1996L0034 — LV — 05.02.1998 — 001.001

Šis dokuments ir izveidots vienīgi dokumentācijas nolūkos, un iestādes neuzņemas nekādu atbildību par tā saturu

Grozīta ar:

No

▼B

PADOMES DIREKTĪVA 96/34/EK

(1996. gada 3. jūnijs)

par UNICE, CEEP un EAK noslēgto pamatnolīgumu attiecībā uz bērna kopšanas atvaļinājumu

tā kā Līguma par Eiropas Savienību F panta 2. punktā paredzēts, ka “Savienība kā Kopienas tiesību vispārējus principus ievēro pamattiesības, ko garantē Eiropas Konvencija par cilvēktiesību un pamatbrīvību aizsardzību, kas parakstīta 1950. gada 4. novembrī Romā, un kuras izriet no dalībvalstu kopīgām konstitucionālām tradīcijām”;

tā kā pamatnolīguma 4.2. punktā ir noteikts, ka šī nolīguma noteikumu izpilde nav likumīgs pamats, lai pazeminātu darba ņēmēju vispārējo aizsardzības līmeni šī nolīguma jomā; tas neierobežo dalībvalstu un/vai darba devēju un darba ņēmēju tiesības izstrādāt dažādus normatīvus vai līgumiskus noteikumus, ņemot vērā mainīgos apstākļus (to skaitā tiesību tālāk nenodošanas ieviešanu), kamēr ir ievērotas šajā nolīgumā paredzētās minimālās prasības;

tā kā parakstītājas puses gribēja noslēgt pamatnolīgumu, kurā izvirzītas minimālās prasības attiecībā uz bērna kopšanas atvaļinājumu un prombūtni no darba force majeure dēļ, un dalībvalstīm un/vai darba devējiem un darba ņēmējiem uzdots noteikt nosacījumus, ar kādiem varētu īstenot bērna kopšanas atvaļinājumu, lai ņemtu vērā stāvokli katrā dalībvalstī, to skaitā stāvokli attiecībā uz ģimenes politiku, un jo īpaši attiecībā uz nosacījumiem bērna kopšanas atvaļinājuma piešķiršanai un bērna kopšanas atvaļinājuma tiesību izmantošanai;

tā kā Padome 1994. gada 6. decembra Rezolūcijā par dažiem Eiropas Savienības sociālās politikas aspektiem ekonomiskās un sociālās konverģences veicināšanai Eiropas Savienībā ( 3 ), lūdza abas puses izmantot iespējas slēgt nolīgumus, jo tās parasti labāk pārzina sociālo realitāti un sociālās problēmas; tā kā Madridē Eiropadomes locekļi no valstīm, kuras ir parakstījušas Nolīgumu par sociālo politiku, apsveica šā pamatnolīguma noslēgšanu;

1. pants

Pamatnolīguma īstenošana

Šīs direktīvas mērķis ir īstenot pielikumā pievienoto pamatnolīgumu par bērna kopšanas atvaļinājumu, ko noslēgušas galvenās starpnozaru organizācijas (UNICE, CEEP un EAK) 1995. gada 14. decembrī.

2. pants

Nobeiguma noteikumi

1. Dalībvalstis vēlākais līdz 1998. gada 3. jūnijam ievieš normatīvus un administratīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības, vai arī nodrošina, ka vēlākais līdz šai dienai darba devēji un darba ņēmēji, savstarpēji vienojoties, ievieš vajadzīgos pasākumus, turklāt dalībvalstīm jāveic vajadzīgie pasākumi, lai tās spētu katrā laikā garantēt rezultātus, kādi noteikti šajā direktīvā. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju.

▼M1

1a. Šā panta 1. punktā attiecībā uz Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienoto Karalisti 1998. gada 3. jūniju aizstāj ar 1999. gada 15. decembri.

▼B

2. Dalībvalstis var izmantot pagarinājumu ne vairāk kā uz vienu gadu, ja tas vajadzīgs, ņemot vērā īpašas grūtības vai koplīguma īstenošanu.

Par šādiem apstākļiem tām tūlīt jāinformē Komisija.

3. Kad dalībvalstis paredz 1. punktā minētos pasākumus, tajos ietver atsauci uz šo direktīvu, vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālai publikācijai. Dalībvalstis nosaka metodes, kā izdarīt šādas atsauces.

3. pants

Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.

PIELIKUMS

PAMATNOLĪGUMS PAR BĒRNA KOPŠANAS ATVAĻINĀJUMU

12. Tā kā šajā nolīgumā ņemta vērā vajadzība pilnveidot sociālās politikas prasības, paaugstināt Kopienas ekonomikas konkurētspēju un izvairīties no tādu administratīvu, finansiālu un juridisku ierobežojumu noteikšanas, kuri kavētu radīt un attīstīt mazos un vidējos uzņēmumus;

11. Tā kā dalībvalstīm attiecīgi saskaņā ar to nosacījumiem, ņemot vērā budžeta stāvokli, būtu jāapsver arī tiesību saglabāšana uz attiecīgiem sociālā nodrošinājuma pabalstiem, kādi tie ir minimālā bērna kopšanas atvaļinājuma laikā;

9. Tā kā šis nolīgums ir pamatnolīgums, kurā izvirzītas minimālās prasības un noteikumi bērna kopšanas atvaļinājumam, kas nav grūtniecības atvaļinājums, un prombūtnei no darba force majeure dēļ, un tas uzdod dalībvalstīm un darba devējiemun darba ņēmējiem noteikt šādu atvaļinājumu pieejamības nosacījumus un sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus, lai ņemtu vērā stāvokli katrā dalībvalstī;

Šis pamatnolīgums parāda UNICE, CEEP un EAK apņemšanos noteikt minimālās prasības attiecībā uz bērna kopšanas atvaļinājumu un prombūtni no darba force majeure dēļ kā svarīgu līdzekli, lai saskaņotu ģimenes dzīvi ar darbu un veicinātu vienādas iespējas un vienlīdzīgu attieksmi pret vīriešiem un sievietēm.

II SATURS

1. noteikums: Mērķis un darbības joma

2. noteikums: Bērna kopšanas atvaļinājums

c) pielāgot bērna kopšanas atvaļinājuma pieejamības nosacījumus un sīki izstrādātus piemērošanas noteikumus īpašajiem adopcijas apstākļiem;

b) piešķirt tiesības uz bērna kopšanas atvaļinājumu atkarībā no nostrādātā laika cenza un/vai darba stāža cenza, kas nedrīkst pārsniegt vienu gadu;

6. Tiesības, ko darba ņēmējs ieguvis vai kas ir iegūšanas stadijā dienā, kad sākas bērna kopšanas atvaļinājums, saglabājas nemainīgas līdz bērna kopšanas atvaļinājuma beigām. Beidzoties bērna kopšanas atvaļinājumam, piemēro šīs tiesības, to skaitā visas pārmaiņas, kas izriet no attiecīgās valsts tiesībām, koplīgumiem vai prakses.

8. Visus jautājumus par sociālo nodrošinājumu saistībā ar šo nolīgumu izskata un izlemj dalībvalstis saskaņā ar to tiesībām, ņemot vērā tiesību nepārtrauktību uz sociālo nodrošinājumu saskaņā ar dažādajām sistēmām, jo īpaši veselības aprūpes sistēmām.

3. noteikums: Prombūtne no darba force majeure dēļ

1. Dalībvalstis un/vai darba devēji un darba ņēmēji veic vajadzīgos pasākumus, lai saskaņā ar attiecīgās valsts tiesībām, koplīgumiem un/vai praksi piešķirtu darba ņēmējiem tiesības uz prombūtni no darba force majeure dēļ sakarā ar ģimenes apstākļiem slimības vai nelaimes gadījumos, kad ir nepieciešama darba ņēmēja tūlītēja klātbūtne.

4. noteikums: Nobeiguma noteikumi

2. Šā nolīguma noteikumu izpilde nav likumīgs pamats, lai pazeminātu darbiniekiem piešķirtās vispārējās aizsardzības līmeni jomā, uz kuru attiecas šis nolīgums. Tas neierobežo dalībvalstu un/vai darba devēju un darba ņēmēju tiesības izstrādāt dažādus normatīvus vai līgumiskus noteikumus, ņemot vērā mainīgos apstākļus (to skaitā tiesību tālāk nenodošanas ieviešanu), ja vien ir ievērotas šajā nolīgumā paredzētās minimālās prasības.

3. Šis nolīgums neskar darba devēju un darba ņēmēju tiesības attiecīgā līmenī, to skaitā Eiropas līmenī, slēgt nolīgumus, kas pielāgo un/vai papildina šā nolīguma noteikumus, lai ņemtu vērā konkrētus apstākļus.

4. Dalībvalstis pieņem administratīvus un normatīvus aktus, kas vajadzīgi, lai izpildītu Padomes lēmumu divos gados no tā pieņemšanas dienas, vai nodrošina, ka darba devēji un darba ņēmēji ( 4 ), savstarpēji vienojoties, ievieš vajadzīgos pasākumus līdz minētā termiņa beigām. Dalībvalstis var izmantot pagarinājumu ne vairāk kā uz vienu gadu, ja tas vajadzīgs, ņemot vērā īpašas grūtības vai koplīguma izpildi.

7. Parakstītājas puses izskata šā nolīguma piemērošanu pēc pieciem gadiem no Padomes lēmuma pieņemšanas dienas, ja to pieprasa viena no šā nolīguma pusēm.