1994L0057 — LV — 29.11.2002 — 003.001

Šis dokuments ir izveidots vienīgi dokumentācijas nolūkos, un iestādes neuzņemas nekādu atbildību par tā saturu

Grozīta ar:









▼B

PADOMES DIREKTĪVA 94/57/EK

(1994. gada 22. novembris)

par kopīgiem noteikumiem un standartiem attiecībā uz organizācijām, kas pilnvarotas veikt kuģu pārbaudes un apsekojumus, un attiecīgajām darbībām, kuras veic valsts administrācijas jūras lietu jomā







EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, jo īpaši tā 84. panta 2. punktu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu ( 1 ), ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu ( 2 ), rīkojoties saskaņā ar Līguma 189.c pantā noteikto procedūru ( 3 ), tā kā savā 1993. gada 8. jūnija rezolūcijā par kopīgu jūru drošības politiku Padome ir noteikusi par mērķi no Kopienas ūdeņiem izvest visus standartiem neatbilstošos kuģus un piešķīrusi prioritāti Kopienas darbībai, kas nodrošina efektīvu un vienādu starptautisko noteikumu īstenošanu, sīki izstrādājot kopīgus standartus klasificēšanas sabiedrībām ( 4 ); tā kā drošību un piesārņojuma novēršanu jūrā var efektīvi pastiprināt, stingri piemērojot starptautiskas konvencijas, kodeksus un rezolūcijas, sekmējot arī pakalpojumu sniegšanas brīvības mērķi; tā kā kontrolēt, vai kuģis atbilst vienotiem starptautiskiem jūras drošības un piesārņojuma novēršanas standartiem, ir karoga un ostas valstu pienākums; tā kā dalībvalstis atbild par starptautisku sertifikātu izsniegšanu drošības un piesārņojuma kontroles jomā, kas paredzēti tādās konvencijās kā Solas 74, Load Lines 66 un Marpol 73/78, kā arī to noteikumu īstenošanu; tā kā atbilstīgi šādām konvencijām visas dalībvalstis var apstiprināt dažādās pakāpēs tehniskās organizācijas, lai tās sertificētu šādu atbilstību, un var deleģēt tām attiecīgu drošības sertifikātu izsniegšanu; tā kā daudzās pasaulē pastāvošās klasificēšanas sabiedrības nenodrošina ne atbilstīgu noteikumu izpildi, ne arī drošību, darbojoties valsts administrācijas vārdā, jo tām nav atbilstošas struktūras un pieredzes, uz ko paļauties, un tās nespēj pildīt savus pienākumus augsti profesionālā līmenī; tā kā dalībvalstis, darbojoties atsevišķi, nevar pietiekamā mērā sasniegt klasificēšanas sabiedrību atbilstību standartiem un to labāk var izdarīt Kopiena; tā kā pieņemamākā rīcība ir izmantot Padomes direktīvu, ar ko izklāsta organizāciju atzīšanas minimālus kritērijus, atstājot atzīšanu, izpildes līdzekļus, kā arī direktīvas īstenošanu dalībvalstu ziņā; tā kā, apvienojot standartus EN 45004 un EN 29001 ar Starptautiskās klasificēšanas sabiedrību apvienības (IACS) standartiem, rodas atbilstošas garantijas organizāciju kvalitatīvai darbībai; tā kā kravas kuģu radiosakaru drošības sertifikāta izsniegšanu var uzticēt privātām iestādēm, kam ir pietiekama kompetence un kvalificēts personāls; tā kā organizācijām, kas vēlas saņemt atzīšanu šās direktīvas sakarā, jāiesniedz dalībvalstīm pilnīga informācija un pierādījumi par savu atbilstību minimālajiem kritērijiem, bet dalībvalstīm jāpaziņo Komisijai un pārējām dalībvalstīm par organizācijām, ko tās atzinušas; tā kā atzīšanu uz trim gadiem Komisija var piešķirt organizācijām, kas neatbilst kritērijiem, kuri nosaka minimālo skaitu un tilpību klasificētiem kuģiem un minimālo skaitu īpašiem inspektoriem, kas noteikti pielikumā, bet atbilst visiem citiem kritērijiem; tā kā šādām organizācijām būtu piešķirams atzīšanas pagarinājums pēc trīs gadu laikposma, ja tās turpina atbilst šiem pašiem kritērijiem; tā kā atzīšana uz trim gadiem būtu jāattiecina vienīgi uz prasītājām dalībvalstīm un šo laikposmu; tā kā iekšējā tirgus izveide ietver pakalpojumu brīvu apriti tā, ka organizācijām, kuras atbilst kopīgajiem kritērijiem, kas garantē to profesionālismu un uzticamību, nevar būt liegts sniegt pakalpojumus Kopienā, ja dalībvalsts ir nolēmusi uzticēt šādus pienākumus; tā kā šāda dalībvalsts tomēr var ierobežot organizāciju skaitu, ko tā apstiprina, saskaņā ar tās vajadzībām, balstoties uz objektīviem un pārredzamiem pamatiem, īstenojot kontroli, ko veic Komisija ar komitoloģijas procedūru; tā kā kuģu pārbaudes un apsekošanas pakalpojumu sniegšanas brīvības princips jāīsteno pakāpeniski, bet nepārsniedzot noteiktos termiņus; tā kā valstu administrāciju ciešāka iesaistīšana kuģu pārbaudēs un attiecīgu sertifikātu izsniegšana ir vajadzīga, lai nodrošinātu pilnīgu atbilstību starptautiskajiem drošības noteikumiem pat tad, ja dalībvalstis organizācijām, kas nav to pārvaldē, uztic veikt attiecīgus pienākumus; tā kā tādēļ ir lietderīgi izveidot ciešus darba sakarus starp administrācijām un organizācijām, un var prasīt, lai organizācijai būtu vietēja pārstāvniecība tās dalībvalsts teritorijā, kuras vārdā tā pilda savus pienākumus; tā kā jāizveido regulatīva komiteja, kas palīdzētu Komisijai tās centienos nodrošināt efektīvu piemērojumu pastāvošajiem jūras drošības un vides aizsardzības standartiem, ņemot vērā valstu ratifikācijas procedūras; tā kā Komisijai jārīkojas saskaņā ar procedūru, kas izklāstīta 13. pantā, lai pienācīgi ievērotu starptautiskajos forumos sasniegto un modernizētu minimālos kritērijus; tā kā, pamatojoties uz informāciju, ko saskaņā ar 11. pantu dalībvalsts sniedz dalībvalsts par to vārdā strādājošu organizāciju darbību, Komisija, rīkojoties saskaņā ar 13. pantu, nolems, vai aicināt dalībvalstis anulēt apstiprinājumu tām apstiprinātajām organizācijām, kuras vairs neatbilst noteiktajiem kopīgajiem minimālajiem kritērijiem; tā kā tomēr jāatstāj dalībvalstīm iespēja apturēt apstiprinājumu organizācijām, kas nopietni apdraud drošību vai vidi; tā kā Komisijai saskaņā ar iepriekš minēto procedūru ātri jāizlemj, vai ir vajadzība noraidīt šādus valsts pasākumus; tā kā katrai dalībvalstij būtu periodiski jāizvērtē to organizāciju darbība, kuras darbojas tās vārdā, un jāsniedz Komisijai un visām pārējām dalībvalstīm precīza informācija par šādu darbību; tā kā dalībvalstīm kā ostu pārvaldītājām ir jāpastiprina drošība un piesārņojuma novēršana Kopienas ūdeņos, pirmām kārtām inspicējot kuģus, kuriem ir sertifikāti, ko izsniegušas organizācijas, kuras neatbilst kopīgajiem kritērijiem, tādējādi nodrošinot, ka kuģi, kas peld ar trešās valsts karogu, vairs nav labvēlīgākos apstākļos; tā kā komitejai jālemj saskaņā ar procedūru, kas izklāstīta 2. panta III A procedūrā Padomes 1987. gada 13. jūlija Lēmumā 87/373/EEK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību ( 5 ); tā kā klasificēšanas sabiedrībām jāatjaunina un jāievieš savi tehniskie standarti, lai saskaņotu drošības noteikumus un nodrošinātu starptautisko noteikumu vienādu izpildi Kopienā; tā kā pašlaik nav vienotu starptautisku standartu, kam visiem kuģiem būtu jāatbilst to būvēšanas laikā un visā turpmākajā mūžā, attiecībā uz korpusu, mašīnām, elektriskajām un vadības iekārtām; tā kā šādus standartus var noteikt saskaņā ar atzītu klasificēšanas sabiedrību noteikumiem vai līdzvērtīgiem standartiem, ko pieņem valstu administrācijas saskaņā ar procedūru, kas izklāstīta Padomes 1983. gada 28. marta Direktīvā 83/189/EEK, ar ko nosaka kārtību, kādā nodrošina informāciju tehnisko standartu un noteikumu jomā ( 6 ), IR PIEŅĒMUSI ŠO DIREKTĪVU.







1. pants

Šī direktīva nosaka pasākumus, kas jāizpilda dalībvalstīm un organizācijām, kuras saistītas ar pārbaudēm, apsekojumiem un kuģu sertifikāciju atbilstīgi starptautiskajām konvencijām par drošību jūrā un jūras piesārņojuma novēršanu, tuvinot pakalpojumu sniegšanas brīvības mērķi. Šis process ietver drošības prasību izstrādi un īstenošanu attiecībā uz kuģu korpusu, mašīnām, kā arī elektriskajām un vadības iekārtām starptautisko konvenciju darbības jomā.

2. pants

Šajā direktīvā:

a) “kuģis”ir kuģi, uz ko attiecas starptautiskās konvencijas;

▼M2

b) “kuģis, kas kuģo ar dalībvalsts karogu” ir kuģis, kurš reģistrēts dalībvalstī un kuģo ar tās karogu saskaņā ar tās tiesību aktiem. Kuģus, kas neatbilst šai definīcijai, pielīdzina kuģiem, kam ir trešās valsts karogs;

c) “pārbaudes un apsekojumi” ir pārbaudes un apsekojumi, kas obligāti veicami saskaņā ar starptautiskajām konvencijām;

d) “starptautiskās konvencijas” ir 1974. Starptautiskā konvencija par cilvēku dzīvības aizsardzību uz jūras (SOLAS konvencija), 1966. gada Starptautiskā konvencija par kravas zīmi un 1973./78. gada Starptautiskā konvencija par kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanu kopā ar to protokoliem un grozījumiem, kā arī attiecīgiem visās dalībvalstīs juridiski saistošiem kodeksiem, ►M3 tā jaunākajā redakcijā ◄ ;

▼B

e) “organizācija”ir klasificēšanas sabiedrība vai cita privāta struktūra, kas veic drošības novērtēšanu administrācijas labā;

f) “atzīta organizācija”ir organizācija, kas atzīta atbilstīgi 4. pantam;

g) “atļauja”ir akts, ar ko dalībvalsts dod atļauju vai deleģē pilnvaras atzītai organizācijai;

h) “sertifikāts”ir sertifikāts, ko izsniegusi dalībvalsts vai kas izsniegts tās vārdā saskaņā ar starptautiskām konvencijām;

▼M2

i) “klases sertifikāts” ir klasificēšanas sabiedrības izdots dokuments, kas apliecina, ka kuģis pēc tā uzbūves un mehāniskajām īpašībām ir piemērots konkrētam mērķim vai pakalpojumam saskaņā ar šīs sabiedrības publiski pieejamiem normatīviem un noteikumiem;

j) “kravas kuģa radiosakaru drošības sertifikāts” ir sertifikāts, kas ieviests ar grozītajiem 1974./78. gada SOLAS radiosakaru noteikumiem, ko pieņēmusi SJO.

▼B

k) “atrašanās vieta”nozīmē organizācijas juridisko adresi, valdes atrašanās vietu vai galveno uzņēmējdarbības vietu.

3. pants

1. Pildot savus pienākumus un saistības saskaņā ar starptautiskajām konvencijām, dalībvalstis gādā, lai to kompetentās administrācijas varētu nodrošināt starptautisko konvenciju noteikumu pienācīgu izpildi, jo īpaši attiecībā uz kuģu pārbaudi un apsekošanu, kā arī sertifikātu un atbrīvojuma sertifikātu izsniegšanu. ►M2 Dalībvalstis rīkojas saskaņā ar attiecīgajiem noteikumiem, kas ietverti pielikumā un pielikuma papildinājumā SJO Rezolūcijai A.847(20) par pamatnostādnēm, sniedzot atbalstu karoga valstīm SJO aktu īstenošanā. ◄

2. Ja 1. punkta izpildes nolūkos dalībvalsts nolemj attiecībā uz kuģiem, kas peld ar tās karogu:

(i) atļaut organizācijām uzņemties pilnīgas vai daļējas pārbaudes vai apsekojumus attiecībā uz sertifikātiem, ieskaitot sertifikātus par atbilstību 14. pantam, un vajadzības gadījumā izsniegt vai pagarināt attiecīgos sertifikātus; vai

(ii) pilnīgi vai daļēji nodot organizāciju ziņā pārbaudes un apsekojumus, kas minētas (i) apakšpunktā;

tā uztic šos pienākumus vienīgi atzītām organizācijām.

Kompetentā administrācija visos gadījumos apstiprina atbrīvojuma sertifikātu pirmo izdošanu.

Tomēr attiecībā uz kravas kuģu radiosakaru drošības sertifikātu, šos pienākumus var uzticēt privātai struktūrai, ko atzinusi kompetenta administrācija un kurai ir pietiekama kompetence un kvalificēts personāls, lai veiktu īpašu radiosakaru drošības novērtēšanu tās vārdā.

3. Šis pants neattiecas uz kuģu iekārtu atsevišķu vienību sertifikāciju.

▼M2

4. pants

1. Dalībvalstis, kas vēlas piešķirt atļauju kādai pagaidām neatzītai organizācijai, iesniedz atzīšanas pieprasījumu Komisijai, pievienojot tam pilnīgu informāciju un pierādījumus, kas apliecina tās atbilstību pielikumā izklāstītajiem kritērijiem, kā arī attiecībā uz prasību un apņemšanos ievērot 15. panta 2., 4. un 5. punkta noteikumus. Komisija kopā ar attiecīgajām dalībvalstīm, kas ir iesniegušas pieprasījumu, novērtē organizācijas, par kuru atzīšanu ir iesniegts pieprasījums, lai pārliecinātos, ka šīs organizācijas atbilst iepriekš minētajām prasībām un apņemas tās ievērot. Pieņemot lēmumu par atzīšanu, ņem vērā 9. pantā minētās organizācijas iepriekšējo darbību drošības un piesārņojuma novēršanas jomā. Atzīšanu piešķir Komisija saskaņā ar 7. panta 2. punktā minēto procedūru.

2. Dalībvalstis var iesniegt Komisijai īpašus pieprasījumus piešķirt ierobežotu atzīšanu uz trim gadiem organizācijām, kas atbilst visiem pielikumā minētajiem kritērijiem, izņemot A iedaļas 2. un 3. punktā norādītos. Šiem īpašajiem pieprasījumiem piemēro to pašu 1. punktā minēto procedūru, bet šajā gadījumā, izvērtējot atbilstību pielikumā norādītajiem kritērijiem pārbaudes laikā, ko veic Komisija kopā ar dalībvalsti, ņem vērā visus kritērijus, izņemot A iedaļas 2. un 3. punktā minētos. Šāda ierobežota atzīšana ir derīga tikai dalībvalstī vai dalībvalstīs, kas iesniegušas šādu atzīšanas pieprasījumu.

3. Visas organizācijas, kam piešķirta atzīšana, cieši uzrauga komiteja, kura izveidota saskaņā ar 7. pantu, jo īpaši tās, kas ir minētas 2. punktā, paturot prātā iespējamos lēmumus par ierobežotās atzīšanas pagarināšanu. Pieņemot lēmumu par atzīšanas pagarināšanu iepriekš minētajām organizācijām, neņem vērā kritērijus, kas izklāstīti pielikuma A iedaļas 2. un 3. punktā, bet ņem vērā organizācijas drošības un piesārņojuma novēršanas rādītājus, kuri minēti 9. panta 2. punktā. Jebkurā lēmumā par ierobežotās atzīšanas pagarināšanu norāda, ar kādiem nosacījumiem, ja tādi pastāv, šāds pagarinājums tiek piešķirts.

4. Komisija sagatavo un papildina to organizāciju sarakstu, kas atzītas saskaņā ar 1., 2. un 3. punktu. Šo sarakstu publicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.

5. Organizācijas, kuras 2002. gada 22. janvārī jau ir atzītas, pamatojoties uz šo direktīvu, tiek uzskatītas par atzītām arī turpmāk. Šīm organizācijām tomēr ir jāatbilst jaunajiem noteikumiem, kas izklāstīti šajā direktīvā, un to atbilstību izvērtē 11. pantā minētajā pirmajā pārbaudē.

▼B

5. pants

▼M2

1. Piemērojot 3. panta 2. punktu, dalībvalstis principā nedrīkst atteikt nevienai no atzītajām organizācijām atļauju šādu funkciju veikšanai, ievērojot 3. punkta un 6. un 11. panta noteikumus. Taču tās atbilstīgi savām vajadzībām drīkst ierobežot to organizāciju skaitu, kam tiek piešķirta atļauja, ja vien šādai rīcībai ir labi pārredzams un objektīvs pamatojums. Komisija pēc dalībvalsts pieprasījuma nosaka vajadzīgus pasākumus saskaņā ar 7. pantā izklāstīto procedūru.

▼M2 —————

▼M2

3. Pirms dalībvalsts piekrīt tam, ka atzītā organizācija, kas atrodas trešā valstī, var veikt 3. pantā minētos pienākumus vai daļu no pienākumiem, tā var pieprasīt, lai minētā trešā valsts nodrošinātu līdzvērtīgu režīmu tām atzītajām organizācijām, kuras atrodas Kopienā. Turklāt Kopiena var pieprasīt, lai trešā valsts, kurā atrodas atzītā organizācija, nodrošina līdzvērtīgu režīmu tām atzītajām organizācijām, kas atrodas Kopienā.

▼B

6. pants

1. Dalībvalstis, kas nolemj rīkoties tā, kā aprakstīts 3. panta 2. punktā, izveido darba sakarus starp to kompetento administrāciju un organizācijām, kas darbojas tās vārdā.

▼M2

2. Darba attiecības reglamentē oficiāls rakstisks un nediskriminējošs nolīgums vai līdzvērtīgie juridiskie līdzekļi, kuri nosaka konkrētus pienākumus un funkcijas, ko uzņemas organizācijas, un kuros ietver vismaz:

a) noteikumus, kas ir izklāstīti II pielikumā SJO Rezolūcijai A.739(18) par pamatnostādnēm, piešķirot atļauju organizācijām, kuras darbojas administrācijas vārdā, tajā pašā laikā vadoties pēc pielikuma, pielikuma papildinājumiem un papildinājuma, kas pievienots IMO MSC/Apkārtrakstam 710 un MEPC/Apkārtrakstam 307 par nolīguma paraugu saistībā ar tādu atzītu organizāciju pilnvarošanu, kuras darbojas administrācijas vārdā;

b) šādus finansiālas atbildības noteikumus: i) ja, tiesas ceļā vai izšķirot strīdu ar šķīrējtiesas procedūru, tiek galīgi un nepārsūdzami nolemts, ka atbildība, kas iestājas pēc jebkura negadījuma, gulstas uz administrāciju, un to skar arī prasība atlīdzināt aizskartajām personām par īpašuma zaudējumu vai tam nodarītajiem bojājumiem un cilvēku traumām vai nāvi, tajā pašā tiesā pierādot, ka tas ir noticis atzītās organizācijas, tās struktūrvienību, darbinieku, pārstāvju vai citu personu, kas darbojas atzītās organizācijas vārdā, tīšas darbības vai bezdarbības vai rupjas neuzmanības dēļ, administrācija ir tiesīga saņemt finansiālu atlīdzību no atzītās organizācijas, ciktāl atzītās organizācijas rīcība, kā tas nolemts tiesā, ir izraisījusi minēto zaudējumu, bojājumus, traumas vai nāvi; ii) ja, tiesas ceļā vai izšķirot strīdu ar šķīrējtiesas procedūru, tiek galīgi un nepārsūdzami nolemts, ka atbildība, kas iestājas pēc jebkura negadījuma, gulstas uz administrāciju, un to skar arī prasība atlīdzināt aizskartajām personām par cilvēku traumām vai nāvi, tajā pašā tiesā pierādot, ka tas ir noticis atzītās organizācijas, tās darbinieku, pārstāvju vai citu personu, kas darbojas atzītās organizācijas vārdā, jebkuras darbības vai bezdarbības rezultātā neuzmanības vai vieglprātības dēļ, administrācija ir tiesīga saņemt finansiālu atlīdzību no atzītās organizācijas, ciktāl atzītās organizācijas rīcība, kā tas nolemts tiesā, ir izraisījusi minētās cilvēku traumas vai nāvi; dalībvalstis var ierobežot maksimālo summu, ko izmaksā atzītā organizācija, tā tomēr nedrīkst būt mazāka par 4 miljoniem EUR; iii) ja, tiesas ceļā vai izšķirot strīdu ar šķīrējtiesas procedūru, tiek galīgi un nepārsūdzami nolemts, ka atbildība, kas iestājas pēc jebkura negadījuma, gulstas uz administrāciju, un to skar arī prasība atlīdzināt aizskartajām personām par īpašuma zaudējumu vai tam nodarītajiem bojājumiem, tajā pašā tiesā pierādot, ka tas ir noticis atzītās organizācijas, tās darbinieku, pārstāvju vai citu personu, kas darbojas atzītās organizācijas vārdā, jebkuras darbības vai bezdarbības rezultātā neuzmanības vai vieglprātības dēļ, administrācija ir tiesīga saņemt finansiālu atlīdzību no atzītās organizācijas, ciktāl atzītās organizācijas rīcība, kā tas nolemts tiesā, ir izraisījusi minēto zaudējumu vai bojājumus; dalībvalstis var ierobežot maksimālo summu, ko izmaksā atzītā organizācija, tā tomēr nedrīkst būt mazāka par 2 miljoniem EUR;

c) noteikumus, ka administrācija vai tās izraudzīta neieinteresēta neatkarīga iestāde regulāri revidē pienākumus, ko organizācijas apņemas veikt tās vārdā, kā tas minēts 11. panta 1. punktā;

d) iespēju izlases veidā rūpīgi pārbaudīt kuģus;

e) noteikumus par būtiskas informācijas sniegšanu par saviem reģistrētajiem kuģiem, klases izmaiņām, to apturēšanu un atsaukšanu, kā tas minēts 15. panta 3. punktā.

▼B

3. Ar vienošanos vai ar līdzvērtīgiem juridiskiem līdzekļiem var noteikt prasību, ka atzītajai organizācijai ir vietēja pārstāvniecība tās dalībvalsts teritorijā, kuras vārdā tā pilda pienākumus, kas minēti 3. pantā. Šādu prasību var apmierināt vietēja rakstura pārstāvniecība, kam nodrošināts juridiskas personas statuss saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem un piekritība valsts tiesai.

4. Katra dalībvalsts sagādā Komisijai precīzu informāciju par darba sakariem, kas izveidoti saskaņā ar šo pantu. Komisija pēc tam informē pārējās dalībvalstis.

▼M2

5. Komisija ne vēlāk kā 2006. gada 22. jūlijā iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu, kurā dots novērtējums tam, kādu saimniecisku ietekmi šajā pantā paredzētais atbildības režīms ir atstājis uz ieinteresētajām pusēm un jo īpaši uz atzīto organizāciju finansiālo līdzsvaru.

Šo ziņojumu gatavo sadarbībā ar dalībvalstu kompetentajām iestādēm un ieinteresētajām pusēm, pirmām kārtām ar atzītajām organizācijām/klasificēšanas sabiedrībām. Komisija vajadzības gadījumā, balstoties uz šo novērtējumu, iesniedz priekšlikumu grozīt šo direktīvu, iekļaujot tajā konkrētāku norādi uz atbildības principu un atbildības maksimālo apmēru.

▼M2

7. pants

▼M3

1. Komisijai palīdz Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteja (COSS), kas izveidota ar 3. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes 2002. gada 5. novembra Regulā (EK) Nr. 2099/2002, ar ko izveido Kuģošanas drošības un kuģu izraisītā piesārņojuma novēršanas komiteju (COSS) ( 7 ).

▼M2

2. Atsaucoties uz šo punktu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK 5. un 7. pantu, ņemot vērā tā 8. panta noteikumus.

Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā paredzētais termiņš ir trīs mēneši.

3. Komiteja pieņem savu reglamentu.

▼B

8. pants

▼M2

1. Šo direktīvu, nepaplašinot tās darbības jomu, var grozīt saskaņā ar 7. pantā noteikto kārtību, lai

— saskaņā ar šīs direktīvas mērķiem pārņemtu turpmākos grozījumus, kas izdarīti 2. panta d) apakšpunktā, 3. panta 1. punktā un 6. panta 2. punktā minētajās starptautiskajās konvencijās un ar tām saistītajos protokolos, kodeksos un rezolūcijās, kuri stājušies spēkā;

— precizētu pielikumā iekļautos kritērijus, jo īpaši ņemot vērā attiecīgos SJO lēmumus;

— grozītu 6. panta 2. punkta ii) un iii) apakšpunktā norādītās summas.

▼B

2. Pēc jaunu aktu vai protokolu pieņemšanas konvencijām, kas minētas 2. panta d) apakšpunktā, Padome pēc Komisijas priekšlikuma, ņemot vērā dalībvalstu parlamentārās procedūras, kā arī attiecīgās SJO procedūras, pieņem lēmumu par šo jauno aktu vai protokolu sīki izstrādātu ratificēšanas kārtību, nodrošinot, ka dalībvalstīs tos piemēro vienādi un vienlaicīgi.

▼M3

Uz grozījumiem starptautisko tiesību instrumentos, kas minēti 2. panta d) apakšpunktā un 6. pantā, var neattiecināt šo direktīvu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 2099/2002 5. pantu.

▼M2

9. pants

1. Tādām 4. pantā minētajām organizācijām, kas vairs neievēro pielikumā izklāstītos kritērijus vai nespēj uzrādīt 2. punktā minētos drošības un piesārņojuma novēršanas rādītājus, atzīšanu anulē. Par atzīšanas anulēšanu lemj Komisija saskaņā ar 7. panta 2. punktā minēto procedūru pēc tam, kad attiecīgajai organizācijai ir dota iespēja iesniegt savus apsvērumus.

2. Gatavojot lēmuma projektus par atzīšanas anulēšanu, kas minēta 1. punktā, Komisija ņem vērā 11. pantā minēto atzīto organizāciju novērtējuma rezultātus, kā arī organizāciju drošības un piesārņojuma novēršanas rādītājus, kuri noteikti visiem šīs klases kuģiem neatkarīgi no valsts karoga, ar kādu tie kuģo.

Organizāciju drošības un piesārņojuma novēršanas rādītāji balstās uz datiem, kas apkopoti Parīzes Saprašanās memorandā par valsts kontroli ostās un/vai uz līdzīgiem apkopojumiem. Citus rādītājus var gūt, analizējot nelaimes gadījumus, kas atgadījušies ar atzītās organizācijas reģistrētajiem kuģiem.

Vērtējot organizāciju drošības un piesārņojuma novēršanas rādītājus, ņem vērā arī ziņojumus, ko sagatavojušas dalībvalstis, pamatojoties uz 12. pantu.

Komiteja, kas izveidota saskaņā ar 7. pantu, nosaka kritērijus, kuri ir jāievēro, lai, balstoties uz šajā punktā minēto informāciju, varētu pieņemt lēmumu par to, ka organizācija, kas darbojas karoga valsts vārdā, rada nevēlamus draudus drošībai un apkārtējai videi.

Komisija pēc pašas ierosmes vai pēc dalībvalsts pieprasījuma iesniedz komitejai lēmuma projektus par 1. punktā minēto atzīšanas anulēšanu.

10. pants

1. Neatkarīgi no pielikumā norādītajiem kritērijiem, ja dalībvalsts uzskata, ka atzītai organizācijai nedrīkst turpmāk ļaut tās vārdā veikt uzdevumus, kuri noteikti 3. pantā, tā var apturēt doto atļauju, izmantojot šādu procedūru:

a) dalībvalsts nekavējoties informē Komisiju un pārējās dalībvalstis par savu lēmumu, pietiekami to pamatojot;

b) Komisija pārbauda, vai darbības apturēšana ir pamatota un vai pastāv nopietni draudi drošībai un apkārtējai videi;

c) saskaņā ar 7. panta 2. punktā noteikto procedūru Komisija informē dalībvalsti par to, vai tās lēmums apturēt doto atļauju ir pamatots un vai pastāv nopietni draudi drošībai un apkārtējai videi, un, ja tas ir nepamatots, lūdz dalībvalsti atcelt apturēšanu.

2. Ja vien Komisija uzskata, ka atzītās organizācijas drošības un piesārņojuma novēršanas rādītāji pasliktinās, lai gan tās atzīšanas anulēšana, balstoties uz 9. panta 2. punktā minētajiem kritērijiem, ir nepamatota, tā var pieņemt lēmumu attiecīgi informēt atzīto organizāciju un lūgt to veikt pienācīgus pasākumus savu drošības un piesārņojuma novēršanas rādītāju uzlabošanai, darot to zināmu dalībvalstīm. Ja atzītā organizācija nespēj sniegt Komisijai pienācīgu atbildi vai ja Komisija uzskata, ka atzītās organizācijas veiktie pasākumi nav uzlabojuši drošības un piesārņojuma novēršanas rādītājus, Komisija var pieņemt lēmumu apturēt organizācijas atzīšanu uz vienu gadu saskaņā ar 7. panta 2. punktā minēto procedūru pēc tam, kad ieinteresētajai organizācijai ir dota iespēja iesniegt savus apsvērumus. Šajā laikā atzītā organizācija nedrīkst izdot vai pagarināt sertifikātus kuģiem, kas kuģo ar dalībvalstu karogiem, tomēr organizācijas agrāk izdotie vai pagarinātie sertifikāti ir derīgi.

3. Procedūru, kas minēta 2. punktā piemēro arī tad, ja Komisijai ir pierādījumi, ka atzītā organizācija nav ievērojusi 15. panta 3., 4. vai 5. punkta noteikumus.

4. Beidzoties gadam kopš brīža, kad Komisija ir pieņēmusi lēmumu apturēt organizācijas atzīšanu, Komisija novērtē, vai ir novērsti 2. un 3. punktā minētie trūkumi, kas noveduši pie atzīšanas apturēšanas. Ja šie trūkumi vēl pastāv, atzīšanu anulē saskaņā ar 7. panta 2. punktā minēto procedūru.

11. pants

1. Katrai dalībvalstij ir jāpārliecinās, ka atzītās organizācijas, kas darbojas tās vārdā saskaņā ar 3. panta 2. punkta mērķiem, efektīvi veic minētajā pantā norādītās funkcijas par labu tās kompetentajai administrācijai.

2. Katra dalībvalsts veic šo pienākumu vismaz vienreiz divos gados un, vēlākais, līdz 31. martam ikvienā gadā, kas seko gadam, kurā ir vērtēta atbilstība prasībām, nodod pārējām dalībvalstīm un Komisijai ziņojumu, kurā apkopoti novērtēšanas rezultāti.

3. Komisija kopā ar dalībvalsti, kas iesniegusi attiecīgo atzīšanas pieprasījumu, regulāri un ne retāk kā vienreiz divos gados novērtē visas atzītās organizācijas, lai pārliecinātos, ka tās atbilst pielikumā iekļautajiem kritērijiem. Izvēloties organizācijas novērtēšanai, Komisija velta īpašu uzmanību organizācijas drošības un piesārņojuma novēršanas rādītājiem, nelaimes gadījumu skaitam un ziņojumiem, ko ir sagatavojušas dalībvalstis saskaņā ar 12. pantu. Šī pārbaude var ietvert sevī organizācijas reģionālo filiāļu apmeklējumu, kā arī izlases veidā veiktas kuģu pārbaudes nolūkā revidēt organizācijas darbu. Šajā gadījumā Komisija, atkarībā no apstākļiem, informē dalībvalstis par to, kur atrodas reģionālā filiāle. Komisija nodod dalībvalstīm ziņojumu ar novērtējuma rezultātiem.

4. Katra atzītā organizācija ik gadu nodod saskaņā ar 7. pantu izveidotās komitejas rīcībā savas kvalitātes nodrošinājuma sistēmas pārskata rezultātus.

12. pants

Izmantojot savas ostas valstu inspicēšanas tiesības un pienākumus, dalībvalstis ziņo Komisijai un pārējām dalībvalstīm, kā arī attiecīgajai karoga valstij par atklātajiem gadījumiem, kad organizācijas, kas darbojas karoga valsts vārdā, ir izdevušas derīgus sertifikātus kuģiem, kuri neatbilst starptautisko konvenciju prasībām, vai par jebkuru kļūmi, ko pieļāvis kuģis ar derīgu klases sertifikātu jomā, uz kuru attiecas šis sertifikāts. Saistībā ar šo pantu ziņo tikai par gadījumiem, kad pastāv nopietni draudi drošībai un apkārtējai videi vai kad fakti liecina par organizācijas īpaši nolaidīgu rīcību. Attiecīgo atzīto organizāciju informē par šo gadījumu sākotnējās pārbaudes laikā, lai tā varētu tūlīt veikt vajadzīgus turpmākus pasākumus.

▼M2 —————

▼B

14. pants

1. Katra dalībvalsts nodrošina, lai kuģi, kas peld ar tās karogu, tiktu būvēti un ekspluatēti saskaņā ar prasībām, ko korpusam, mašīnām, elektriskajām un vadības ierīcēm izvirza atzītā organizācija.

2. Dalībvalsts var nolemt izmantot noteikumus, ko uzskata par līdzvērtīgiem tiem, ko izmanto atzītā organizācija, vienīgi ar nosacījumu, ka tā Direktīvā 83/189/EEK noteiktajā kārtībā nekavējoties par to paziņo Komisijai un pārējām dalībvalstīm un pret šiem noteikumiem neiebilst neviena cita dalībvalsts un Komisija, un netiek konstatēts, izmantojot ►M2 7. panta 2. punktu ◄ noteikto procedūru, ka tie nav vienādi.

15. pants

▼M2

1. Atzītās organizācijas regulāri apspriežas savā starpā, lai nodrošinātu tehnisko normatīvu savstarpēju atbilstību un to piemērošana būtu saskaņā ar noteikumiem SJO Rezolūcijā A.847(20) par pamatnostādnēm, sniedzot atbalstu karoga valstīm SJO dokumentu ieviešanā. Tās nodod Komisijai regulārus ziņojumus par galvenajiem sasniegumiem standartu izstrādē.

▼B

2. Atzītās organizācijas demonstrē gribu sadarboties ar ostas valsts kontroles iestādi gadījumos, kad ir iesaistīts kāds to klases kuģis, jo īpaši, lai atvieglotu ziņoto trūkumu vai citu neatbilstību izlabošanu.

▼M2

3. Atzītās organizācijas nosūta visām dalībvalstu administrācijām, kas ir piešķīrušas 3. pantā paredzētās atļaujas, un Komisijai visas vajadzīgās ziņas par saviem reģistrētajiem kuģiem, par to pāriešanu citā organizācijā, klases maiņu, to apturēšanu un atcelšanu neatkarīgi no tā, ar kādu karogu šie kuģi kuģo. Informāciju par kuģu nodošanu citai organizācijai, klases maiņu, to apturēšanu un atcelšanu, arī informāciju par nokavētiem apsekojumiem, neievērotiem ieteikumiem, klases nosacījumiem, ekspluatācijas apstākļiem vai ekspluatācijas ierobežojumiem, kas ieviesti attiecībā uz to reģistrētajiem kuģiem neatkarīgi no tā, ar kādu karogu tie kuģo, paziņo arī Sirenac informācijas sistēmai ostas valsts kontroles inspekcijām un ievieto atzīto organizāciju interneta mājas lapā, ja tāda ir.

4. Atzītās organizācijas neizdod sertifikātus tiem kuģiem, neatkarīgi no to karoga, kam ir noņemta klase vai tiek mainīta klase aiz drošības apsvērumiem, kamēr karoga valsts kompetentajai administrācijai nav dota iespēja piemērotā termiņā noteikt, vai ir vajadzīga vispusīga pārbaude.

▼M2

5. Kuģim pārejot no vienas atzītās organizācijas citā, zaudētāja organizācija informē ieguvēju organizāciju par visiem nokavētiem apsekojumiem, neievērotiem ieteikumiem, klases nosacījumiem, ekspluatācijas apstākļiem vai ekspluatācijas ierobežojumiem, kas ieviesti attiecībā uz šo kuģi. Zaudētāja organizācija nodošanas laikā iesniedz ieguvējai organizācijai pilnu kuģa dokumentāciju. Ieguvēja organizācija var izdot kuģa sertifikātus tikai pēc veiksmīgas visu nokavēto apsekojumu veikšanas un visu to neievēroto ieteikumu vai klases nosacījumu izpildes, kas izteikti attiecībā uz kuģi, kā to ir norādījusi zaudētāja organizācija. Pirms sertifikātu izsniegšanas ieguvējai organizācijai ir jāpaziņo zaudētājai organizācijai par sertifikātu izdošanas datumu un jāapstiprina diena, vieta un pasākumi, kas veikti sakarā ar katru nokavēto apsekojumu, neievēroto ieteikumu un neievērotiem klases nosacījumiem. Atzītās organizācijas savstarpēji sadarbojas, lai panāktu šā punkta pienācīgu izpildi.

▼B

16. pants

1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai līdz 1995. gada 31. decembrim izpildītu šīs direktīvas prasības.

2. Kad dalībvalstis pieņem šos aktus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, pēc kādas metodes izdarīt atsauces.

3. Dalībvalstis tūlīt dara zināmus Komisijai galvenos tiesību aktu noteikumus, ko tās pieņem jomā, kuru reglamentē šī direktīva. Komisija par to informē pārējās dalībvalstis.

▼M2

4. Turklāt Komisija regulāri informē Eiropas Parlamentu un Padomi par sasniegto direktīvas piemērošanas jomā dalībvalstīs.

▼B

17. pants

Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.









PIELIKUMS

MINIMĀLIE KRITĒRIJI ORGANIZĀCIJĀM, KAS MINĒTAS 3. PANTĀ

▼M2

A. VISPĀRĪGIE MINIMĀLIE KRITĒRIJI

1. Atzītajai organizācijai ir ar dokumentiem jāpierāda plaša pieredze tirdzniecības kuģu projektēšanas un uzbūves novērtēšanā.

2. Organizācijas reģistrā ir jābūt vismaz 1000 okeāna kuģiem (virs 100 GRT), kuru kopējā bruto tilpība nav mazāka par 5 miljoniem tilpības vienību.

3. Organizācijas tehniskajam personālam ir jābūt samērojamam ar reģistrēto kuģu skaitu. Ir vajadzīgi vismaz 100 īpaši pilnvaroti inspektori, lai izpildītu 2. punktā noteiktās prasības.

4. Organizācijai ir jāizstrādā publiski pieejami vispārēji normatīvi un noteikumi attiecībā uz tirdzniecības kuģu projektēšanu, uzbūvi un regulāru apsekošanu, kas periodiski jāprecizē un jāuzlabo, izmantojot pētniecības un attīstības programmas.

5. Organizācijai jābūt savam kuģu reģistram, ko tā publicē katru gadu vai ko uztur publiski pieejamā elektroniskā datu bāzē.

6. Organizācija nedrīkst būt atkarīga no kuģu īpašniekiem vai būvētājiem un citām personām, kas kā uzņēmēji piedalās kuģu būvēšanā, aprīkošanā, remontdarbos vai ekspluatācijā. Organizācijas ieņēmumi nedrīkst būt būtiski atkarīgi tikai no viena komercuzņēmuma. Atzītā organizācija nedrīkst veikt tiesību aktos noteiktos uzdevumus, ja tā ir kuģu īpašniece vai operators un ja to saista lietišķas, personiskas vai radnieciskas attiecības ar kuģu īpašnieku vai operatoru. Šis nesaderības noteikums attiecas arī uz inspektoriem, ko nodarbina atzītā organizācija.

7. Organizācija veic darbību saskaņā ar noteikumiem, kas izklāstīti pielikumā SJO Rezolūcijai A.789(19) par tādu atzīto organizāciju apsekošanas un sertificēšanas funkcijām, kuras darbojas administrācijas vārdā, ciktāl tie attiecas uz jautājumiem, kas ietilpst šīs direktīvas darbības jomā.

B. ĪPAŠIE MINIMĀLIE KRITĒRIJI

▼B

1. Organizācija ir nodrošināta ar: a) ievērojamu tehnisko, vadības, apkalpošanas un izpētes personālu, kas atbilst tās uzdevumiem un kuģu klasei un rūpējas arī par spēju attīstību un noteikumu un normatīvu izpildi; b) tehnisko personālu, kas darbojas visā pasaulē, vai izmantojot citu atzītu organizāciju īpašu tehnisko personālu.

2. Organizācijas darbību reglamentē ētikas kodekss.

3. Organizāciju vada un pārvalda tā, lai nodrošinātu informācijas konfidencialitāti, ko prasa administrācija.

▼M2

4. Organizācija ir gatava sniegt vajadzīgas ziņas pārvaldei, Komisijai un interesentiem.

5. Organizācijas vadība ir rakstiski formulējusi savu stratēģiju un mērķus, kā arī saistības attiecībā uz kvalitāti un ir nodrošinājusito, ka šo stratēģiju apzinās, ievēro un atbalsta jebkurā organizācijas līmenī. Organizācijas stratēģijai ir jābūt vērstai uz drošības un piesārņojuma novēršanas mērķiem un rādītājiem.

6. Organizācija izstrādā, ievieš un uztur efektīvu iekšējās kvalitātes nodrošināšanas sistēmu, kas balstīta uz starptautiski atzītiem kvalitātes normatīviem un atbilst EN 45004 (pārbaudes iestādes) un EN 29001 saskaņā ar IACS Kvalitātes sistēmas sertifikācijas programmas prasībām un, cita starpā, nodrošina, ka a) organizācijas normatīvus un noteikumus izstrādā un izmanto plānveidīgi; b) organizācijas normatīvus un noteikumus ievēro, un pastāv iekšēja sistēma pakalpojumu kvalitātes noteikšanai saistībā ar šiem normatīviem un noteikumiem; c) ievēro prasības, kas izriet no obligātajiem pienākumiem, kuru veikšanai organizācija ir saņēmusi atļauju, un pastāv iekšēja sistēma pakalpojumu kvalitātes noteikšanai saistībā ar starptautisko konvenciju izpildi; d) ir rakstiski noteikta to darbinieku kompetence, pilnvaras un savstarpējās saistības, kuru darbs ietekmē organizācijas pakalpojumu kvalitāti; e) jebkuru darbu veic iepriekš noteiktos apstākļos; f) pastāv uzraudzības sistēma, kas ļauj kontrolēt to inspektoru, tehniskā un administratīvā personāla rīcību un darbu, kuri ir tieši nodarbināti organizācijā; g) obligātos pienākumus, kuru veikšanai organizācija ir saņēmusi atļauju, veic tikai tās īpaši pilnvaroti inspektori vai citu atzīto organizāciju īpaši pilnvaroti inspektori; jebkurā gadījumā īpaši pilnvarotajiem inspektoriem smalki jāpārzina konkrētais kuģu tips, uz kura viņi veic obligātos pienākumus saistībā ar veicamo apsekošanu un attiecīgajām prasībām, kas ir jāpiemēro; h) inspektoriem ir pieejama kvalifikācijas celšanas sistēma, un viņi pastāvīgi pilnveido savas zināšanas; i) tiek glabāti uzskaites dati, kas atspoguļo vajadzīgo standartu ievērošanu saistībā ar veiktajiem pakalpojumiem, un efektīvi darbojas kvalitātes nodrošināšanas sistēma; j) visās organizācijas nodaļās pastāv vispārēja plānotas un dokumentāri apstiprinātas iekšējās revīzijas sistēma, kas skar darbus, kuru veikšanā kvalitātei ir noteicoša loma; k) obligātos apsekojumus un pārbaudes, kas noteiktas Saskaņotajā apsekojumu un sertifikācijas sistēmā, kuru veikšanai organizācija ir saņēmusi atļauju, veic saskaņā ar noteikumiem, kas izklāstīti pielikumā un pielikuma papildinājumā SJO Rezolūcijai A.746(18) par Apsekošanas pamatnostādnēm atbilstīgi Saskaņotajai apsekojumu un sertifikācijas sistēmai; l) pastāv skaidra un tieša pienākumu sadale un to pārraudzība starp iestādes centrālo un reģionālajām nodaļām, kā arī starp atzītajām organizācijām un inspektoriem.

7. Organizācijai ir jāpierāda, ka tā spēj: a) izstrādāt un papildināt pilnvērtīgu un piemērotu dokumentāciju, kurā ietverti tās normatīvi un noteikumi attiecībā uz kuģu korpusu, mehānismiem, elektroierīcēm un vadības ierīcēm, kas atbilst starptautiski atzīto tehnisko normatīvu kvalitātei un uz kuru pamata var izdot SOLAS konvencijas un pasažieru kuģa drošības sertifikātus (kas apliecina kuģa konstrukcijas un tā pamatmehānismu piemērotību) un kravas zīmes sertifikātus (kas apliecina kuģa izturību); b) veikt visas pārbaudes un apsekojumus, kas noteikti starptautiskajās konvencijās attiecībā uz sertifikātu izdošanu, arī uz vajadzīgajiem apsekošanas līdzekļiem, izmantojot augstas kvalifikācijas profesionāļus, un saskaņā ar noteikumiem, kuri izklāstīti pielikumā SJO Rezolūcijai A.788(19) par pamatnostādnēm, administrācijām ieriešot Starptautisko drošas vadības kodeksu, kā arī izmantot un uzturēt drošības vadības sistēmas gan krastā, gan uz kuģiem, kuri būtu jāsertificē.

▼B

8. Organizācijas kvalitātes sistēmu sertificē neatkarīga revīzijas iestāde, ko atzinusi administrācija valstī, kurā tā atrodas.

▼M2

9. Organizācijai ir jāļauj administrācijas pārstāvjiem un citām ieinteresētajām pusēm piedalīties savu normatīvu un noteikumu izstrādāšanā.