas uz bīstamo kravu pārvadāšanu pa dzelzceļu un trošu ceļu iekārtām (RSD, RS 742.401.6), un 1. pielikuma 6.14. nodaļa Rīkojumā par bīstamo kravu pārvadāšanu pa autoceļiem (SDR, RS 741621). Spēkā līdz: 2017. gada 1. janvārim. Par: pārvadājuma dokumentu. Atsauce uz šīs direktīvas II pielikuma II.1. iedaļu: 5.4.1.1.1. Direktīvas pielikuma saturs: pārvadājuma dokumentā parasti norādāmā informācija. Valsts tiesību aktu saturs: kopēja termina izmantošana transporta dokumentā un pievienotajā sarakstā, kurā iekļauta noteikta informācija, kā norādīts iepriekš. Sākotnējā atsauce uz valsts tiesību aktiem: pielikums DETEC1996. gada 3. decembra Rīkojumam, kas attiecas uz bīstamo kravu pārvadāšanu pa dzelzceļu un trošu ceļu iekārtām (RSD, RS 742.401.6). Spēkā līdz: 2017. gada 1. janvārim.

4. SADAĻA – PIEKĻUVES UN TRANZĪTA TIESĪBAS ATTIECĪBĀ UZ DZELZCEĻU

— Padomes 1995. gada 19. jūnija Direktīva 95/18/EK par dzelzceļa pārvadājumu uzņēmumu licencēšanu (OV L 143, 27.6.1995., 70. lpp.).

— Padomes 1995. gada 19. jūnija Direktīva 95/19/EK par dzelzceļa infrastruktūras jaudas iedalīšanu un infrastruktūras maksājumu iekasēšanu (OV L 143, 27.6.1995., 75. lpp.).

— Padomes 1991. gada 29. jūlija Direktīva 91/440/EEK par Kopienas dzelzceļa attīstību (OV L 237, 24.8.1991., 25. lpp.).

5. SADAĻA – CITAS JOMAS

— Padomes 1992. gada 19. oktobra Direktīva 92/82/EEK par minerāleļļām uzlikto akcīzes nodokļu likmju tuvināšanu (OV L 316, 31.10.1992., 19. lpp.).

— Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Direktīva 2004/54/EK par minimālajām drošības prasībām Eiropas ceļu tīkla tuneļiem (OV L 167, 30.4.2004., 39. lpp.).

▼B

2. PIELIKUMS

8. PANTĀ PAREDZĒTĀS MAKSAS NOTEIKŠANA

1. Šveices noteiktā maksa par autotransporta līdzekļiem ar pilnu masu virs 28 t, kuri izmanto 8. panta 2. punktā noteikto atļauju, nedrīkst pārsniegt: — CHF 180 par reisu tranzītā caur Šveici, — CHF 70 par starpvalstu turp un atpakaļ braucienu uz Šveici vai no tās.

2. Šveices noteiktā maksimālā maksa par autotransporta līdzekli, kas izmanto 8. panta 3. punktā minēto atļauju un kura faktiskā kopējā masa ir lielāka par 34 t, bet nepārsniedz 40 t un brauc 300 km caur Alpiem, nedrīkst pārsniegt CHF 252 par autotransporta līdzekli, kas neatbilst EIRO standartiem, CHF 211 par autotransporta līdzekli, kas atbilst EIRO I standartam un CHF 178 par autotransporta līdzekli, kas atbilst EIRO II standartam. Šo maksu nosaka saskaņā ar 40. panta noteikumiem.

3. Šveices noteiktā maksimālā maksa par autotransporta līdzekli, kas izmanto 8. panta 4. punktā minēto atļauju un kura faktiskā kopējā masa ir lielāka par 34 t, bet nepārsniedz 40 t un brauc 300 km caur Alpiem, nedrīkst pārsniegt CHF 300 par autotransporta līdzekli, kas neatbilst EIRO standartiem, CHF 240 par autotransporta līdzekli, kas atbilst EIRO I standartam un CHF 210 par autotransporta līdzekli, kas atbilst EIRO II standartam. Šo maksu nosaka saskaņā ar 40. panta noteikumiem.

3. PIELIKUMS

4. PIELIKUMS

PĀRVADĀJUMU VEIDI, KURI IR ATBRĪVOTI NO LICENCĒŠANAS SISTĒMAS VAI ATĻAUJĀM

1. Pasta pārvadājumi kā valsts pakalpojums

2. Bojātu vai avarējušu transporta līdzekļu pārvadājumi.

3. Kravu pārvadājumi ar autotransporta līdzekļiem, kuru pieļaujamā masa kopā ar kravu, ieskaitot piekabes, nepārsniedz sešas tonnas, vai kuru celtspēja, ieskaitot piekabi, nepārsniedz 3,5 tonnas.

4. Kravu pārvadājumi ar autotransporta līdzekļiem, ievērojot šādus nosacījumus: a) pārvadājamā krava ir uzņēmuma īpašums, vai arī uzņēmums to pārdevis, nopircis, iznomājis vai noīrējis, izgatavojis, ieguvis, pārstrādājis vai remontējis; b) reisa uzdevums ir atvest kravu uz uzņēmumu vai aizvest no tā, vai arī to pārvietot savām vajadzībām uzņēmuma teritorijā vai ārpus tās; c) šādiem pārvadājumiem izmantojamie mehāniskie transportlīdzekļi jāvada uzņēmuma darbiniekiem; d) kravu pārvadāšanai izmantojamiem autotransporta līdzekļiem jābūt uzņēmuma īpašumā, pirktiem ar pēcmaksu vai nomātiem, turklāt nomātiem transporta līdzekļiem jāatbilst Padomes 1984. gada 19. decembra Direktīvas 84/647/EEK noteikumiem par kravu autopārvadājumiem ar transportu, kas iznomāts bez autovadītājiem. Šis noteikums neattiecas uz aizstāšanai lietoto transportlīdzekli parasti izmantojamā transportlīdzekļa īslaicīgu bojājumu laikā; e) salīdzinājumā ar uzņēmuma vispārējo darbību pārvadājumiem jābūt tikai palīgdarbībai.

5. Medikamentu, medicīnas ierīču, iekārtu un citu neatliekamas medicīniskas palīdzības sniegšanai vajadzīgu piederumu pārvadājumi, jo īpaši uz dabas katastrofu piemeklētām vietām.

5. PIELIKUMS

ŠVEICES DIVPUSĪGAJOS NOLĪGUMOS PAR AUTOTRANSPORTA SATIKSMI AR KOPIENAS DALĪBVALSTĪM MINĒTIE NOTEIKUMI, KAS ATTIECAS UZ TRĪSPUSĒJIEM KRAVU PĀRVADĀJUMIEM







Valsts Līguma parakstīšanas datums Stāšanās spēkā Nosacījumi. Vācija 17.12.1953. 1.2.1954. 7. pantā: Trīspusējie pārvadājumi atļauti saskaņā ar valsts tiesību aktiem; pārējie tā saucamie trīspusējie pārvadājumi ir aizliegti. Austrija 22.10.1958. 4.4.1959. 8. pantā: Pārvadātāji, kuriem ir tiesības veikt preču pārbradājumus, izmantojot vienā no līgumslēdzējām valstīm reģistrētu autotransportu: a) preces, kas paredzētas vienai no dalībvalstīm, vai nāk no tās. Trīspusējais transports atļauts; pārējie tā saucamie trīspusējie pārvadājumi ir aizliegti. Belģija 25.2.1975. 24.7.1975. 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts: Trīspusējais transports atļauts; pārējie tā saucamie trīspusējie pārvadājumi ir aizliegti. Dānija 27.8.1981. 25.3.1982. 4. panta 2. punktā Pārvadājumiem no trešās valsts uz otru Līgumslēdzēju pusi vai no otras Līgumslēdzējas puses uz trešo valsti vajadzīga atļauja, kuru katrā konkrētā gadījumā izdot otra Līgumslēdzēja puse. Spānija 23.1.1963. 21.8.1963. 1971. gada 29. oktobra Protokols: Trīspusējais transports atļauts; pārējie tā saucamie trīspusējie pārvadājumi ir aizliegti. Somija 16.1.1980. 28.5.1981. 6. panta 2. punkts un Šveices un Somijas apvienotās komitejas 1989. gada 23. un 24. maija sanāksmes protokola 2.2. punkts: trīspusējais transports un citi tā saucamie trīspusējie pārbradājumi atļauti, izmantojot attiecīgas atļaujas. Francija 20.11.1951. 1.4.1952. Saskaņā ar valsts tiesību aktiem: Šveices pārvadātāji: Francijā aizliegti visu veidu trīspusējie pārvadājumi; Francijas pārvadātāji: Šveicē atļauti visu veidu trīspusējie pārvadājumi. Grieķija 8.8.1970. 6.9.1971. 3. pants un Šveices un Grieķijas apvienotās komitejas 1972. gada 11. līdz 13. maija sanāksmes protokols: atļauti visu veidu trīspusējie pārvadājumi (ar speciālās kvotas atļaujām). Itālija — — Šveices un Itālijas apvienotās komitejas 1993. gada 14. jūnija sanāksmes protokols: Šveices pārvadātāji: kvotas atļaujas trīspusīgajiem pārvadājumiem; pārējie tā saucamie trīspusējie pārvadājumi ir aizliegti; Itālijas pārvadātāji: trīspusējais transports atļauts bez īpašām atļaujām; pārējie tā saucamie trīspusējie pārvadājumi pēc kvotas atļaujām. Īrija — — Saskaņā ar valsts tiesību aktiem: Šveices pārvadātāji: visi trīspusējo pārvadājumu veidi aizliegti, izņemot gadījumus, kad atļaujas izdevušas Īrijas iestādes; Īrijas pārvadātāji: attiecībās ar Šveici atļauti visu veidu trīspusējie pārvadājumi. Luksemburga 17.5.1972. 1.6.1972. Nolīgums attiecas tikai uz pasažieru pārvadājumu pakalpojumiem. Nav vienošanās par preču pārvadājumiem. Trīspusējie pārvadājumi atļauti ar valsts tiesību aktiem. (Izmantojot savstarpīguma principu). Atļauti visu veidu trīspusējie pārvadājumi. Nīderlande 20.5.1952. 15.6.1952. Nolīgums attiecas tikai uz pasažieru pārvadājumu pakalpojumiem. Nav vienošanās par preču pārvadājumiem. Trīspusējie pārvadājumi atļauti ar valsts tiesību aktiem. (Izmantojot savstarpīguma principu). Atļauti visu veidu trīspusējie pārvadājumi. Portugāle 28.6.1973. 1.1.1974. Visu veidu trīspusējiem pārvadājumiem visi ierobežojumi atcelti saskaņā ar Šveices un Portugāles Apvienotās komitejas 1996. gada 6. jūnija sanāksmes lēmumu. Apvienotā Karaliste. 20.12.1974. 21.11.1975. 6. panta b) punkts: Trīspusējais transports atļauts. Pārējie tā saucamie trīspusējie pārvadājumi ir aizliegti. Zviedrija 12.12.1973. 22.4.1974. 4. panta 1. un 2. punkts Trīspusējie pārvadājumi atļauti ar īpašām kvotas atļaujām. Trīspusējie pārvadājumi: autotransporta līdzeklis pa parasto maršrutu tranzītā brauc pa valsti, kurā tas reģistrēts, piemēram, ja Šveicē reģistrēts transporta līdzeklis ved preces no Vācijas uz Itāliju caur Šveici. Pārējie tā saucamie trīspusējie pārvadājumi: autotransporta līdzeklis pa parasto maršrutu tranzītā nebrauc pa valsti, kurā tas reģistrēts, piemēram, ja Šveicē reģistrēts transporta līdzeklis ved preces no Vācijas uz Itāliju caur Austriju.

6. PIELIKUMS

MASAS IEROBEŽOJUMA ATBRĪVOJUMI UN AIZLIEGUMS VEIKT PĀRVADĀJUMUS NAKTĪS UN SVĒTDIENĀS

I. Masas ierobežojuma atbrīvojums laikā līdz 2004. gada 31. decembrim

Reisiem, kas sākas ārvalstīs un beidzas Šveices pierobežas zonā ( 1 ) (un otrādi) ir pieļaujami izņēmumi bez maksas līdz pilnai masai 40 t un 40–pēdu ISO konteineriem kombinētajā transportā līdz 44 t. Ceļa konstrukcijas dēļ dažos muitas posteņos noteiktas zemākas robežas.

II. Citi masas ierobežojuma atbrīvojumi

Reisiem, kas sākas ārvalstīs un beidzas Šveices pierobežas zonā ( 2 ) (un otrādi) un tranzītam caur Šveici ir pieļaujama lielāka faktiskā kopējā masa par Šveicē atļauto maksimālo masu arī 8. pantā neminētiem pārvadājumu veidiem:

a) nedalāmu kravu pārvadājumiem gadījumos, kad noteikumus nav iespējams ievērot, arī izmantojot piemērotu autotransporta līdzekli;

b) speciālā autotransporta pārdzīšanai vai izmantošanai, jo īpaši attiecībā uz speciālo autotransportu, kas sakarā ar tā izmantošanas nolūku nevar ievērot noteikumus par atļauto masu;

c) avarējuša vai bojāta autotransporta līdzekļu transportēšanai;

d) lidaparātu piederumu transportēšanai;

e) pārvadājumi pa autoceļiem kombinētā transporta sākuma un beigu posmā, parasti 30 km rādiusā ap terminālu.

III. Atbrīvojums no aizlieguma vadīt autotransportu naktīs un svētdienās

Paredzēti šādi atbrīvojumi no aizlieguma vadīt autotransportu naktīs un svētdienās:

a) bez īpašas atļaujas — reisi neatliekamas palīdzības sniegšanai dabas katastrofu gadījumos, — reisi neatliekamas palīdzības sniegšanai notiekot negadījumiem, jo īpaši transporta un gaisa satiksmes negadījumiem;

b) ar īpašu atļauju Preču pārvadājumiem, kuru īpašību dēļ attaisnojami nakts pārvadājumi, un ticamu iemeslu dēļ pārvadājumi svētdienās: — ātri bojājošos lauksaimniecības produktu pārvadājumi (piemēram, ogas, augļi un dārzeņi, augi (ieskaitot grieztos ziedus) vai tikko spiestas augļu sulas), visu gadu, — cūkas un mājputni kaušanai, — svaigs piens un ātri bojājošies piena produkti, — cirka iekārtas, orķestra mūzikas instrumenti, teātra butaforijas un rekvizīti, u.c., — dienas laikraksti, ieskaitot to salikumus, pasta sūtījumi, kurus transportē pēc juridiskā dienesta prasības.

Apstiprinājuma procedūru atvieglošanai var izdot atļaujas ar derīguma termiņu uz 12 mēnešiem, ievērojot nosacījumu, ka visiem reisiem ir vienāds uzdevums.

7. PIELIKUMS

STARPTAUTISKIE PASAŽIERU PĀRVADĀJUMI AR AUTOBUSIEM

1. pants

Definīcijas

Šajā Nolīgumā izmanto šādas definīcijas.

1. Regulāri reisi 1.1. Regulāri reisi ir tādi braucieni, kas nodrošina pasažieru pārvadājumus noteiktos laika intervālos pa noteiktiem maršrutiem, pasažieriem iekāpjot un izkāpjot iepriekš noteiktās pieturvietās. Regulārie reisi ir pieejami visiem, izņemot, kad vajadzības gadījumā tas ir atkarīgs no obligātas rezervācijas. Šādu pārvadājumu nosacījumu pielāgošana neietekmē to regulāro reisu raksturu. 1.2. Reisi, neatkarīgi no tā, kas ir to organizētājs, kuri nodrošina noteiktu pasažieru kategoriju pārvadājumus, pārējos pasažierus atskaitot, tiek uzskatīti par regulāriem reisiem, ciktāl šos reisus veic saskaņā ar 1.1. punkta noteikumiem. Šādi reisi še turpmāk saukti “speciāli regulāri reisi”. Speciāli regulāri reisi ietver: a) strādnieku pārvadājumus no mājām uz darbu un atpakaļ, b) skolnieku un studentu pārvadāšanu uz mācību iestādi un atpakaļ, c) karavīru un viņu ģimeņu pārvadājumus starp viņu izcelsmes valsti un kazarmu rajonu, Tas, ka speciālos reisus var dažādot saskaņā ar lietotāju vajadzībām, neietekmē to klasificēšanu kā regulāros reisus. 1.3. Uz paralēlu vai pagaidu reisu organizēšanu, kas apkalpo tos pašus pasažierus kā esošie regulārie reisi, neapstājas atsevišķās pieturvietās vai piestāj papildu pieturvietās esošo regulāro reisu maršrutos, attiecas tie paši noteikumi, ko piemēro esošajiem regulārajiem reisiem.

2. Neregulārie reisi 2.1. Neregulāri reisi ir tādi reisi, kas neatbilst regulāro reisu, tai skaitā speciālo regulāro reisu, definīcijai un kam raksturīgs pirmām kārtām tas, ka tajos pārvadā pasažieru grupas, kuras izveidotas pēc pasūtītāja vai paša pārvadātāja iniciatīvas. Paralēlu vai pagaidu reisu organizēšanai, kas ir līdzvērtīga pastāvošiem regulāriem reisiem un apkalpo tos pašus pasažierus, jāsaņem atļauja saskaņā ar I iedaļā noteikto procedūru. 2.2. Reisi, kas minēti 2. punktā, nepārstāj būt neregulāri reisi tikai un vienīgi tāpēc, ka tos veic ar zināmiem intervāliem. 2.3. Neregulāros reisus var veikt pārvadātāju grupa, kas darbojas vienas un tās pašas līgumslēdzējas puses vārdā. Šādu pārvadātāju nosaukumus un pārsēšanās punktus ceļā paziņo Eiropas Kopienas attiecīgo dalībvalstu kompetentajām iestādēm saskaņā ar procedūrām, kuras nosaka Apvienotā komiteja.

3. Uz pašu rēķina veicamās transporta operācijas Uz pašu rēķina veicamās transporta operācijas ir tādi pārvadājumi, kurus fiziska vai juridiska persona veic nekomerciālos un bezpeļņas nolūkos, ar nosacījumu, ka: — transporta pakalpojumiem ir tikai palīgpakalpojumu raksturs šīs fiziskās vai juridiskās personas darbībā, — izmantojamie transportlīdzekļi ir fiziskas vai juridiskas personas īpašums, vai tā ir tos iegādājusies uz nomaksu, vai arī tie ir ilgtermiņa līzinga līguma priekšmets, un to vadītāji ir pašas fiziskās vai juridiskās personas, vai to darbinieki.







I

iedaļa

REGULĀRIE PĀRVADĀJUMI, KURIEM VAJADZĪGA ATĻAUJA

2. pants

Atļaujas veids

1. Atļaujas izdod uz transporta uzņēmuma vārda; pēdējais to nevar nodot trešām pusēm. Tomēr pārvadātājs, kas ir saņēmis atļauju, ar 3. panta 1. punktā minētās iestādes piekrišanu var veikt transporta pakalpojumus ar apakšuzņēmēja starpniecību. Šādā gadījumā pēdējā nosaukumu un tā veikto apakšuzņēmēja lomu norāda atļaujā. Apakšuzņēmējam jāatbilst šā Nolīguma 17. panta nosacījumiem.

Ja regulāras satiksmes reisu veikšanai uzņēmumi apvienojas, atļauju izsniedz uz visu šo uzņēmumu vārdiem. To saņem uzņēmums, kas pārvalda operāciju veikšanu, bet pārējiem uzņēmumiem izsniedz kopijas. Atļaujā norāda visu pārvadātāju nosaukumus.

2. Atļaujas derīguma termiņš nepārsniedz piecus gadus.

3. Atļaujās uzrāda šādus datus:

a) reisu veidu;

b) reisu maršrutu, konkrēti norādot izbraukšanas vietu un brauciena galamērķi;

c) atļaujas derīguma termiņu;

d) pieturvietas un kustības grafiku.

4. Atļaujas atbilst Regulā (EK) Nr. 2121/98 ( 3 ) noteiktajam paraugam.

5. Atļaujas to turētājiem dod tiesības veikt regulārus reisus Līgumslēdzēju pušu teritorijās.

6. Regulārā reisa pārvadātājs var izmantot papildus transportlīdzekļus, lai atrisinātu pagaidu un ārkārtējas situācijas.

Šādā gadījumā pārvadātājam jānodrošina, ka transportlīdzeklī atrodas šādi dokumenti:

— regulāras satiksmes pārvadājumu atļaujas kopija,

— līguma kopija, kas noslēgts starp regulārā reisa pārvadātāju un uzņēmumu, kas piegādā papildu transportlīdzekļus, vai līdzvērtīgs dokuments,

— Kopienas pārvadātājiem apstiprināta Kopienas licences kopija, bet Šveices pārvadātājiem līdzīgas Šveices licences kopija, kas izdota regulāro pārvadājumu reisu veikšanai.

3. pants

Atļaujas pieteikumu iesniegšana

1. Kopienas operatori, kuri pieprasa atļaujas, iesniegumus atļaujas saņemšanai iesniedz saskaņā ar Regulas (EEK) Nr. 684/92 6. pantu, kura grozīta ar Regulu (EK) Nr. 11/98, bet Šveices operatori, kuri pieprasa atļaujas, iesniegumus atļaujas saņemšanai iesniedz saskaņā ar 1998. gada 25. novembra rīkojuma par koncesijām pasažieru pārvadāšanai (OCTV) ( 4 ) 5. nodaļu. Par pakalpojumiem, kurus Šveicē var sniegt bez atļaujas, bet kuru sniegšanai Kopienā ir vajadzīga atļauja, Šveices operatori iesniedz pieteikumus kompetentajām Šveices iestādēm vietā, kas ir šādu reisu maršrutu sākumpunktā Šveicē.

2. Atļaujas atbilst Regulā (EK) Nr. 2121/98 noteiktajam paraugam.

3. Personas, kas lūdz izsniegt atļauju, iesniedz arī visu papildus informāciju, ko tās uzskata lietderīgu vai ko pieprasa atļaujas izdevēja iestāde. Jo īpaši atļaujas pieprasītājiem jāiesniedz kustības grafiks, pēc kura var pārbaudīt, vai sniedzot pārvadājumu pakalpojumu, tiek ievērotas tiesību aktu normas par autotransporta vadītāju darba un atpūtas periodiem. Kopienas pārvadātāji iesniedz arī kopiju Kopienas licencei pasažieru starptautisko komercpārvadājumu veikšanai, bet Šveices pārvadātāji – līdzīgas Šveices licences kopiju, kas izsniegta regulāro pārvadājumu pakalpojumu operatoram.

4. pants

Atļaujas piešķiršanas procedūra

1. Atļaujas izsniedz ar visu to Līgumslēdzēju pušu kompetento iestāžu piekrišanu, kuru teritorijās notiek pasažieru iekāpšana vai izkāpšana. Atļaujas izdevēja iestāde nosūta šīm iestādēm – kā arī to dalībvalstu kompetentām iestādēm, kuru teritorija tiek šķērsotas bez pasažieru iekāpšanas vai izkāpšanas – atļaujas pieteikuma kopiju kopā ar visu citu attiecīgo dokumentu kopijām, kā arī savu novērtējumu.

2. Šveices un Eiropas Kopienas dalībvalstu kompetentās iestādes, kuru piekrišana pieprasīta, dara atļaujas devējai iestādei zināmu savu lēmumu par pieteikumu divu mēnešu laikā. Šo laika ierobežojumu aprēķina, skaitot no dienas, kad saņemts pieprasījums izteikt atzinumu, kura norādīta saņemšanas apstiprinājumā. Ja šajā termiņā atļaujas devēja iestāde atbildi nesaņem, tiek uzskatīts, ka šīs iestādes ir devušas savu piekrišanu, un atļaujas devēja iestāde piešķir atļauju.

3. Pamatojoties uz 7. un 8. pantu, atļaujas izdevēja iestāde pieņem lēmumu par pieteikumu četru mēnešu laikā no pieteikuma iesniegšanas dienas.

4. Atļaujas piešķir tikai tad, ja:

a) pieteicējs ir spējīgs sniegt pakalpojumu, kas ir pieteikuma priekšmets, izmantojot viņam tieši pieejamo aprīkojumu;

b) pagātnē pieteicējs nav pārkāpis savas valsts vai starptautiskos tiesību aktus par autotransportu, jo īpaši noteikumus un prasības attiecībā uz atļaujām veikt starptautiskus pasažieru autopārvadājumus, vai nav izdarījis nopietnus likumpārkāpumus attiecībā uz ceļu satiksmes drošību, konkrēti, attiecībā uz noteikumiem, ko piemēro transportlīdzekļiem un to vadītāju darba un atpūtas periodiem;

c) ir ievēroti atļaujas nosacījumi atļaujas pagarinājuma pieteikuma gadījumā;

d) ja tiek pierādīts, ka pieteiktais pakalpojums nevarētu tieši apdraudēt jau atļauto regulāro reisu pastāvēšanu, izņemot gadījumus, kad šos regulāros reisus veic tikai viens pārvadātājs vai viena pārvadātāju grupa;

e) pieteikuma iesniedzējs negatavojas attiecīgajā maršrutā sniegt no esošajiem tikai izdevīgāko pakalpojumu;

f) Līgumslēdzējas puses kompetentā iestāde, pamatojoties uz sīkas analīzes datiem, nolemj, ka minētais pakalpojums attiecīgajos tiešās satiksmes iecirkņos nevarētu nopietni apdraudēt salīdzināma dzelzceļa transporta dzīvotspējas. Par visiem lēmumiem, kuri pieņemti saskaņā ar šo nosacījumu, kā arī to motivāciju ir jāinformē iesaistītie pārvadātāji. Sākot ar 2000. gada 1. janvāri, ja izrādās, ka kāds starptautisks autobusu reiss nopietni apdraud salīdzināma dzelzceļa transporta dzīvotspēju attiecīgos tiešās satiksmes iecirkņos, dalībvalstis var ar Komisijas piekrišanu apturēt vai anulēt atļauju veikt starptautisko autobusu reisu, sešus mēnešus pirms tam brīdinot par to pārvadātāju. Tas fakts, ka pārvadātājs piedāvā zemākas cenas nekā tās, ko piedāvā citi autopārvadātāji, vai tas fakts, ka attiecīgajā satiksmes līnijā jau darbojas citi autopārvadātāji, pats par sevi nevar kalpot par pamatojumu pieteikuma noraidīšanai.

5. Izdevēja iestāde var atteikt piešķirt atļauju tikai tādu iemeslu dēļ, kas atbilst šim Nolīgumam.

6. Ja 1. punktā minētajā vienošanās procedūrā nav panākta vienošanās, jautājumu var iesniegt izskatīšanai Apvienotajā komitejā.

7. Apvienotā komiteja iespējami drīz pieņem lēmumu, kas stājas spēkā 30 dienas pēc tam, kad tas paziņots Šveicei un attiecīgajām Eiropas Kopienas dalībvalstīm.

8. Pēc šajā pantā noteiktās procedūras pabeigšanas izdevēja iestāde informē 1. punktā minētās iestādes, un ja vajadzīgs, tām nosūta atļaujas kopijas.

5. pants

Atļauju izdošana un atjaunošana

1. Tiklīdz 4. pantā minētās procedūras ir izpildītas, atļaujas izdevēja iestāde piešķir atļauju vai oficiāli noraida pieteikumu.

2. Lēmumā par pieteikuma noraidīšanu jānorāda atteikuma iemesli. Līgumslēdzējas puses nodrošina, lai pārvadātājiem būtu iespējas izmantot savas tiesības gadījumos, kad pieteikums ir noraidīts.

3. Mutatis mutandis 4. pantu piemēro pieteikumiem par atļauju atjaunošanu vai par noteikumu maiņu, ar kuriem jāveic pakalpojumi, par ko jāsaņem atļauja.

Ja darbības noteikumos izdara maznozīmīgas izmaiņas, konkrēti, koriģējot braukšanas maksu un kustības grafikus, atļaujas devējai iestādei vienīgi jāpaziņo šī informācija parējām otras Līgumslēdzējas puses kompetentajām iestādēm.

6. pants

Atļaujas darbības pārtraukšana

Attiecībā uz tiesību zaudēšanu izmantot atļauju jāievēro procedūra, kas noteikta Regulas (EEK) Nr. 684/92 9. pantā un OCTV 44. pantā.

7. pants

Pārvadātāju pienākumi

1. Izņemot force majeure gadījumus, pārvadātājs regulārajā satiksmē līdz viņam piešķirtās atļaujas derīguma termiņa beigām veic visus pasākumus, lai garantētu transporta pakalpojumus, kas atbilst nepārtrauktības, regularitātes un kapacitātes standartiem, kā arī citiem noteikumiem, ko kompetenta iestāde nosaka saskaņā ar šā pielikuma 2. panta 3. punktu.

2. Pārvadātājs norāda reisa maršrutu, autobusu pieturvietas, kustības grafiku, braukšanas maksas apmērus un pārvadājuma noteikumus – ciktāl tie nav noteikti likumā – tādā veidā, lai nodrošinātu šīs informācijas brīvu pieejamību visiem lietotājiem.

3. Šveicei un Eiropas Kopienas dalībvalstīm ir iespējams, vienojoties savā starpā vai ar atļaujas turētāju, izdarīt izmaiņas darbības noteikumos, kas attiecas uz regulāro satiksmi.







II

iedaļa

NEREGULĀRIE PĀRVADĀJUMI UN CITI PĀRVADĀJUMI, KURIEM NAV VAJADZĪGA ATĻAUJA

8. pants

Kontroles dokuments

1. Šā Nolīguma 18. panta 1. punktā minētos reisus veic, aizpildot kontroles dokumentu (ceļazīmi).

2. Pārvadātājs, kas veic neregulārus reisus, aizpilda ceļazīmi pirms katra reisa.

3. Ceļazīmju grāmatiņas piegādā kompetentās iestādes Šveicē vai Eiropas Kopienas dalībvalstī, kur transporta uzņēmums veic darbību, vai šo iestāžu izraudzītās organizācijas.

4. Kontroles dokumenta paraugs un tā izmantošanas veids noteikts Regulā Nr. 2121/98.

9. pants

Sertifikāts

Nolīguma 18. panta 6. punktā minēto sertifikātu izdod Šveices vai Eiropas Kopienas dalībvalsts kompetentā iestāde autotransporta līdzekļa reģistrācijas vietā.

Tas atbilst Regulā (EK) Nr. 2121/98 noteiktajam paraugam.







III

iedaļa

KONTROLES LĪDZEKĻI UN SANKCIJAS

10. pants

Transporta braukšanas biļetes

1. Pasažieriem, kas izmanto regulāro reisu pakalpojumus, izņemot speciālus regulārus reisus, visu reisa laiku ir klāt transporta biļetes – vai nu individuālās vai kolektīvās, kurās norāda:

— izbraukšanas vietu un brauciena galamērķi, kā arī attiecīgos gadījumos atpakaļbraucienu,

— biļetes derīguma termiņu,

— braukšanas maksu.

2. Transporta biļeti, kas minēta 1. punktā, uzrāda pēc pilnvarota inspekcijas darbinieka pieprasījuma.

11. pants

Pārbaudes ceļā un uzņēmumos

1. Veicot komercpārvadājumus, transporta līdzeklī jābūt un pēc pilnvarota inspekcijas darbinieka pieprasījuma jāuzrāda šādi dokumenti: apstiprināta Kopienas licences kopija Kopienas pārvadātājiem vai līdzīga Šveices licence Šveices pārvadātājiem, un atkarībā no pārvadājumu pakalpojuma veida atļauja (vai tās apstiprināta kopija) vai ceļazīme.

Pašnodarbināto veicamajiem pārvadājumiem transporta līdzeklī jābūt un pēc pilnvarota inspekcijas darbinieka pieprasījuma jāuzrāda sertifikāts (vai tā apstiprināta kopija).

Braucieniem, kas minēti Nolīguma 18. panta 2. punktā, par kontroles dokumentu kalpo līgums vai tā notariāli apstiprināta kopija.

2. Pārvadātāji, kas starptautiskiem pasažieru pārvadājumiem izmanto starppilsētu un reisa autobusus, dod iespēju veikt visas pārbaudes, kuru nolūks ir nodrošināt, ka transporta pakalpojumi tiek veikti pareizi, īpaši attiecībā uz autobusu vadītāju darba un atpūtas periodiem.

12. pants

Savstarpējā palīdzība

1. Līgumslēdzēju pušu kompetentās iestādes pēc pieprasījuma dara zināmu pārējām attiecīgajām iestādēm visu to rīcībā esošo informāciju par:

— šā Nolīguma pārkāpumiem un visu citu noteikumu pārkāpumiem, ko piemēro starptautiskiem pasažieru pārvadājumiem ar starppilsētu vai reisa autobusiem, ko šo valstu teritorijā izdarījis pārvadātājs no otras Līgumslēdzējas puses, un par tam piemērotajām sankcijām,

— par pašu piemērotajām sankcijām saviem pārvadātājiem par pārkāpumiem otras Līgumslēdzējas puses teritorijā.

2. Tās Līgumsl