II.5.4.

Pakaļējā drošības konstrukcija, še turpmāk “konstrukcija”, parasti sastāv no šķērssijas un savienotājelementiem, kas pievienoti šasijas lonžeroniem vai to aizvietotājiem. Tai jābūt šādām galvenajām pazīmēm: II.5.4.1. Konstrukcija jāuzstāda pēc iespējas tuvāk transportlīdzekļa aizmugures daļai. Nenoslogotam transportlīdzeklim ( 7 ) neviens konstrukcijas apakšējās malas punkts nedrīkst atrasties augstāk par 55 cm virs zemes; II.5.4.2. Konstrukcijas platums nevienā punktā nedrīkst pārsniegt pakaļējās ass platumu, ko mēra riteņu visattālākajos punktos, izņemot riepu izliekumu pie pašas zemes, ne arī būt katrā pusē īsāks par aizmugurējo asi vairāk nekā 10 cm. Ja ir vairākas pakaļējās asis, tad par platumu ņem platāko; II.5.4.3. Šķērssijas šķērsgriezuma augstums nedrīkst būt mazāks par 10 cm. Šķērssijas sānu gali nedrīkst liekties uz aizmuguri vai būt ar asām ārmalām; šis nosacījums ir izpildīts, ja šķērssijas sānu gali ārpusē ir noapaļoti, un to izliekuma rādiuss ir vismaz 2,5 mm; II.5.4.4. Konstrukciju var projektēt tā, ka var mainīt tās novietojumu transportlīdzekļa aizmugurē. Tādā gadījumā jānodrošina nostiprināšana darba stāvoklī, lai nepieļautu netīšu stāvokļa maiņu. Jābūt iespējai operatoram mainīt konstrukcijas novietojumu ar spēku, kas nepārsniedz 40 daN; II.5.4.5. Konstrukcijai jābūt pietiekami izturīgai pret spēkiem, kas pielikti paralēli transportlīdzekļa garenvirziena asij, un darba stāvoklī jābūt pievienotai šasijas lonžeroniem vai to aizvietotājiem. Šī prasība būs ievērota, ja pēc izmantošanas, kā arī tās laikā nevienā no punktiem P1, P2 un P3 horizontālais attālums starp konstrukcijas aizmuguri un transportlīdzekļa aizmugures galapunktu nepārsniedz 40 cm. Mērot šo attālumu nenoslogotam transportlīdzeklim, neņem vērā nevienu transportlīdzekļa daļu, kas atrodas augstāk par 3 m virs zemes; II.5.4.5.1. Punkti P1 atrodas 30 cm attālumā no gareniskās plaknes, kas pieskaras riteņu ārmalām uz pakaļējās ass; punkti P2, kas atrodas uz taisnes, kura savieno punktus P1, ir cits no cita 70 līdz 100 cm attālumā simetriski attiecībā pret transportlīdzekļa garenvirziena vidusplakni, un to pareizo vietu ir norādījis ražotājs. Transportlīdzekļa ražotājam jānosaka punktu P1 un P2 augstums virs zemes starp taisnēm, kas ierobežo konstrukciju horizontāli. Tomēr nenoslogotam transportlīdzeklim augstums nedrīkst pārsniegt 60 cm. Punkts P3 ir viduspunkts taisnei, kas savieno punktus P2; II.5.4.5.2. Secīgi abos punktos P1 un punktā P3 jāpieliek horizontāls spēks 12,5 % apjomā no maksimālā tehniski pieļaujamā transportlīdzekļa svara, bet nepārsniedzot 2,5 x 104 N; II.5.4.5.3. Secīgi abos punktos P2 jāpieliek horizontāls spēks 50 % apjomā no maksimālā tehniski pieļaujamā transportlīdzekļa svara, bet nepārsniedzot 10 x 104 N; II.5.4.5.4. Spēki, kas norādīti II.5.4.5.2. un II.5.4.5.3. punktā, jāpieliek atsevišķi. Spēku pielikšanas kārtību var norādīt ražotājs; II.5.4.5.5. Veicot praktisku testu, lai pārbaudītu atbilstību iepriekšminētajām prasībām, jāievēro šādi nosacījumi: II.5.4.5.5.1. Konstrukcija jāpievieno transportlīdzekļa šasijas lonžeroniem vai to aizvietotājiem; II.5.4.5.5.2. Norādītie spēki jāpieliek ar attiecīgi savienotiem (piemēram, ar universāliem savienojumiem) plunžeriem un tiem jābūt paralēliem transportlīdzekļa garenvirziena vidusplaknei pa virsmu ne vairāk kā 25 cm augstumā (precīzs augstums jānorāda ražotājam) un 20 cm platu ar vertikālo malu izliekuma rādiusu 5 ± 1 mm; virsmas centrs secīgi ir punktos P1, P2 un P3.