2001L0081 — LV — 01.07.2013 — 004.001

Šis dokuments ir izveidots vienīgi dokumentācijas nolūkos, un iestādes neuzņemas nekādu atbildību par tā saturu

Grozīta ar:

No

Grozīta ar:

▼B

EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2001/81/EK

(2001. gada 23. oktobris)

par valstīm noteikto maksimāli pieļaujamo emisiju dažām atmosfēru piesārņojošām vielām

Šīs direktīvas noteikumi būtu jāpiemēro, neskarot Kopienas tiesību aktus, ar kuriem nosaka šo piesārņojošo vielu emisiju no konkrētiem avotiem, kā arī Padomes Direktīvu 96/61/EK par emisijas robežvērtībām un par labāko pieejamo tehnisko paņēmienu izmantošanu.

Jūras transports ir nozīmīgs sēra dioksīda un slāpekļa oksīdu emisijas palielinātājs, kā arī veicina gaisu piesārņojošo vielu koncentrāciju un to uzkrāšanos Kopienā. Tāpēc šāda emisija būtu jāsamazina. Padomes Direktīvas 1999/32/EK (1999. gada 26. aprīlis), ar ko paredz sēra satura samazināšanu noteiktiem šķidrā kurināmā veidiem un ar ko groza Direktīvu 93/12/EEK ( 8 ), 7. panta 3. punktā noteikts, ka Komisijai jānosaka pasākumi, kurus varētu veikt, lai samazinātu paskābināšanu, ko izraisa kuģu degvielas sadedzināšana, izņemot degvielas veidus, kas precizēti minētās direktīvas 2. panta 3. punktā.

Šim nolūkam Komisijai būtu jāsagatavo ziņojums Eiropas Parlamentam un Padomei, un, ja tā uzskata par vajadzīgu, jāierosina šīs direktīvas grozījumi, ņemot vērā visu attiecīgo Kopienas tiesību aktu ietekmi, ar kuriem inter alia noteikti emisijas limiti un produktu standarti attiecīgiem emisijas avotiem, kā arī starptautiski noteikumi par emisiju no kuģiem un lidaparātiem.

Saskaņā ar Līguma 5. pantā noteikto subsidiaritātes principu, un jo īpaši ņemot vērā piesardzības principu, šīs direktīvas mērķi, proti, paskābināšanu un eitrofikāciju izraisošo piesārņojošo vielu, kā arī ozona prekursoru emisijas ierobežošanu, atsevišķas dalībvalstis nevar pienācīgi sasniegt tāpēc, ka piesārņojumam ir pārrobežu raksturs, un tāpēc šis mērķis ir labāk sasniedzams visai Kopienai; saskaņā ar proporcionalitātes principu šī direktīva nepārsniedz to, kas ir nepieciešams šā mērķa sasniegšanai.

Katrai dalībvalstij noteiktā maksimāli pieļaujamā sēra dioksīda, slāpekļa oksīdu, gaistošo organisko savienojumu un amonjaka emisija ir rentabls veids, kā sasniegt vides aizsardzības pagaidu mērķus. Šāda maksimāli pieļaujamā emisija Kopienai un dalībvalstīm dos iespējas noteikt, kā to ievērot.

Samazinot to piesārņojošo vielu emisiju, kuras izraisa paskābināšanu un piezemes ozona veidošanos, samazināsies arī augsnes eitrofikācija.

Izvirzot vides aizsardzības pagaidu mērķus un nosakot pasākumus to sasniegšanai, būtu jāņem vērā tehniskās īstenošanas iespējas un ar tām saistītās izmaksas un ieguvumi. Šiem pasākumiem būtu jānodrošina, lai visi veiktie pasākumi Kopienai ir ekonomiski izdevīgi kopumā, un būtu jāņem vērā vajadzība izvairīties no pārmērīgām izmaksām kādai atsevišķai dalībvalstij.

Piektās rīcības programmas vides jomā vispārējā pieeja un stratēģija apstiprināta ar Padomes un dalībvalstu valdību pārstāvju 1993. gada 1. februāra rezolūciju Padomes sanāksmē par Kopienas politikas un rīcības programmu attiecībā uz vidi un ilgtspējīgu attīstību ( 5 ) un tajā noteikti uzdevumi nepieļaut paskābināšanas kritisko slodžu un līmeņu pārsniegšanu Kopienā. Programmā prasīts, lai visi iedzīvotāji būtu efektīvi aizsargāti no veselības apdraudējumiem, kas saistīti ar gaisa piesārņojumu, un vides aizsardzībā tiktu ņemti vērā piesārņojuma pieļaujamie līmeņi. Programmā arī prasīts, lai Pasaules veselības organizācijas (PVO) noteiktās mērķvērtības būtu obligātas visā Kopienā.

1. pants

Mērķis

Šīs direktīvas mērķis ir ierobežot paskābināšanu un eitrofikāciju izraisošo piesārņojošo vielu, kā arī ozona prekursoru emisiju, lai Kopienā uzlabotu iedzīvotāju veselības un vides aizsardzību pret apdraudējumiem, ko rada paskābināšana, augsnes eitrofikācijas un piezemes ozona kaitīgā ietekme, un pakāpeniski panākt ilgtermiņa mērķu sasniegšanu attiecībā uz piesārņojošo vielu kritisko līmeņu un slodžu nepārsniegšanu, kā arī uzlabotu visu iedzīvotāju efektīvu aizsardzību pret zināmajiem veselības apdraudējumiem, ko rada gaisa piesārņojums, nosakot valstīm maksimāli pieļaujamo emisiju un par atskaites punktiem pieņemot 2010. gadu un 2020. gadu, kā arī sagatavojot pārskatus, kas noteikti 4. pantā un 10. pantā.

2. pants

Piemērošanas joma

Šī direktīva attiecas uz emisiju dalībvalstu teritorijās un to ekskluzīvajās ekonomiskajās zonās no visiem 4. pantā minēto piesārņojošo vielu avotiem, kas ir cilvēka darbības rezultāts.

Direktīva neattiecas uz:

a) emisiju no starptautiskās jūras satiksmes;

b) emisiju no lidaparātiem pēc nosēšanās un pacelšanās cikla;

c) attiecībā uz Spāniju, emisiju Kanāriju salās;

3. pants

Definīcijas

Šajā direktīvā:

a) “AOT 40” ir ik gadu no maija līdz jūlijam uzkrātā summa no starpības starp tām piezemes ozona koncentrācijām ik pēc stundas, kas lielākas par 80 μg/m3 (= 40 ppb) un kas ir 80 μg/m3 diennakts gaišo stundu laikā;

b) “AOT 60” ir visa gada laikā uzkrāta summa no starpības starp tām piezemes ozona koncentrācijām ik pēc stundas, kas lielākas par 120 μg/m3 (= 60 ppb) un kas ir 120 μg/m3;

c) “kritiskā slodze” ir vienas vai vairāku piesārņojošo vielu kvantitatīvs novērtējums, līdz kādam saskaņā ar zinātnes pašreizējām atziņām tām nav nozīmīgas kaitīgas ietekmes uz noteiktiem jutīgiem vides elementiem;

e) “emisija” ir vielas izdalīšanās no punktveida vai difūzā piesārņojuma avota atmosfērā;

g) “pacelšanās un nolaišanās cikls” ir cikls, ko reprezentē šāds laikposms katrā no darbības režīmiem: nolaišanās 4,0 minūtes; manevrēšana mazās gāzes režīmā 26,0 minūtes, pacelšanās 0,7 minūtes; augstuma uzņemšana 2,2 minūtes;

k) “gaistošie organiskie savienojumi” un “GOS” ir visi organiskie savienojumi, izņemot metānu, kuri veidojas cilvēka darbības rezultātā un no kuriem saules gaismā reakcijās ar slāpekļa oksīdiem var veidoties fotoķīmiskie oksidanti.

4. pants

Valstīm noteiktā maksimāli pieļaujamā emisija

1. Vēlākais līdz 2010. gadam dalībvalstis ierobežo piesārņojošo vielu — sēra dioksīda (SO2), slāpekļa oksīdu (NOx), gaistošo organisko savienojumu (GOS), amonjaka (NH3) gada emisiju līdz lielumam, kas nepārsniedz I pielikumā noteikto maksimāli pieļaujamo emisiju, ņemot vērā visas izmaiņas, kas veiktas ar Kopienas pasākumiem, kuri pieņemti, ievērojot 9. pantā minētos ziņojumus.

2. Dalībvalstis nodrošina, ka nevienu gadu pēc 2010. gada netiek pārsniegta I pielikumā noteiktā maksimāli pieļaujamā emisija.

5. pants

Vides aizsardzības pagaidu mērķi

Pirmajā pielikumā norādītā valstij maksimāli pieļaujamā emisija tiek noteikta, lai līdz 2010. gadam visā Kopienā kopumā sasniegtu šādus vides aizsardzības pagaidu mērķus:

c) Ar ietekmi uz augu valsti saistītā piezemes ozona iedarbība

6. pants

Valstu programmas

1. Dalībvalstis vēlākais līdz 2002. gada 1. oktobrim izstrādā 4. pantā minēto piesārņojošo vielu emisijas pakāpeniskas samazināšanas programmas, kas vērstas vismaz uz I pielikumā valstij noteiktās maksimāli pieļaujamās emisijas ievērošanu ne vēlāk kā līdz 2010. gadam.

2. Valstu programmās ietver informāciju par pieņemto vai plānoto politiku un pasākumiem, kvantitatīvu šīs politikas un pasākumu ietekmes novērtējumu uz piesārņojošo vielu emisiju 2010. gadā. Norāda būtiskākās sagaidāmās izmaiņas valstu emisijas ģeogrāfiskajā sadalījumā.

3. Līdz 2006. gada 1. oktobrim dalībvalstis atjaunina un pārstrādā savas programmas pēc vajadzības.

4. Programmas, kuras izstrādātas saskaņā ar šā panta 1., 2. un 3. punktu, dalībvalstis dara pieejamas sabiedrībai un attiecīgajām organizācijām, piemēram, vides aizsardzības organizācijām. Informācija, ko saskaņā ar šo punktu sniedz sabiedrībai un organizācijām, ir skaidra, saprotama un viegli pieejama.

7. pants

Valsts mēroga emisijas pārskati un prognozes

1. Dalībvalstis sagatavo un katru gadu atjaunina valsts mēroga emisijas pārskatus un emisijas prognozes 2010. gadam attiecībā uz 4. pantā minētajām piesārņojošajām vielām.

2. Dalībvalstis sagatavo savus emisijas pārskatus un emisijas prognozes saskaņā ar III pielikumā noteikto metodoloģiju.

3. Komisija ar Eiropas Vides aģentūras palīdzību un sadarbībā ar dalībvalstīm, pamatojoties uz to sniegto informāciju, sagatavo pārskatus un prognozes par 4. pantā minētajām piesārņojošajām vielām. Šos pārskatus un prognozes dara pieejamus sabiedrībai.

▼M2

4. Saskaņā ar III pielikumu izmantojamās metodoloģijas atjauninājumus pieņem Komisija. Šos pasākumus, kas ir paredzēti, lai grozītu nebūtiskus šīs direktīvas elementus, tostarp to papildinot, pieņem saskaņā ar 13. panta 3. punktā minēto regulatīvo kontroles procedūru.

▼B

8. pants

Dalībvalstu ziņojumi

1. Katru gadu vēlākais līdz 31. decembrim dalībvalstis Komisijai un Eiropas Vides aģentūrai iesniedz valsts mēroga pārskatus par emisiju un emisijas prognozes 2010. gadam, kas sastādītas saskaņā ar 7. pantu. Tās paziņo savus galīgos valsts mēroga pārskatus par aizpagājušo gadu un provizoriskus emisijas pārskatus par iepriekšējo gadu. Emisijas prognozēs iekļauj informāciju, kas vajadzīga, lai gūtu kvantitatīvu priekšstatu par tās sastādīšanā izmantotajiem galvenajiem sociāli ekonomiskajiem apsvērumiem.

2. Vēlākais līdz 2002. gada 31. decembrim dalībvalstis informē Komisiju par programmām, kas izstrādātas saskaņā ar 6. panta 1. un 2. punktu.

Vēlākais līdz 2006. gada 31. decembrim dalībvalstis informē Komisiju par atjauninātajām programmām, kas izstrādātas saskaņā ar 6. panta 3. punktu.

3. Saņemtās valstu programmas Komisija nosūta pārējām dalībvalstīm ne vēlāk kā viena mēneša laikā pēc to saņemšanas.

4. Saskaņā ar 13. panta 2. punktā noteikto kārtību Komisija izstrādā noteikumus, lai nodrošinātu, ka valstu programmas tiek iesniegtas vienādā un pārskatāmā veidā.

9. pants

Komisijas ziņojumi

1. Komisija 2004. un 2008. gadā iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par panākumiem, kas gūti I pielikumā valstīm noteiktās maksimāli pieļaujamās emisijas ievērošanā, un par to, ciktāl 2010. gadā varētu būt sasniegti 5. pantā noteiktie vides aizsardzības pagaidu mērķi, bet 2020. gadā — 1. pantā noteiktie ilgtermiņa mērķi. Ziņojumos ietver ekonomisko novērtējumu, kurā ietilpst rentabilitāte, peļņa, robežizmaksu un ieguvumu novērtējums, kā arī valstīm noteiktās maksimāli pieļaujamās emisijas ievērošanas sociāli ekonomiskā ietekme uz atsevišķām dalībvalstīm un nozarēm. Tajos ietver arī pārskatu par šīs direktīvas 2. pantā noteiktās darbības jomas ierobežojumiem un vērtējumu par to, līdz kādam apjomam būtu vajadzīgi turpmāki emisijas samazinājumi, lai sasniegtu 5. pantā noteiktos vides aizsardzības pagaidu mērķus. Ņem vērā visus ziņojumus, kurus dalībvalstis iesniegušas saskaņā ar 8. panta 1. un 2. punktu, kā arī inter alia:

c) emisijas samazināšanas mērķus 2008. gadam attiecībā uz sēra dioksīda un slāpekļa oksīdu emisijas samazināšanu no esošajām lielajām sadedzināšanas iekārtām, par ko dalībvalstis paziņojušas saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2001/80/EK (2001. gada 23. oktobris) par ierobežojumiem attiecībā uz dažu piesārņojošo vielu emisiju gaisā no lielām sadedzināšanas iekārtām ( 11 );