2008R0889 — LV — 01.07.2010 — 003.002

Šis dokuments ir izveidots vienīgi dokumentācijas nolūkos, un iestādes neuzņemas nekādu atbildību par tā saturu

Grozīta ar:









▼B

KOMISIJAS REGULA (EK) Nr. 889/2008

(2008. gada 5. septembris),

ar ko paredz sīki izstrādātus bioloģiskās ražošanas, marķēšanas un kontroles noteikumus, lai īstenotu Padomes Regulu (EK) Nr. 834/2007 par bioloģisko ražošanu un bioloģisko produktu marķēšanu







EIROPAS KOPIENU KOMISIJA, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, ņemot vērā 2007. gada 28. jūnija Padomes Regulu (EK) Nr. 834/2007 par bioloģisko ražošanu un bioloģisko produktu marķēšanu un par Regulas (EEK) Nr. 2092/91 ( 1 ) atcelšanu un jo īpaši tās 9. panta 4. punktu, 11. panta otro daļu, 12. panta 3. punktu, 14. panta 2. punktu, 16. panta 3. punkta c) apakšpunktu, 17. panta 2. punktu un 18. panta 5. punktu, 19. panta 3. punkta otro daļu, 21. panta 2. punktu, 22. panta 1. punktu, 24. panta 3. punktu, 25. panta 3. punktu, 26. pantu, 28. panta 6. punktu, 29. panta 3. punktu un 38. panta a), b), c) un e) apakšpunktu un 40. pantu, tā kā: (1) Regulā (EK) Nr. 834/2007 un jo īpaši tās III, IV un V sadaļā paredzētas pamatprasības, kas piemērojamas bioloģisko produktu ražošanai, marķēšanai un kontrolei augkopībā un lopkopībā. Ir jāparedz sīki izstrādāti noteikumi šo prasību īstenošanai. (2) Lai Kopienas līmenī izstrādātu jaunus detalizētus ražošanas noteikumus, kuri attiecas uz konkrētām dzīvnieku sugām, bioloģisko akvakultūru, jūras aļģēm un raugu, ko izmanto pārtikā vai barībā, vajadzīgs vairāk laika, un tāpēc tie ir jāizstrādā vēlākā procedūrā. Tāpēc ir lietderīgi izslēgt šos produktus no šīs regulas darbības jomas. Tomēr attiecībā uz konkrētām lauksaimniecības dzīvnieku sugām, akvakultūras produktiem un jūras aļģēm mutatis mutandis ir jāpiemēro Kopienas noteikumi par ražošanu, kontroli un marķēšanu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 834/2007 42. pantu. (3) Jāparedz konkrētas definīcijas, lai novērstu neskaidrības un nodrošinātu bioloģiskās ražošanas noteikumu vienādu piemērošanu. (4) Bioloģiskās augkopības pamatā ir augu barošana, galvenokārt izmantojot augsnes ekosistēmu. Tāpēc nevajadzētu atļaut hidroponisko augkopību, kuras gadījumā augu saknes aug inertā vidē un uzņem šķīstošas minerālvielas un barības vielas. (5) Bioloģiskā augkopība aptver dažādus audzēšanas paņēmienus un vāji šķīstošu mēslošanas līdzekļu un augsnes ielabotāju lietošanu ierobežotā mērā, tāpēc šie paņēmieni ir jāprecizē. Jo īpaši ir jāparedz nosacījumi konkrētu nesintētisku līdzekļu lietošanai. (6) Būtiski jāierobežo tādu pesticīdu lietošana, kam var būt kaitīga ietekme uz vidi vai kas var veicināt atliekvielu klātbūtni lauksaimniecības produktos. Kaitēkļu, slimību un nezāļu apkarošanā priekšroka ir jādod profilakses pasākumiem. Papildus ir jāparedz nosacījumi konkrētu augu aizsardzības līdzekļu lietošanai. (7) Bioloģiskajā lauksaimniecībā saskaņā ar Padomes Regulu (EEK) Nr. 2092/91 ( 2 ), ievērojot skaidri noteiktus nosacījumus, bija atļauts lietot konkrētus augu aizsardzības līdzekļus, mēslošanas līdzekļus, augsnes ielabotājus, kā arī konkrētas nebioloģiskas barības sastāvdaļas, barības piedevas un barības pārstrādes palīgvielas, kā arī konkrētus tīrīšanas un dezinfekcijas līdzekļus. Lai nodrošinātu bioloģiskās lauksaimniecības nepārtrauktību, attiecīgos līdzekļus un vielas saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 834/2007 16. panta 3. punkta c) apakšpunktu ir jāatļauj lietot arī turpmāk. Turklāt skaidrības labad šīs regulas pielikumos ir lietderīgi norādīt līdzekļus un vielas, kuru lietošana bija atļauta saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 2092/91. Citus līdzekļus un vielas šiem sarakstiem turpmāk drīkst pievienot, balstoties uz citu juridisko pamatu, proti, Regulas (EK) Nr. 834/2007 16. panta 1. punktu. Tāpēc ir lietderīgi sarakstā ar simbolu norādīt katras līdzekļu un vielu kategorijas īpašo statusu. (8) Saskaņā ar visaptverošu pieeju bioloģiskajai lauksaimniecībai lopkopībai ir jābūt saistītai ar zemi, proti, saražotie kūtsmēsli jāizmanto augu mēslošanai. Tā kā lopkopība vienmēr ietver lauksaimniecības zemes apsaimniekošanu, ir jāparedz noteikums, ar kuru aizliedz bezzemes lopkopību. Bioloģiskajā lopkopībā, izvēloties šķirnes, jāņem vērā dzīvnieku spēja pielāgoties vietējiem apstākļiem, to dzīvotspēja un izturība pret slimībām un ir jāveicina plaša bioloģiskā daudzveidība. (9) Konkrētos apstākļos ražotājiem varētu būt grūtības iegūt bioloģiskus vaislas dzīvniekus no reducēta genofonda, tas kavētu nozares attīstību. Tāpēc reprodukcijas nolūkā ir jāparedz iespēja saimniecībā ievest ierobežotu skaitu nebioloģiski audzētu dzīvnieku. (10) Bioloģiskajā lopkopībā ir jānodrošina tas, ka tiek ievērotas dzīvnieku specifiskās uzvedības vajadzības. Šajā sakarā visu sugu lauksaimniecības dzīvnieku novietnēm ir jāapmierina attiecīgo dzīvnieku vajadzības attiecībā uz ventilāciju, gaismu, platību un ērtībām, un attiecīgi ir jānodrošina pietiekama platība, kas ļauj katram dzīvniekam brīvi kustēties un attīstīt dabisko sociālo uzvedību. Jānosaka īpaši turēšanas apstākļi un lopkopības prakse attiecībā uz konkrētiem dzīvniekiem, tostarp bitēm. Šiem īpašajiem turēšanas apstākļiem ir jāatbilst augstiem dzīvnieku labturības standartiem, kas ir bioloģiskās lopkopības prioritāte, un tāpēc tie var būt augstāki par Kopienas dzīvnieku labturības standartiem, kuri piemērojami lauksaimniecībai kopumā. Bioloģiskās lopkopības praksē nav pieļaujama pārlieku ātra mājputnu audzēšana. Tāpēc ir jāparedz īpaši noteikumi, lai nepieļautu intensīvu audzēšanas metožu izmantošanu. Proti, mājputni jāaudzē, līdz tie sasniedz minimālu kaušanas vecumu, vai arī tiem jābūt lēnaudzīgo šķirņu mājputniem, lai abos gadījumos nebūtu stimula izmantot intensīvas audzēšanas metodes. (11) Vairumā gadījumu lauksaimniecības dzīvniekiem ir jābūt pastāvīgai pieejai āra ganību platībām, ja laikapstākļi to atļauj, un šādām āra platībām principā jābūt ierīkotām saskaņā ar atbilstīgu rotācijas sistēmu. (12) Lai nepieļautu dabas resursu, piemēram, augsnes un ūdens, piesārņošanu ar barības vielām, ir jānosaka maksimālā kūtsmēslu lietošanas norma uz hektāru un lauksaimniecības dzīvnieku turēšanas norma uz hektāru. Šim ierobežojumam jābūt saistītam ar slāpekļa saturu kūtsmēslos. (13) Ir jāaizliedz dzīvnieku sakropļošana, kas rada stresu, kaitējumu, slimību vai ciešanas. Tomēr konkrētos apstākļos drīkst atļaut konkrētas darbības, kas ir būtiskas atsevišķiem ražošanas veidiem vai ko veic dzīvnieku un cilvēku drošībai. (14) Lauksaimniecības dzīvnieki, ņemot vērā to fizioloģiskās vajadzības, ir jābaro ar zāli, rupjo lopbarību un barību, kas ražota saskaņā ar bioloģiskās lauksaimniecības noteikumiem, dodot priekšroku pašā saimniecībā ražotai barībai. Turklāt, ievērojot skaidri izstrādātus nosacījumus, var atļaut izmantot konkrētas minerālvielas, mikroelementus un vitamīnus, lai nodrošinātu dzīvnieku uztura pamatprasības. (15) Tā kā ir paredzams, ka klimata un pieejamo barības avotu dēļ bioloģiski audzētu atgremotāju iespējas ar uztura devām uzņemt vajadzīgos būtiskos A, D un E vitamīnus dažādos reģionos arī turpmāk būs atšķirīgas, ir jāatļauj šo vitamīnu lietošana atgremotāju audzēšanā. (16) Dzīvnieku veselības nodrošināšanas pamatā galvenokārt jābūt slimību profilaksei. Papildus ir jāveic konkrēti tīrīšanas un dezinfekcijas pasākumi. (17) Ķīmiski sintezētu alopātisku veterināro zāļu profilaktiska lietošana bioloģiskajā lauksaimniecībā nav atļauta. Tomēr dzīvnieka saslimšanas vai ievainojuma gadījumā, ja tam nepieciešama tūlītēja ārstēšana, ķīmiski sintezētu alopātisku veterināro zāļu lietošana ir jāierobežo līdz stingri noteiktam minimumam. Turklāt ir jāparedz iespēja veikt ierobežojošus pasākumus, piemēram, divreiz pagarināt zāļu izdalīšanās laiku pēc ķīmiski sintezētu alopātisku veterināro zāļu lietošanas, lai patērētājiem garantētu bioloģisko produktu integritāti. (18) Jāparedz īpaši noteikumi slimību profilaksei un veterinārai ārstēšanai biškopībā. (19) Jāparedz, ka pārtikas vai barības ražotājiem ir jāņem vērā atbilstīgas procedūras, kuru pamatā ir kritisko pārstrādes posmu sistemātiska identificēšana, lai nodrošinātu to, ka saražotie pārstrādes produkti atbilst bioloģiskās ražošanas noteikumiem. (20) Lai nodrošinātu konkrētas pārstrādātās bioloģiskās pārtikas un barības ražošanu, ir vajadzīgi atsevišķi nebioloģiski ražoti produkti un vielas. Vīna ražošanas noteikumu saskaņošanai Kopienas mērogā būs vajadzīgs ilgāks laiks. Tāpēc iepriekš minētie produkti jāizslēdz no vīna ražošanas, līdz vēlākā procedūrā tiek izstrādāti īpaši noteikumi. (21) Bioloģiskās pārtikas pārstrādē saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 2092/91, ievērojot skaidri izstrādātus nosacījumus, bija atļauts izmantot konkrētas sastāvdaļas, kam nav lauksaimnieciska izcelsme, konkrētus pārtikas pārstrādes palīglīdzekļus un konkrētas lauksaimnieciskas izcelsmes sastāvdaļas, kas nav iegūtas bioloģiski. Lai nodrošinātu bioloģiskās lauksaimniecības nepārtrauktību, arī turpmāk saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 834/2007 21. panta 2. punkta noteikumiem jāatļauj attiecīgo līdzekļu un vielu izmantošana. Turklāt skaidrības labad šīs regulas pielikumos ir lietderīgi norādīt līdzekļus un vielas, kuru lietošana bija atļauta saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 2092/91. Citus līdzekļus un vielas šiem sarakstiem turpmāk drīkst pievienot, balstoties uz atšķirīgu juridisko pamatu, proti, Regulas (EK) Nr. 834/2007 21. panta 2. punktu. Tāpēc ir lietderīgi sarakstā ar simbolu norādīt katras līdzekļu un vielu kategorijas īpašo statusu. (22) Konkrētos apstākļos bioloģiskus produktus un nebioloģiski ražotus produktus var atļaut savākt un pārvadāt vienlaicīgi. Jāparedz īpaši noteikumi, lai bioloģiskus produktus pienācīgi nodalītu no nebioloģiski ražotiem produktiem un novērstu jebkādu sajaukšanos. (23) Pārejot uz bioloģisko ražošanas metodi, visiem izmantotajiem līdzekļiem ir vajadzīgi konkrēti pielāgošanās periodi. Atkarībā no saimniecībā iepriekš veiktās ražošanas ir jāparedz konkrēti laikposmi dažādām ražošanas nozarēm. (24) Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 834/2007 22. pantu ir jāparedz īpaši nosacījumi minētajā pantā norādīto izņēmumu piemērošanai. Ir lietderīgi paredzēt šādus nosacījumus gadījumiem, kad nav pieejami bioloģiski audzēti dzīvnieki, bioloģiski ražota barība, bišu vasks, sēklas un sēklas kartupeļi, un bioloģiskās sastāvdaļas, kā arī attiecībā uz īpašām problēmām, kas saistītas ar ganāmpulka apsaimniekošanu katastrofas apstākļos. (25) Ģeogrāfiskas un strukturālas atšķirības lauksaimniecībā un klimatiskie ierobežojumi var kavēt bioloģiskās ražošanas attīstību atsevišķos reģionos, un tāpēc tiem ir jāparedz izņēmumi attiecībā uz konkrētu praksi saistībā ar lauksaimniecības dzīvnieku novietņu un iekārtu īpašībām. Tāpēc dzīvnieku piesiešana, ievērojot skaidri noteiktus nosacījumus, ir jāatļauj saimniecībās, kuras ir mazas to ģeogrāfiskā stāvokļa un strukturālo ierobežojumu dēļ, jo īpaši kalnainā apvidū, un tikai tur, kur nav iespējams turēt liellopus grupās, kas atbilst to uzvedības prasībām. (26) Lai nodrošinātu uzsākto bioloģiskās lopkopības nozares attīstību, saskaņā ar Regulu (EEK) Nr. 2092/91 tika noteiktas vairākas pagaidu atkāpes attiecībā uz dzīvnieku piesiešanu, dzīvnieku turēšanas apstākļiem un dzīvnieku blīvumu. Šīs atkāpes pagaidām ir jāturpina piemērot līdz to beigu termiņam, lai nepārtrauktu bioloģiskās lopkopības darbību. (27) Ņemot vērā bioloģiskās biškopības nozīmi apputeksnēšanā, ir jādod iespēja paredzēt izņēmumus, ar kuriem tajā pašā saimniecībā atļauj paralēlu ražošanu bioloģiskās un nebioloģiskās biškopības vienībās. (28) Konkrētos apstākļos lauksaimniekiem varētu būt grūtības nodrošināt bioloģiski audzētu dzīvnieku un bioloģiski ražotas barības apgādi, un tāpēc ir jāatļauj ierobežotā daudzumā izmantot nebioloģiskus saimniecības resursus. (29) Bioloģiskajā ražošanā iesaistītie ražotāji ir ieguldījuši lielu darbu bioloģisko sēklu un veģetatīvās pavairošanas materiāla ražošanas attīstīšanā, lai izveidotu tādu augu sugu šķirņu plašu izvēli, kuru bioloģiski audzētās sēklas un veģetatīvās pavairošanas materiāls ir pieejams. Tomēr pašlaik daudzu sugu gadījumā bioloģiski audzētās sēklas un veģetatīvās pavairošanas materiāls joprojām nav pieejams pietiekamā daudzumā, un šajos gadījumos ir jāatļauj nebioloģiski audzētu sēklu un veģetatīvās pavairošanas materiāla izmantošana. (30) Lai palīdzētu uzņēmējiem atrast bioloģiski audzētas sēklas un sēklas kartupeļus, katrai dalībvalstij jānodrošina tādas datubāzes izveide, kurā norādītas šķirnes, kuru bioloģiski audzētās sēklas un sēklas kartupeļi ir pieejami tirgū. (31) Pieaugušu liellopu audzēšanā var rasties apdraudējums īpašniekiem un citiem dzīvnieku kopējiem. Tāpēc ir jāparedz noteikums, ar kuru atļauj piešķirt izņēmumus zīdītāju, jo īpaši liellopu, nobarošanas beigu posmā. (32) Katastrofu gadījumiem vai plaši izplatītām dzīvnieku vai augu slimībām var būt nopietna ietekme uz bioloģisko ražošanu attiecīgajos reģionos. Jāveic atbilstīgi pasākumi, lai nodrošinātu lauksaimniecības turpināšanu vai pat atjaunošanu. Tāpēc cietušajos apgabalos uz ierobežotu laiku ir jādod iespēja piegādāt nebioloģiski audzētus dzīvniekus vai nebioloģiski ražotu barību. (33) Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 834/2007 24. panta 3. punktu un 25. panta 3. punktu ir jāparedz konkrēti kritēriji attiecībā uz Kopienas logotipa izskatu, saturu, izmēru un dizainu, kontroles iestādes vai kontroles organizācijas koda izskatu un saturu un lauksaimniecības produkta ražošanas vietas norādes izskatu un saturu. (34) Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 834/2007 26. pantu ir jāparedz īpašas prasības bioloģiski ražotas barības marķēšanai, ņemot vērā barības veidus un sastāvu un barībai piemērojamos horizontālos marķēšanas noteikumus. (35) Jāparedz konkrēti kontroles pasākumi papildus kontroles sistēmai, kuras pamatā ir Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 29. aprīļa Regula (EK) Nr. 882/2004 par oficiālo kontroli, ko veic, lai nodrošinātu atbilstības pārbaudi saistībā ar dzīvnieku barības un pārtikas aprites tiesību aktiem un dzīvnieku veselības un dzīvnieku labturības noteikumiem ( 3 ). Proti, jāparedz sīki izstrādātas prasības attiecībā uz visiem ar bioloģiskajiem produktiem saistītajiem ražošanas, sagatavošanas un izplatīšanas posmiem. (36) Informatīvajiem paziņojumiem, ko dalībvalstis sūta Komisijai, ir jādod Komisijai iespēja izmantot tieši nosūtīto informāciju un pēc iespējas efektīvi lietot statistikas informācijas un atsauces datu pārvaldībai. Lai sasniegtu šo mērķi, visa informācija, kas jādara pieejama vai jāpaziņo dalībvalstīm un Komisijai, ir jāsūta elektroniski vai digitālā veidā. (37) Informācijas un dokumentu apmaiņa Komisijas un dalībvalstu starpā parasti notiek elektroniski vai digitālā veidā, un dalībvalstis Komisijai informāciju arī sniedz un paziņo elektroniski vai digitālā veidā. Lai uzlabotu veidu, kādā notiek informācijas apmaiņa saskaņā ar bioloģiskās ražošanas noteikumiem, un paplašinātu tās izmantošanu, ir jāpielāgo esošās datorsistēmas vai jāizveido jaunas. Šajā sakarā ir jāpieņem noteikums, ka to veic Komisija un ka sistēmas jāievieš pēc dalībvalstu informēšanas ar Bioloģiskās ražošanas komitejas starpniecību. (38) Nosacījumi, saskaņā ar kuriem šīs datorsistēmas apstrādā informāciju, un to dokumentu veids un saturs, kuri ir jāiesniedz saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 834/2007, ir regulāri jāpielāgo izmaiņām piemērojamajos noteikumos vai pārvaldības prasībās. Ir vajadzīgi arī vienoti nosacījumi attiecībā uz dokumentiem, kas dalībvalstīm ir jānosūta. Lai sasniegtu šos mērķus un vienkāršotu procedūras, un nodrošinātu to, ka attiecīgās datorsistēmas var nekavējoties lietot, dokumentu forma un saturs ir jānosaka, pamatojoties uz paraugiem un aptaujām, kuras Komisijai ir jāpielāgo un jāatjaunina pēc Bioloģiskās ražošanas komitejas informēšanas. (39) Jāparedz pārejas perioda pasākumi attiecībā uz dažiem Regulas (EEK) Nr. 2092/91 noteikumiem, lai neapdraudētu bioloģiskās ražošanas nepārtrauktību. (40) Jāatceļ un ar jaunu regulu jāaizstāj Komisijas 1993. gada 29. janvāra Regula (EEK) Nr. 207/93, ar ko nosaka VI pielikuma saturu Regulā (EEK) Nr. 2092/91 par lauksaimniecības produktu bioloģisku ražošanu un norādēm par to uz lauksaimniecības produktiem un pārtikas produktiem, un ar kuru paredz sīki izstrādātus 5. panta 4. punkta īstenošanas noteikumus ( 4 ), Komisijas 2003. gada 14. augusta Regula (EK) Nr. 1452/2003, ar ko saglabā Padomes Regulas (EEK) Nr. 2092/91 6. panta 3. punkta a) apakšpunktā paredzēto atkāpi attiecībā uz dažu sugu sēklām un veģetatīvās pavairošanas materiālu un paredz procedūras noteikumus un kritērijus attiecībā uz minēto atkāpi ( 5 ), un Komisijas 2003. gada 5. februāra Regula (EK) Nr. 223/2003, ar ko nosaka marķēšanas prasības saistībā ar bioloģiskās ražošanas metodi barībai, barības maisījumiem un barības sastāvdaļām un ar ko groza Padomes Regulu (EEK) Nr. 2092/91 ( 6 ). (41) Regulu (EEK) Nr. 2092/91 no 2009. gada 1. janvāra atceļ ar Regulu (EK) Nr. 834/2007. Tomēr vairākus tās noteikumus, tos nedaudz pielāgojot, ir jāturpina piemērot, un tāpēc tie ir jāpieņem ar šo regulu. Skaidrības labad ir lietderīgi noteikt atbilstību starp attiecīgajiem Regulas (EKK) Nr. 2092/91 un šīs regulas noteikumiem. (42) Šajā regulā paredzētie pasākumi ir saskaņā ar Bioloģiskās ražošanas regulatīvās komitejas atzinumu, tā kā: IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.







Saturs I sadaļa. Ievada noteikumi II sadaļa. Bioloģisko produktu ražošanas, pārstrādes, iesaiņošanas, pārvadāšanas un uzglabāšanas noteikumi 1. nodaļa. Augkopība 1.a nodaļa. Jūras aļģu ražošana 2. nodaļa. Lopkopība 1. iedaļa. Dzīvnieku izcelsme 2. iedaļa. Lauksaimniecības dzīvnieku novietnes un lopkopības prakse 3. iedaļa. Barība 4. iedaļa. Slimību profilakse un veterinārā ārstēšana 2.a nodaļa. Akvakultūras dzīvnieku ražošana 1. iedaļa. Vispārīgie noteikumi 2. iedaļa. Akvakultūras dzīvnieku izcelsme 3. iedaļa. Akvakultūras dzīvnieku turēšanas prakse 4. iedaļa. Pavairošana 5. iedaļa. Zivju, vēžveidīgo un adatādaiņu barība 6. iedaļa. Īpaši noteikumi par gliemjiem 7. iedaļa. Slimību profilakse un veterinārā ārstēšana 3. nodaļa. Pārstrādāti produkti 4. nodaļa. Produktu savākšana, iesaiņošana, pārvadāšana un uzglabāšana 5. nodaļa. Noteikumi par pāreju 6. nodaļa. Ražošanas noteikumu izņēmumi 1. iedaļa. Klimatiski, ģeogrāfiski vai strukturāli ierobežojumi 2. iedaļa. Gadījumi, kad nav pieejami bioloģiskie saimniecības resursi 3. iedaļa. Īpašas saimniekošanas problēmas lopkopībā 3.a iedaļa Ražošanas noteikumu izņēmumi attiecībā uz īpašiem produktiem un vielām, ko izmanto pārstrādē, saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 834/2007 22. panta 2. punkta e) apakšpunktu 4. iedaļa. Katastrofas gadījumi 7. nodaļa. Sēklu datu bāze III sadaļa. Marķēšana 1. nodaļa. Eiropas Savienības bioloģiskās ražošanas logotips 2. nodaļa. Īpašas prasības barības marķēšanai 3. nodaļa. Citi īpaši marķēšanas noteikumi IV sadaļa. Kontrole 1. nodaļa. Kontroles minimālās prasības 2. nodaļa. Kontroles prasības attiecībā uz augiem un augu produktiem 2.a nodaļa. Īpašas kontroles prasības attiecībā uz jūras aļģēm 3. nodaļa. Kontroles prasības attiecībā uz lauksaimniecības dzīvniekiem un lopkopības produktiem 3.a nodaļa. Īpašas kontroles prasības attiecībā uz akvakultūras dzīvnieku ražošanu 4. nodaļa. Kontroles prasības vienībām, kurās sagatavo augu, jūras aļģu, lauksaimniecības dzīvnieku un akvakultūras dzīvnieku produktus un pārtikas produktus, kas sastāv no augu, jūras aļģu, lauksaimniecības dzīvnieku un akvakultūras dzīvnieku produktiem 5. nodaļa. Kontroles prasības attiecībā uz bioloģisku produktu importu no trešām valstīm 6. nodaļa. Kontroles prasības attiecībā uz vienībām, kuras noslēgušas apakšlīgumus ar trešām personām 7. nodaļa. Kontroles prasības attiecībā uz vienībām, kurās gatavo barību 8. nodaļa. Pārkāpumi un informācijas apmaiņa V sadaļa. Informācijas nosūtīšana, pārejas un nobeiguma noteikumi 1. nodaļa. Informācijas nosūtīšana Komisijai 2. nodaļa. Pārejas un nobeiguma noteikumi







I SADAĻA

IEVADA NOTEIKUMI

1. pants

Priekšmets un darbības joma

1. Šajā regulā paredzēti konkrēti noteikumi Regulas (EK) Nr. 834/2007 1. panta 2. punktā minēto produktu bioloģiskai ražošanai, marķēšanai un kontrolei.

▼M2

2. Šo regulu nepiemēro:

(a) lauksaimniecības dzīvnieku sugām, kuras nav minētas 7. pantā, un

(b) akvakultūras dzīvniekiem, kuri nav minēti 25.a pantā.

Tomēr tiem mutatis mutandis piemēro II, III un IV sadaļu, līdz attiecībā uz šiem produktiem, pamatojoties uz Regulu (EK) Nr. 834/2007, tiek paredzēti sīki izstrādāti ražošanas noteikumi.

▼B

2. pants

Definīcijas

Papildus Regulas (EK) Nr. 834/2007 2. pantā noteiktajām definīcijām šajā regulā piemēro šādas definīcijas:

a) “nebioloģisks” ir tāds, kas nav iegūts atbilstīgi Regulai (EK) Nr. 834/2007 un šai regulai veiktā ražošanā vai nav saistīts ar to;

b) “veterinārās zāles” ir zāles, kas definētas 1. panta 2. punktā Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2001/82/EK ( 7 ) par Kopienas kodeksu, kas attiecas uz veterinārajām zālēm;

c) “importētājs” ir Kopienas fiziska vai juridiska persona, kas pati vai ar pārstāvja palīdzību piedāvā kādu sūtījumu laišanai brīvā apgrozībā Kopienā;

d) “pirmais saņēmējs” ir fiziska vai juridiska persona, kurai sūtījumu piegādā un kura to saņem turpmākai sagatavošanai un/vai tirdzniecībai;

e) “saimniecība” ir visas ražošanas vienības, kurām ir viena vadība un kuras ir paredzētas lauksaimniecības produktu ražošanai;

▼M2

(f) “ražošanas vienība” ir visi ražošanā izmantotie resursi, piemēram, ražošanas telpas, zemes gabali, ganības, āra platības, lauksaimniecības dzīvnieku novietnes, zivju dīķi, jūras aļģu vai akvakultūras dzīvnieku turēšanas sistēmas, piekrastes vai jūras gultnes pielāgojumi, ēkas ražas glabāšanai, augkopības produkti, jūras aļģu produkti, lopkopības produkti, izejvielas un jebkuri citi resursi, kas saistīti ar attiecīgo ražošanas sektoru;

▼B

g) “hidroponiskā ražošana” ir augu audzēšanas metode, kad to saknes ievieto vienīgi minerālo barības vielu šķīdumā vai inertā vidē, piemēram, perlītā, grantī vai minerālvatē, kam pievieno barības vielu šķīdumu;

h) “veterinārā ārstēšana” ir visi ārstnieciskie vai profilaktiskie kursi konkrētas slimības gadījumā;

i) “pārejas barība” ir barība, kas saražota pārejas periodā uz bioloģisko ražošanu, izņemot to, kas novākta 12 mēnešus pēc pārejas perioda sākuma, kā minēts Regulas (EK) Nr. 834/2007 17. panta 1. punkta a) apakšpunktā;

▼M2

j) “slēgta akvakultūras recirkulācijas iekārta” ir iekārta, kurā ar akvakultūru nodarbojas noslēgtā vidē uz sauszemes vai uz kuģa un kurā notiek ūdens recirkulācija, un kurai nepieciešama pastāvīga ārēja enerģijas pievade, lai stabilizētu vidi, kurā atrodas akvakultūras dzīvnieki;

k) “enerģija no atjaunojamiem avotiem” ir atjaunojami nefosilie enerģijas avoti: vēja, saules, ģeotermālā, viļņu, paisuma un bēguma, hidroelektrostaciju enerģija, atkritumu poligonu gāze, notekūdeņu attīrīšanas iekārtu gāze un biogāzes;

l) “inkubators” ir vieta, kur notiek akvakultūras dzīvnieku, konkrēti zivju, gliemju, vēžveidīgo un adatādaiņu, pavairošana, izšķilšanās un audzēšana agrīnajos dzīves posmos;

m) “mazuļu novietne” ir vieta, kurā norisinās audzēšanas starpposms pēc inkubatora un pirms tirgus izmēra sasniegšanas posma. Mazuļu novietnes posms tiek pabeigts ražošanas cikla pirmajā trešdaļā, izņemot sugām, kuru attīstības ciklā ir smoltifikācijas stadija;

n) “piesārņojums” saistībā ar akvakultūru un jūras aļģu ražošanu ir Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2008/56/EK ( 8 ) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2000/60/EK ( 9 ) minēto vielu vai enerģijas tieša vai netieša ievadīšana ūdens vidē tajos ūdeņos, kur attiecīgi piemēro minētās direktīvas;

o) “polikultūra” saistībā ar akvakultūru un jūras aļģu ražošanu ir divu vai vairāku sugu, kuras parasti pārstāv dažādus trofiskos līmeņus, audzēšana vienā kultūras vienībā;

p) “ražošanas cikls” saistībā ar akvakultūru un jūras aļģu ražošanu ir akvakultūras dzīvnieka vai jūras aļģu dzīves ilgums no agrīnā dzīves posma līdz ieguvei;

q) “vietēji audzētas sugas” saistībā ar akvakultūru un jūras aļģu ražošanu ir tādas sugas, kas nav ne svešzemju, ne arī vietējā areālā nesastopamas sugas saskaņā ar Padomes Regulu (EK) Nr. 708/2007 ( 10 ); sugas, kas minētas Regulas (EK) Nr. 708/2007 IV pielikumā, var uzskatīt par vietēji audzētām sugām;

r) “ielaiduma blīvums” saistībā ar akvakultūru ir dzīvnieku dzīvsvars uz kubikmetru ūdens jebkurā brīdī pēc tirgus izmēra sasniegšanas vai — plekstveidīgo zivju un garneļu gadījumā — svars uz virsmas kvadrātmetru.

▼B







II SADAĻA

BIOLOĢISKO PRODUKTU RAŽOŠANAS, PĀRSTRĀDES, IESAIŅOŠANAS, PĀRVADĀŠANAS UN UZGLABĀŠANAS NOTEIKUMI







1. NODAĻA

Augkopība

3. pants

Augsnes apstrāde un mēslošana

1. Gadījumos, kad augu barošanas vajadzības nav iespējams nodrošināt ar pasākumiem, kas minēti Regulas (EK) Nr. 834/2007 12. panta 1. punkta a), b) un c) apakšpunktā, bioloģiskajā ražošanā var lietot tikai šīs regulas I pielikumā minētos mēslošanas līdzekļus un augsnes ielabotājus, nepārsniedzot vajadzīgo apjomu. Ražotāji saglabā dokumentārus pierādījumus, kas apliecina vajadzību izmantot attiecīgo līdzekli.

2. Kopējais saimniecībā izmantoto kūtsmēslu daudzums, kā noteikts Padomes Direktīvā 91/676/EEK ( 11 ) attiecībā uz ūdeņu aizsardzību pret piesārņojumu, ko rada lauksaimnieciskas izcelsmes nitrāti, nedrīkst pārsniegt 170 kg slāpekļa uz vienu lauksaimniecības platības hektāru gadā. Šis ierobežojums attiecas tikai uz pakaišu kūtsmēslu, kaltētu pakaišu kūtsmēslu un dehidrētu mājputnu mēslu, kompostētu dzīvnieku ekskrementu, tostarp mājputnu mēslu, kompostētu pakaišu kūtsmēslu un dzīvnieku šķidro ekskrementu lietošanu.

3. Rakstiskas sadarbības vienošanās, lai izplatītu pārpalikušos kūtsmēslus, kas radušies bioloģiskajā ražošanā, bioloģiskās ražošanas saimniecības drīkst slēgt tikai ar tādām saimniecībām un uzņēmumiem, kuri atbilst bioloģiskās ražošanas nosacījumiem. Maksimālo apjomu, kas minēts 2. punktā, aprēķina, ņemot vērā visas šādā sadarbībā iesaistītās bioloģiskās ražošanas vienības.

4. Attiecīgus mikroorganismu preparātus drīkst izmantot, lai uzlabotu augsnes vispārējo stāvokli vai barības vielu pieejamību augsnē vai augos.

5. Komposta aktivizēšanai drīkst izmantot attiecīgus uz augu bāzes izgatavotus preparātus vai mikroorganismu preparātus.

4. pants

Hidroponiskās ražošanas aizliegums

Hidroponiskā ražošana ir aizliegta.

5. pants

Kaitēkļu, slimību un nezāļu apkarošana

1. Gadījumos, kad augus nevar pienācīgi aizsargāt no kaitēkļiem un slimībām, veicot Regulas (EK) Nr. 834/2007 12. panta 1. punkta a), b), c) un g) apakšpunktā paredzētos pasākumus, bioloģiskajā ražošanā drīkst izmantot tikai šīs regulas II pielikumā minētos līdzekļus. Ražotāji saglabā dokumentārus pierādījumus, kas apliecina vajadzību izmantot attiecīgo līdzekli.

2. Attiecībā uz līdzekļiem, kurus izmanto slazdos un sadalītājos, izņemot feromona sadalītājus, slazdi un/vai sadalītāji nepieļauj vielu nonākšanu vidē un šo vielu saskari ar audzētajiem kultūraugiem. Slazdi pēc lietošanas ir jāsavāc un drošā veidā jāiznīcina.

6. pants

Īpaši noteikumi par sēņu audzēšanu

Sēņu audzēšanai drīkst izmantot substrātus, ja tie sastāv vienīgi no šādām sastāvdaļām:

a) pakaišu kūtsmēsli un dzīvnieku ekskrementi: i) vai nu no saimniecībām, kuras ražo saskaņā ar bioloģiskās ražošanas metodi, ii) vai tādi, kas minēti I pielikumā, bet tikai tad, ja i) punktā minētā sastāvdaļa nav pieejama un ja tie pirms kompostēšanas nepārsniedz 25 % no substrāta sastāvdaļu kopsvara, izņemot segmateriālu un pievienotu ūdeni;

b) lauksaimnieciskas izcelsmes sastāvdaļas, kas nav minētas a) apakšpunktā, no saimniecībām, kuras ražo saskaņā ar bioloģiskās ražošanas metodi;

c) ķīmiski neapstrādāta kūdra;

d) koksne, kas pēc nociršanas nav ķīmiski apstrādāta;

e) minerālprodukti, kas minēti I pielikumā, ūdens un augsne.

▼M2







1.a

NODAĻA

Jūras aļģu ražošana

6.a pants

Darbības joma

Šajā nodaļā ir paredzēti sīki izstrādāti ražošanas noteikumi par jūras aļģu ievākšanu un audzēšanu. To mutatis mutandis piemēro visu to daudzšūnu jūras aļģu vai fitoplanktona un mikroaļģu ražošanai, kuras turpmāk paredzēts izmantot par akvakultūras dzīvnieku barību.

6.b pants

Ūdens vides piemērotība un ilgtspējīgas pārvaldības plāns

1. Darbības norisinās tādās vietās, kur nenotiek piesārņošana ar produktiem vai vielām, kuras bioloģiskajā ražošanā nav atļautas, vai piesārņotājiem, kas apdraudētu produktu bioloģisko raksturu.

2. Bioloģiskās un nebioloģiskās ražošanas vienības pienācīgi nodala vienu no otras. Šādu nodalīšanas pasākumu pamatā ir dabīgā atrašanās vieta, atsevišķas ūdens sadales sistēmas, attālums, plūdmaiņu ietekme un bioloģiskās ražošanas vienības novietojums augšup vai lejup pa straumi. Dalībvalstu iestādes var noteikt vietas vai apgabalus, kurus tās uzskata par bioloģiskajai akvakultūrai vai jūras aļģu ieguvei nepiemērotiem, un var noteikt arī minimālo attālumu starp dažādām bioloģiskās un nebioloģiskās ražošanas vienībām.

Ja ir noteikti šādi minimālie attālumi, dalībvalstis par to informē uzņēmējus, pārējās dalībvalstis un Komisiju.

3. Lai noskaidrotu, kādi ir ražošanas vienības darbības apstākļi un tās tiešā vide un kādas ir darbības iespējamās sekas, jāveic ražošanas vienībai proporcionāla apjoma vides novērtējums par visām jaunajām bioloģiskās ražošanas darbībām, kurās gadā paredzēts saražot vairāk nekā 20 tonnu akvakultūras produktu. Šo vides novērtējumu uzņēmējs iesniedz kontroles organizācijai vai kontroles iestādei. Vides novērtējuma satura pamatā ir Padomes Direktīvas 85/337/EEK ( 12 ) IV pielikums. Ja vienībā jau ir veikts līdzvērtīgs novērtējums, to atļauts izmantot šim nolūkam.

4. Attiecībā uz akvakultūru un jūras aļģu ieguvi uzņēmējs iesniedz ilgtspējīgas pārvaldības plānu, kura apjoms ir proporcionāls ražošanas vienības apjomam.

Plānu katru gadu atjaunina, un tajā sīki apraksta darbības ietekmi uz vidi, veicamo vides uzraudzību un iekļauj sarakstu ar veicamajiem pasākumiem, lai līdz minimumam samazinātu negatīvo ietekmi uz apkārtējo ūdens un sauszemes vidi, tostarp, attiecīgā gadījumā, mazinātu barības vielu izvadīšanu vidē ražošanas cikla laikā vai gadā. Plānā iekļauj tehniskā aprīkojuma uzraudzību un remontu.

5. Akvakultūras un jūras aļģu audzēšanas uzņēmēji priekšroku dod atjaunojamo enerģijas avotu izmantošanai un pārstrādā izmantotos materiālus, un ilgtspējīgas pārvaldības plāna ietvaros izstrādā atkritumu daudzuma samazināšanas grafiku, kura piemērošanu sāk reizē ar darbības uzsākšanu. Siltumu kā blakusproduktu iespēju robežās iegūst tikai no atjaunojamiem enerģijas avotiem.

6. Jūras aļģu ieguves sākumā veic vienreizēju biomasas daudzuma novērtējumu.

6.c pants

Savvaļas jūras aļģu ilgtspējīga ieguve

1. Vienībā vai telpās veido dokumentāru uzskaiti, kas ļautu uzņēmējam identificēt un kontroles iestādei vai kontroles organizācijai pārbaudīt, vai iegūtas ir tikai savvaļas jūras aļģes, kas ražotas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 834/2007.

2. Ieguvi veic tā, lai iegūtie daudzumi būtiski neietekmētu ūdens vides stāvokli. Lai nodrošinātu jūras aļģu atjaunošanos, veic pasākumus, piemēram, saistībā ar ieguves paņēmieniem, minimālo izmēru, vecumu, vairošanās cikliem vai atlikušo jūras aļģu izmēru.

3. Ja jūras aļģes iegūst kopīgā vai publiskā ieguves apgabalā, ir jābūt pieejamiem dokumentāriem pierādījumiem, ka kopējā ieguve notikusi atbilstīgi šai regulai.

4. Attiecībā uz 73.b panta 2. punkta b) un c) apakšpunktu šiem ierakstiem ir jāpierāda ilgtspējīga pārvaldība un neilglaicīga ietekme uz ieguves apgabaliem.

6.d pants

Jūras aļģu kultivēšana

1. Jūras aļģu kultūrās jūrā izmanto tikai tādas barības vielas, kas dabīgi rodas vidē vai arī bioloģiskās akvakultūras dzīvnieku ražotnē, kurai vēlams atrasties netālu, veidojot daļu no polikultūras sistēmas.

2. Iekārtās uz sauszemes, kur izmanto ārējos barības vielu avotus, barības vielu koncentrācijai izplūdes ūdeņos jābūt pārbaudāmi tādai pašai vai zemākai nekā ieplūdes ūdeņos. Drīkst izmantot tikai I pielikumā minētas augu vai minerālas izcelsmes barības vielas.

3. Jāreģistrē kultūru blīvums vai darbības intensitāte un jāsaglabā ūdens vides viendabība, nodrošinot to, ka netiek pārsniegts maksimālais jūras aļģu daudzums, kuru var audzēt, neradot negatīvu ietekmi uz vidi.

4. Virves un citu aprīkojumu, ko izmanto jūras aļģu audzēšanai, izmanto atkārtoti vai pārstrādā, ja tas ir iespējams.

6.e pants

Pretapaugšanas pasākumi un ražošanas iekārtu un telpu tīrīšana

1. Dzīvos organismus, kas izraisa apaugšanu, aizvāc tikai ar rokām vai rokas darbarīkiem un attiecīgā gadījumā izmet jūrā tālāk no saimniecības.

2. Iekārtu un telpu tīrīšanu veic ar fiziskiem vai mehāniskiem pasākumiem. Ja tie nav pietiekami, drīkst izmantot tikai VII pielikuma 2. iedaļā minētās vielas.

▼B







2. NODAĻA

Lopkopība

7. pants

Darbības joma

Šajā nodaļā ir paredzēti sīki izstrādāti ražošanas noteikumi attiecībā uz šādu sugu dzīvniekiem: liellopi, tostarp bubalus un bizoni, zirgu dzimtas dzīvnieki, cūkas, aitas, kazas, mājputni (sugas, kas minētas III pielikumā) un bites.







1. iedaļa

Dzīvnieku izcelsme

8. pants

Bioloģiski audzētu dzīvnieku izcelsme

1. Izvēloties šķirnes vai līnijas, ņem vērā dzīvnieku spēju pielāgoties vietējiem apstākļiem, to dzīvotspēju un izturību pret slimībām. Turklāt dzīvnieku šķirnes vai līnijas izvēlas tā, lai izvairītos no konkrētām slimībām vai veselības problēmām, kas raksturīgas intensīvā ražošanā izmantotām šķirnēm un līnijām, piemēram, cūku stresa sindroms, PSE sindroms (gaļa bāla, mīksta, atsulojas), pēkšņa nāve, spontāni aborti, grūtas dzemdības, kam nepieciešams ķeizargrieziens. Priekšroka dodama vietējām šķirnēm un līnijām.

2. Attiecībā uz bitēm priekšroku dod Apis mellifera un tās vietējiem ekotipiem.

9. pants

Nebioloģiski audzētu dzīvnieku izcelsme

1. Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 834/2007 14. panta 1. punkta a) apakšpunkta ii) punktu nebioloģiski audzētus dzīvniekus reprodukcijas nolūkos var ievest saimniecībā tikai tad, ja bioloģiski audzēti dzīvnieki nav pieejami pietiekamā skaitā, kā arī ievērojot šā panta 2. līdz 5. punkta nosacījumus.

2. Ja ganāmpulku veido pirmo reizi, jaunus nebioloģiski audzētus zīdītājdzīvniekus tūlīt pēc atšķiršanas audzē saskaņā ar bioloģiskās ražošanas noteikumiem. Turklāt dienā, kad dzīvniekus iekļauj ganāmpulkā, uz tiem attiecas šādi ierobežojumi:

a) bifeļiem, teļiem un kumeļiem jābūt jaunākiem par sešiem mēnešiem;

b) jēriem un kazlēniem jābūt jaunākiem par 60 dienām;

c) sivēniem jāsver mazāk par 35 kg.

3. Ja ganāmpulka atjaunošanai izmanto nebioloģiski audzētus pieaugušus vīriešu kārtas zīdītājdzīvniekus un nebioloģiski audzētus sieviešu kārtas zīdītājdzīvniekus, kuri ne reizi nav atnesušies, tos pēc tam attiecīgi audzē saskaņā ar bioloģiskās ražošanas noteikumiem. Turklāt uz sieviešu kārtas zīdītājdzīvnieku skaitu gadā attiecas šādi ierobežojumi:

a) ganāmpulkā drīkst iekļaut ne vairāk kā 10 % pieaugušu zirgu dzimtas dzīvnieku vai liellopu, tostarp bubalus un bizonu sugu dzīvnieku, un ne vairāk kā 20 % pieaugušu cūku, aitu un kazu (sieviešu kārtas dzīvnieki);

b) ražošanas vienībās ar mazāk nekā 10 zirgu dzimtas dzīvniekiem vai liellopiem vai ar mazāk nekā piecām cūkām, aitām un kazām iepriekš minētajai atjaunošanai ļauj ganāmpulkā iekļaut ne vairāk kā vienu dzīvnieku gadā.

3. Šā punkta noteikumi tiks pārskatīti 2012. gadā, lai tos pakāpeniski atceltu.

4. Ar kompetentās iestādes iepriekšēju atļauju 3. punktā minēto procentuālo daļu var palielināt līdz 40 % šādos īpašos gadījumos:

a) tiek būtiski paplašināta lopkopības saimniecība;

b) tiek mainīta šķirne;

c) tiek uzsākta jauna lopkopības specializācija;

d) šķirņu izmantošana lauksaimniecībā ir apdraudēta, kā izklāstīts Komisijas Regulas (EK) Nr. 1974/2006 ( 13 ) IV pielikumā, un šādā gadījumā šo šķirņu dzīvniekiem nav noteikti jābūt tādiem, kas ne reizi nav atnesušies.

5. Dravu atjaunošanai bioloģiskās ražošanas vienībā 10 % bišu māšu un spietu gadā var aizstāt ar nebioloģiski iegūtām bišu mātēm un spietiem, ja bišu mātes un spieti tiek ievietoti stropos ar kārēm vai kāres pamatnēm no bioloģiskās lauksaimniecības vienībām.







2. iedaļa

Lauksaimniecības dzīvnieku novietnes un lopkopības prakse

10. pants

Noteikumi attiecībā uz turēšanas apstākļiem

1. Ēku izolācija, apsilde un ventilācija nodrošina, lai gaisa cirkulācija, putekļu daudzums, temperatūra, relatīvais gaisa mitrums un gāzu koncentrācija būtu dzīvniekiem nekaitīga. Ēkās nodrošina pietiekamu dabisko ventilāciju un gaismu.

2. Lauksaimniecības dzīvnieku turēšana novietnēs nav obligāta apvidos, kur ir piemēroti klimatiskie apstākļi, kas ļauj dzīvniekiem mitināties ārā.

3. Dzīvnieku blīvums ēkās ir tāds, lai nodrošinātu dzīvniekiem ērtības, labsajūtu un sugai raksturīgās vajadzības, kas jo īpaši ir atkarīgas no dzīvnieku sugas, šķirnes un vecuma. Tas arī atbilst dzīvnieku uzvedības vajadzībām, kuras jo īpaši ir atkarīgas no grupas lieluma un dzīvnieku dzimuma. Blīvums ir tāds, lai garantētu dzīvnieku labturību, nodrošinot tiem pietiekamu platību, kas ļauj tiem dabiski stāvēt, viegli apgulties, apgriezties, sevi apkopt, ieņemt visas dabiskās pozas un veikt visas dabiskās kustības, piemēram, izstaipīšanos un spārnu vicināšanu.

4. Minimālais segto un nesegto platību lielums un citas novietņu īpašības dažādām dzīvnieku sugām un kategorijām, ir noteiktas III pielikumā.

11. pants

Īpaši noteikumi attiecībā uz zīdītājdzīvnieku turēšanas apstākļiem un lopkopības praksi

1. Lauksaimniecības dzīvnieku novietnes ir ar gludām, bet ne slidenām grīdām. Vismaz pusei no segtās platības, kas norādīta šīs regulas III pielikumā, ir vienlaidus grīda, tas ir, tā nedrīkst būt klāta ar redelēm vai režģu konstrukcijām.

2. Novietnēs ir ērta, tīra un sausa pietiekama lieluma gulēšanas un atpūtas platība, kurai ir vienlaidus grīda, bez redelēm. Atpūtas platībā ierīko plašu, sausu guļvietu, kas nokaisīta ar pakaišu materiālu. Pakaišu sastāvā ir salmi vai cits piemērots dabisks materiāls. Pakaišus drīkst uzlabot un bagātināt ar jebkuru minerālproduktu, kas minēts I pielikumā.

3. Neatkarīgi no Padomes Direktīvas 91/629/EEK ( 14 ) 3. panta 3. punkta ir aizliegta teļu turēšana individuālos boksos pēc vienas nedēļas vecuma sasniegšanas.

4. Neatkarīgi no Padomes Direktīvas 91/630/EEK ( 15 ) 3. panta 8. punkta cūku mātes tur grupās, izņemot grūsnības beigu posmos un zīdīšanas periodā.

5. Sivēnus nedrīkst turēt aizgaldos ar caurumotu grīdu (flat decks) vai sivēnu būros.

6. Pastaigu laukumus ierīko tā, lai cūkas varētu izkārnīties un rakņāties. Rakņāšanās nolūkam var izmantot dažādu veidu substrātus.

12. pants

Īpaši noteikumi attiecībā uz mājputnu turēšanas apstākļiem un putnkopības praksi

1. Mājputnus nedrīkst turēt būros.

2. Ūdensputniem ir jānodrošina pieeja tekošam ūdenim, dīķim, ezeram vai ūdens baseinam, kad vien laikapstākļi un higiēnas apstākļi to atļauj, lai ievērotu to sugai raksturīgās vajadzības un dzīvnieku labturības prasības.

3. Visu mājputnu novietnes atbilst šādiem nosacījumiem:

a) vismaz viena trešdaļa platības ir ar vienlaidus grīdu, tas ir, bez redelēm vai režģu konstrukcijām, un klāta ar pakaišiem, piemēram, salmiem, zāģskaidām, smiltīm vai kūdru;

b) pietiekami liela platība no vistām pieejamās grīdas dējējvistu novietnēs ir viegli pieejama putnu mēslu savākšanai;

c) tajās ir laktas, kuru izmērs un skaits atbilst grupas un putnu lielumam, kā noteikts III pielikumā;

d) tajās ir atveramas ieejas/izejas lūkas, kuru izmērs ir piemērots putniem, un šo lūku kopējais garums ir vismaz 4 m uz 100 m2 no putniem pieejamās novietnes platības;

e) katrā mājputnu novietnē nedrīkst būt vairāk kā: i) 4 800 cāļu; ii) 3 000 dējējvistu; iii) 5 200 pērļu vistu; iv) 4 000 muskusa vai Pekinas pīļu mātīšu vai 3 200 muskusa vai Pekinas pīļu tēviņu, vai citu pīļu; v) 2 500 kapaunu, zosu vai tītaru;

f) kopējā izmantojamā platība gaļas putnu novietnēs vienā vienībā nedrīkst pārsniegt 1 600 m2;

g) mājputnu novietnes ir celtas tā, lai visiem putniem nodrošinātu vieglu pieeju āra platībai.

4. Dabisko gaismu drīkst papildināt ar mākslīgo apgaismojumu, lai nodrošinātu ne vairāk kā 16 gaismas stundas dienā un nepārtrauktu vismaz astoņu stundu ilgu nakts atpūtas periodu bez mākslīgā apgaismojuma.

5. Lai nepieļautu intensīvu audzēšanas metožu izmantošanu, mājputnus audzē, līdz tie sasniedz minimālu kaušanas vecumu, vai arī tie ir lēnaudzīgo šķirņu mājputni. Ja ražotāji neizmanto lēnaudzīgas mājputnu šķirnes, tiem piemēro šādus minimālos kaušanas vecumus:

a) 81 diena cāļiem;

b) 150 dienas kapauniem;

c) 49 dienas Pekinas pīlēm;

d) 70 dienas muskuspīļu mātītēm;

e) 84 dienas muskuspīļu tēviņiem;

f) 92 dienas meža pīlēm;

g) 94 dienas pērļu vistām;

h) 140 dienas tītaru tēviņiem un cepeša zosīm;

i) 100 dienas tītaru mātītēm.

5. Kompetentā iestāde nosaka lēnaudzīgo šķirņu kritērijus vai izveido to sarakstu un sniedz šo informāciju uzņēmējiem, citām dalībvalstīm un Komisijai.

13. pants

Īpašas prasības un turēšanas apstākļi biškopībā

1. Dravu novietojums it tāds, ka 3 km rādiusā no dravas par nektāra un ziedputekšņu avotiem kalpo galvenokārt bioloģiski audzētas kultūras un/vai savvaļas veģetācija un/vai kultūras, kuras apstrādā ar zema vides ietekmējuma metodēm, kas ir līdzvērtīgas tām, kuras aprakstītas Padomes Regulas (EK) Nr. 1698/2005 ( 16 ) 36. pantā vai Padomes Regulas (EK) Nr. 1257/1999 ( 17 ) 22. pantā, un kas nevar ietekmēt biškopības atzīšanu par bioloģisko biškopību. Iepriekš minētās prasības nepiemēro laikā, kad nenotiek ziedēšana, vai bišu saimju ziemošanas laikā.

2. Dalībvalstis var noteikt reģionus vai apvidus, kur biškopību nav iespējams veikt saskaņā ar bioloģiskās ražošanas noteikumiem.

3. Stropus gatavo pamatā no dabiskiem materiāliem, kas nerada piesārņojuma risku videi vai biškopības produktiem.

4. Bišu vasku jaunām kārēm ņem no bioloģiskās lauksaimniecības vienībām.

5. Neskarot šīs regulas 25. pantu, stropos drīkst lietot tikai dabiskus produktus, piemēram, propolisu, vasku un augu eļļas.

6. Medus ievākšanas laikā nedrīkst izmantot ķīmiskos sintētiskos repelentus.

7. Medu nedrīkst izņemt no kārēm, kurās ir peri.

14. pants

Pieeja āra platībām

1. Āra platības var būt daļēji nosegtas.

2. Saskaņā ar Regulas (EK) 834/2007 14. panta 1. punkta b) apakšpunkta iii) punktu zālēdājiem nodrošina pieeju ganībām, kad vien apstākļi to atļauj.

3. Ja zālēdājiem ir pieeja ganībām ganīšanas perioda laikā un ja ziemas novietņu sistēma dzīvniekiem nodrošina kustību brīvību, drīkst atcelt prasību ziemas mēnešos nodrošināt āra platības.

4. Neatkarīgi no 2. punkta buļļiem, kas vecāki par vienu gadu, nodrošina pieeju ganībām vai āra platībai.

5. Mājputniem nodrošina pieeju āra platībai vismaz vienu trešdaļu no to dzīves.

6. Āra platības mājputniem galvenokārt ir klātas ar veģetāciju un aprīkotas ar drošības ierīcēm, un putni tajās var viegli piekļūt pietiekamam skaitam dzirdināšanas un barošanas siļu.

7. Ja mājputnus tur telpās Kopienas tiesību aktos noteiktu ierobežojumu vai pienākumu dēļ, tiem nodrošina pastāvīgu pieeju pietiekamam daudzumam rupjās barības un piemērota materiāla, lai apmierinātu mājputnu etoloģiskās vajadzības.

15. pants

Lauksaimniecības dzīvnieku blīvums

1. Kopējais dzīvnieku blīvums ir tāds, lai netiktu pārsniegta šīs regulas 3. panta 2. punktā minētā robežvērtība 170 kg slāpekļa uz vienu lauksaimniecības platības hektāru gadā.

2. Lai noteiktu piemērotu dzīvnieku blīvumu, kā minēts iepriekš, kompetentā iestāde nosaka ganāmpulka vienības, kuras ir līdzvērtīgas iepriekš minētajai robežvērtībai, ņemot vērā šīs regulas IV pielikumā noteiktos skaitļus vai attiecīgos valsts noteikumus, kas pieņemti saskaņā ar Direktīvu 91/676/EEK.

16. pants

Bezzemes lopkopības aizliegums

Ir aizliegta bezzemes lopkopība, kuras gadījumā lopkopis neapstrādā lauksaimniecības zemi un/vai nav noslēdzis rakstisku sadarbības vienošanos ar citu uzņēmēju atbilstīgi 3. panta 3. punktam.

17. pants

Bioloģiskās un nebioloģiskās lopkopības vienlaicīga veikšana

1. Saimniecībā drīkst atrasties nebioloģiski audzēti dzīvnieki, ja tos audzē ražošanas vienībās, kurās ēkas un zemes gabali ir skaidri nodalīti no vienībām, kurās audzēšana notiek saskaņā ar bioloģiskās ražošanas noteikumiem, un tajās ir dažādas sugas.

2. Nebioloģiski audzēti dzīvnieki katru gadu ierobežotu laiku drīkst izmantot bioloģiskās ganības, ja šie dzīvnieki ir no 3. punkta b) apakšpunktā minētas saimniekošanas sistēmas un ja šajās ganībās vienlaikus neatrodas bioloģiski audzēti dzīvnieki.

3. Bioloģiski audzētus dzīvniekus drīkst ganīt kopējās ganībās, ja:

a) zeme vismaz trīs gadus nav apstrādāta ar līdzekļiem, kurus nav atļauts lietot bioloģiskajā ražošanā;

b) visi dzīvnieki, kas nav audzēti bioloģiski un lieto attiecīgo zemi, ir cēlušies no saimniekošanas sistēmas, kura ir līdzvērtīga Regulas (EK) Nr. 1698/2005 36. pantā vai Regulas (EK) Nr. 1257/1999 22. pantā aprakstītajām sistēmām;

c) jebkurus bioloģiski audzētu dzīvnieku produktus šīs zemes izmantošanas laikā neuzskata par iegūtiem no bioloģiskās lauksaimniecības, ja vien var pierādīt, ka bioloģiski audzēti dzīvnieki ir pietiekami norobežoti no nebioloģiski audzētiem dzīvniekiem.

4. Vasaras ganību periodā dzīvnieki var ganīties uz nebioloģiskās lauksaimniecības zemes, kad tos pārdzen no vienām ganībām uz citām. Šajā periodā uzņemtais nebioloģiskās barības (zāle vai cita veģetācija, kurā dzīvnieki ganās) apjoms nepārsniedz 10 % no kopējā barības daudzuma gadā. Šo rādītāju aprēķina kā lauksaimnieciskas izcelsmes barības sausnas procentuālo daļu.

5. Uzņēmēji saglabā dokumentārus pierādījumus, kas apliecina šā panta noteikumu ievērošanu.

18. pants

Dzīvnieku turēšana

1. Bioloģiskajā lauksaimniecībā nedrīkst sistemātiski veikt tādas darbības kā elastīgo saišu piestiprināšana pie aitu astēm, astu amputācija, zobu izkniebšana, knābju un ragu apgriešana. Tomēr atsevišķos gadījumos kompetentā iestāde var atļaut dažas darbības drošības dēļ, ja to mērķis ir uzlabot dzīvnieku veselību, labturību vai higiēnu.

1. Jebkāda veida ciešanas dzīvniekiem samazina līdz minimumam, lietojot piemērotus anestēzijas un/vai pretsāpju līdzekļus un nodrošinot, ka visas darbības veic tikai vispiemērotākajā vecumā un to dara kvalificēts personāls.

2. Fiziska kastrācija ir atļauta vienīgi tādēļ, lai saglabātu produktu kvalitāti un tradicionālo audzēšanas praksi, bet tikai saskaņā ar 1. punkta otrās daļas noteikumiem.

3. Ir aizliegta bišu māšu sakropļošana, piemēram, apgriežot spārnus.

4. Dzīvnieku iekraušanu un izkraušanu veic uzmanīgi, bez jebkādu elektrisku stimulācijas ierīču izmantošanas. Ir aizliegta jebkādu alopātisku nomierinošu līdzekļu lietošana pirms transportēšanas vai tās laikā.







3. iedaļa

Barība

19. pants

Barība, kas ražota pašā saimniecībā vai citā bioloģiskajā saimniecībā

1. Attiecībā uz zālēdājiem, izņemot to laikposmu gadā, kad dzīvnieki atrodas vasaras ganībās saskaņā ar šīs regulas 17. panta 4. punktu, vismaz 50 % barības ir ražoti pašā saimniecībā vai, ja tas nav iespējams, ir ražoti, sadarbojoties ar citām bioloģiskajām saimniecībām galvenokārt tajā pašā reģionā.

2. Attiecībā uz bitēm ražošanas sezonas beigās stropos atstāj pietiekamu medus un ziedputekšņu rezervi, lai bites varētu pārziemot.

3. Saimju mākslīga piebarošana ir atļauta vienīgi tad, ja to izdzīvošana ir apdraudēta klimatisko apstākļu dēļ un vienīgi starp pēdējo medus ievākšanu un 15 dienas pirms nākamās nektāra vai medusrasas iegūšanas sezonas sākuma. Mākslīgo piebarošanu veic ar bioloģiski ražotu medu, bioloģiski ražotu cukura sīrupu vai bioloģiski ražotu cukuru.

20. pants

Barība, kas atbilst dzīvnieku uztura prasībām

1. Visus jaunus zīdītājdzīvniekus pēc iespējas baro ar mātes pienu, nevis citu dabisku pienu; liellopus, tostarp bubalus un bizonu sugu dzīvniekus, un zirgu dzimtas dzīvniekus – vismaz trīs mēnešus, aitas un kazas – vismaz 45 dienas un cūkas – vismaz 40 dienas.

2. Zālēdāju audzēšanas sistēmas pamatā ir maksimāla ganību izmantošana, ievērojot ganību pieejamību dažādos gadalaikos. Zālēdāju dienas devā vismaz 60 % sausnas veido rupjā barība, svaiga vai žāvēta barība vai skābbarība. Tomēr piena lopiem šo normu ir pieļaujams samazināt līdz 50 % ne ilgāk kā trīs mēnešus agrās laktācijas periodā.

3. Cūku un mājputnu dienas devai pievieno rupjo barību, svaigu vai žāvētu barību vai skābbarību.

4. Ir aizliegts turēt dzīvniekus apstākļos vai barības režīmā, kas var veicināt anēmiju.

5. Nobarošanas praksei jābūt atgriezeniskai jebkurā audzēšanas posmā. Piespiedu barošana ir aizliegta.

21. pants

Pārejas perioda barība

▼M1

1. Barības devas formulā drīkst iekļaut vidēji līdz 30 % barības, kas iegūta pārejas periodā. Ja šī pārejas periodā iegūtā barība ir audzēta tajā pašā saimniecībā, tad šo procentuālo daudzumu drīkst palielināt līdz 100 %.

▼M2

2. Ja pastāvīgās ganības, daudzgadīgo spēkbarības augu zemes gabali vai proteīnaugu lauki, kas apsēti saskaņā ar bioloģiskās pārvaldības noteikumiem, ir daļa no saimniecības un nav bijuši iekļauti bioloģiskās ražošanas vienībā šajā saimniecībā pēdējo piecu gadu laikā, tad līdz 20 % no tās barības kopējā vidējā daudzuma, ko izbaro lauksaimniecības dzīvniekiem, drīkst iegūt šo pastāvīgo ganību, daudzgadīgo spēkbarības augu zemes gabalu vai proteīnaugu lauku noganīšanā vai pļaušanā pārejas perioda pirmajā gadā. Ja izmanto gan pārejas perioda barību, gan barību no zemes gabaliem to pārejas perioda pirmajā gadā, šādas barības kopējā procentuālā daļa nedrīkst pārsniegt 1. punktā minēto maksimālo procentuālo daļu.

▼B

3. Šā panta 1. un 2. punktā minētos skaitļus aprēķina ik gadu, izsakot tos kā augu izcelsmes barības sausnas procentuālo daļu.

22. pants

Produkti un vielas, kas minētas Regulas (EK) Nr. 834/2007 14. panta 1. punkta d) apakšpunkta iv) punktā

1. Nebioloģiski ražotas augu un dzīvnieku izcelsmes barības sastāvdaļas bioloģiskajā ražošanā drīkst izmantot, ievērojot 43. pantā noteiktos ierobežojumus, un tikai tad, ja tās ir iekļautas V pielikumā un atbilst tajā noteiktajiem ierobežojumiem.

2. Bioloģiski ražotas dzīvnieku izcelsmes barības sastāvdaļas un minerālas izcelsmes barības sastāvdaļas bioloģiskajā ražošanā drīkst izmantot tikai tad, ja tās ir minētas V pielikumā un atbilst tajā noteiktajiem ierobežojumiem.

3. Zvejas produktus un blakusproduktus drīkst izmantot bioloģiskajā ražošanā tikai tad, ja tie ir minēti V pielikumā un atbilst tajā noteiktajiem ierobežojumiem.

4. Barības piedevas, konkrētus dzīvnieku barībā lietotus produktus un pārstrādes palīglīdzekļus drīkst izmantot bioloģiskajā ražošanā tikai tad, ja tie ir minēti VI pielikumā un atbilst tajā noteiktajiem ierobežojumiem.







4. iedaļa

Slimību profilakse un veterinārā ārstēšana

23. pants

Slimību profilakse

1. Ķīmiski sintezētas alopātiskas veterinārās zāles vai antibiotikas ir aizliegts izmantot profilaktiskai ārstēšanai, neskarot 24. panta 3. punktu.

2. Ir aizliegts izmantot vielas augšanas stimulēšanai vai ražīguma veicināšanai (tostarp antibiotikas, kokcidiostatus vai citus mākslīgus augšanas veicināšanas palīglīdzekļus) un hormonus vai citas līdzīgas vielas reprodukcijas kontrolei vai citiem nolūkiem (piemēram, meklēšanās ierosināšanai vai sinhronizēšanai).

3. Ja dzīvniekus iegūst no nebioloģiskām vienībām, atkarībā no vietējiem apstākļiem var tikt piemēroti īpaši pasākumi, piemēram, skrīninga testi un karantīnas periodi.

4. Novietnes, aplokus, iekārtas un rīkus pienācīgi tīra un dezinficē, lai novērstu savstarpēju inficēšanos un slimības pārnēsājošu organismu rašanos. Fekālijas, urīnu un neapēstu vai izlijušu barību izvāc, cik vien bieži vajadzīgs, lai mazinātu smaku un nepiesaistītu kukaiņus un grauzējus.

4. Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 834/2007 14. panta 1. punkta f) apakšpunkta noteikumiem šādai dzīvnieku novietņu un iekārtu tīrīšanai un dezinfekcijai drīkst izmantot tikai VII pielikumā norādītos līdzekļus. Kukaiņu un citu kaitēkļu iznīcināšanai kūtīs un citās dzīvnieku turēšanas vietās var izmantot rodenticīdus (tikai slazdos) un II pielikumā norādītos līdzekļus.

5. Atsevišķu mājputnu ganāmpulku audzēšanas starplaikos novietnes iztukšo. Novietnes un iekārtas šajā laikā tīra un dezinficē. Turklāt tad, kad katra mājputnu ganāmpulka audzēšana ir pabeigta, aplokus atstāj tukšus, lai ļautu veģetācijai ataugt. Dalībvalstis nosaka laiku, cik ilgi aplokiem jābūt tukšiem. Ražotāji saglabā dokumentārus pierādījumus, kas apliecina šā laika ievērošanu. Šīs prasības neattiecas uz tādu mājputnu nelieliem daudzumiem, kurus netur aplokos un kuri var brīvi staigāt visu dienu.

24. pants

Veterinārā ārstēšana

1. Ja, neraugoties uz profilaktiskajiem pasākumiem, kas dzīvnieku veselības nodrošināšanai paredzēti Regulas (EK) Nr. 834/2007 14. panta 1. punkta e) apakšpunkta i) punktā, dzīvnieki saslimst vai tiek ievainoti, tie nekavējoties jāārstē, ja vajadzīgs, izolējot vai ievietojot atbilstīgās novietnēs.

2. Fitoterapeitiskiem līdzekļiem, homeopātiskiem līdzekļiem, mikroelementiem un līdzekļiem, kas norādīti V pielikuma 3. daļā vai VI pielikuma 1.1. punktā, dod priekšroku salīdzinājumā ar ķīmiski sintezētām alopātiskām veterinārajām zālēm vai antibiotikām, ja to ārstējošā iedarbība ir piemērota attiecīgajai dzīvnieku sugai un slimībai, kam paredzēta ārstēšana.

3. Ja 1. un 2. punktā minēto līdzekļu lietošana nenovērš slimību vai ievainojumu un ir vajadzīga ārstēšana, kas novērš dzīvnieka ciešanas vai sāpes, tad veterinārārsta pārraudzībā drīkst lietot ķīmiski sintezētas alopātiskas veterinārās zāles vai antibiotikas.

4. Izņemot vakcinēšanu, parazītu apkarošanu un jebkuras obligātās slimību apkarošanas programmas, ja dzīvnieks vai dzīvnieku grupa 12 mēnešu laikā saņem vairāk nekā trīs ārstēšanas kursus ar ķīmiski sintezētām veterinārajām zālēm vai antibiotikām vai vairāk nekā vienu ārstēšanas kursu, ja dzīvnieka vai dzīvnieku grupas produktīvais dzīves cikls ir īsāks par vienu gadu, tad attiecīgos dzīvniekus vai no tiem iegūtos produktus nedrīkst pārdot kā bioloģiski ražotus produktus, un dzīvnieki iziet pārejas periodu, kas paredzēts 38. panta 1. punktā.

4. Dokumentāri pierādījumi par šādu apstākļu rašanos tiek saglabāti iesniegšanai kontroles organizācijai vai kontroles iestādei.

5. Zāļu izdalīšanās laiks starp pēdējās alopātisko veterināro zāļu devas ievadīšanu dzīvniekam normālos lietošanas apstākļos un bioloģiski ražotu pārtikas produktu iegūšanu no šādiem dzīvniekiem ir divreiz garāks nekā Direktīvas 2001/82/EK 11. pantā noteiktais zāļu izdalīšanās laiks vai, ja šis laiks nav precizēts, 48 stundas.

25. pants

Īpaši noteikumi par slimību profilaksi un veterināro ārstēšanu biškopībā

1. Lai aizsargātu rāmjus, stropus un kāres, jo īpaši no kaitēkļiem, ir atļauts izmantot tikai rodenticīdus (tikai slazdos) un piemērotus līdzekļus, kas norādīti II pielikumā.

2. Dravas dezinfekcijai ir atļauta fiziska apstrāde, piemēram, ar tvaiku vai atklātu liesmu.

3. Tranu perējuma iznīcināšana ir atļauta, tikai lai novērstu Varroa destructor izplatīšanos.

4. Ja, neraugoties uz visiem profilaktiskajiem pasākumiem, saimes saslimst vai tajās notiek parazītu invāzija, tās nekavējoties ārstē, un, ja vajadzīgs, šīs saimes var novietot izolētās dravās.

5. Veterināro zāļu lietošana bioloģiskajā biškopībā ir pieļaujama tiktāl, ciktāl attiecīgā lietošana ir atļauta dalībvalstī saskaņā ar attiecīgiem Kopienas noteikumiem vai valsts noteikumiem, kas atbilst Kopienas tiesību aktiem.

6. Skudrskābi, pienskābi, etiķskābi un skābeņskābi, kā arī mentolu, timolu, eikaliptolu vai kamparu var lietot Varroa destructor invāzijas gadījumos.

7. Ja piemēro ārstēšanu ar ķīmiski sintezētiem alopātiskiem līdzekļiem, tad šajā laikposmā saimes, kas tiek ārstētas, novieto izolētās dravās un visu vasku aizstāj ar bioloģiski ražotu vasku. Pēc tam šīm saimēm piemēro vienu gadu ilgu pārejas periodu, kas paredzēts 38. panta 3. punktā.

8. Šā panta 7. punktā noteiktās prasības nepiemēro attiecībā uz 6. punktā norādītajiem līdzekļiem.

▼M2







2.a

NODAĻA

Akvakultūras dzīvnieku ražošana







1.

iedaļa

Vispārīgie noteikumi

25.a pants

Darbības joma

Šajā nodaļā ir paredzēti sīki izstrādāti ražošanas noteikumi par XIIIa pielikumā minētajām zivju, vēžveidīgo, adatādaiņu un gliemju sugām.

To mutatis mutandis piemēro zooplanktonam, mikroskopiskajiem vēžveidīgajiem, virpotājiem, tārpiem un citiem barības ūdensdzīvniekiem.

25.b pants

Ūdens vides piemērotība un ilgtspējīgas pārvaldības plāns

1. Uz šo nodaļu attiecas 6.b panta 1. līdz 5. punkta noteikumi.

2. Aizsargpasākumus un preventīvos pasākumus, kas saskaņā ar Padomes Direktīvu 92/43/EEK ( 18 ) un valstu noteikumiem veikti pret plēsējiem, iekļauj ilgtspējīgas pārvaldības plānā.

3. Gatavojot pārvaldības plānus, kaimiņos darbojošies uzņēmēji attiecīgā gadījumā tos saskaņo veidā, kas ir pārbaudāms.

4. Saimniecībām, kurās notiek akvakultūras dzīvnieku ražošana zivju dīķos, baseinos vai kanālos, jābūt aprīkotām vai nu ar dabīgu filtru pamatnēm, nogulsnēšanās dīķiem, bioloģiskiem filtriem, vai ar mehāniskiem filtriem, lai savāktu barības vielu atlikumu, vai arī tām jāizmanto jūras aļģes un/vai dzīvnieki (divvāku gliemji un aļģes), kas veicina izplūdes ūdeņu kvalitātes uzlabošanos. Attiecīgā gadījumā regulāri veic izplūdes ūdeņu uzraudzību.

25.c pants

Vienlaicīga bioloģiskās un nebioloģiskās akvakultūras dzīvnieku ražošana

1. Kompetentā iestāde var atļaut inkubatoros un mazuļu novietnēs vienā saimniecībā audzēt gan bioloģiskās, gan nebioloģiskās akvakultūras sugu mazuļus, ja to audzēšanas vienības ir fiziski pilnībā nodalītas un ir ierīkotas atsevišķas ūdens sadales sistēmas.

2. Ja ir nodrošināta atbilstība šīs regulas 6.b panta 2. punktam, ja attiecīgie akvakultūras dzīvnieki atrodas atšķirīgos ražošanas posmos un ja to pārvietošanas periodi nesakrīt, tirgus izmēra akvakultūras dzīvnieku ražošanā kompetentā iestāde var atļaut vienā saimniecībā atrasties gan bioloģiskās, gan nebioloģiskās akvakultūras dzīvnieku ražošanas vienībām.

3. Uzņēmēji glabā dokumentārus pierādījumus par šajā pantā minēto noteikumu izmantošanu.







2.

iedaļa

Akvakultūras dzīvnieku izcelsme

25.d pants

Bioloģiskās akvakultūras dzīvnieku izcelsme

1. Izmanto vietēji audzētas sugas, un pavairošanas mērķis ir izveidot audzēšanas apstākļiem piemērotākas īpašības, labu veselību un panākt barības resursu labu izmantojumu. Kontroles organizācijai vai kontroles iestādei iesniedz dokumentārus pierādījumus par dzīvnieku izcelsmi un aprūpi.

2. Izvēlas tādas sugas, kuras var audzēt, nenodarot būtisku kaitējumu savvaļas krājumiem.

25.e pants

Nebioloģiskās akvakultūras dzīvnieku izcelsme un pārvaldība

1. Pavairošanas nolūkos vai ģenētisko krājumu uzlabošanai un tad, ja bioloģiskās akvakultūras dzīvnieki nav pieejami, saimniecībā drīkst ievietot savvaļā notvertus vai nebioloģiskās akvakultūras dzīvniekus. Pirms izmantot šādus dzīvniekus pavairošanas vajadzībām, tie vismaz trīs mēnešus jātur saskaņā ar bioloģiskās pārvaldības noteikumiem.

2. Tirgus izmēra akvakultūras dzīvnieku ražošanā un ja nav pieejami bioloģiskās akvakultūras dzīvnieku mazuļi, saimniecībā drīkst ievietot nebioloģiskās akvakultūras dzīvnieku mazuļus. Ražošanas ciklu vismaz pēdējās divās trešdaļās pārvalda saskaņā ar bioloģiskās pārvaldības noteikumiem.

3. Saimniecībā ievietoto nebioloģiskās akvakultūras dzīvnieku mazuļu maksimālais procentuālais daudzums ir šāds: 80 % no 2011. gada 31. decembra, 50 % no 2013. gada 31. decembra un 0 % no 2015. gada 31. decembra.

4. Tirgus izmēra akvakultūras dzīvnieku ražošanai paredzētu akvakultūras dzīvnieku mazuļu ievākšana savvaļā ir atļauta tikai šādos gadījumos:

(a) ja, piepildot dīķus, akvakultūras dzīvnieku turēšanas sistēmas un iežogojumus, tajos dabīgā veidā iepeld zivju vai vēžveidīgo kāpuri un mazuļi;

(b) kad ievāc Eiropas zuša mazuļus, ja konkrētajā vietā ir spēkā apstiprināts zušu pārvaldības plāns un zušu mākslīga pavairošana joprojām ir neatrisināta problēma.







3.

iedaļa

Akvakultūras dzīvnieku turēšanas prakse

25.f pants

Vispārīgi noteikumi par akvakultūras dzīvnieku turēšanu

1. Akvakultūras dzīvnieku turēšanas apstākļiem jābūt tādiem, lai atbilstīgi attiecīgās sugas īpašajām vajadzībām akvakultūras dzīvniekiem

(a) būtu pietiekami daudz vietas, lai tie varētu labi justies;

(b) tie tiktu turēti labas kvalitātes ūdenī ar pietiekamu skābekļa daudzumu;

(c) tie tiktu turēti tādā temperatūrā un apgaismojumā, kas atbilst attiecīgās sugas vajadzībām, ņemot vērā ģeogrāfisko atrašanās vietu;

(d) saldūdens zivju gadījumā tilpnes pamatam ir jābūt pēc iespējas tuvākam dabīgajiem apstākļiem;

(e) karpu gadījumā tilpnes pamatam ir jābūt klātam ar dabīgo augsni.

2. Ielaiduma blīvums dažādām sugām un sugu grupām ir noteikts XIIIa pielikumā. Lai novērtētu ielaiduma blīvuma ietekmi uz audzēto zivju labturību, uzrauga zivju stāvokli (piemēram, spuru bojājumus, citus savainojumus, augšanas ātrumu, uzvedības izpausmes un kopējo veselības stāvokli) un ūdens kvalitāti.

3. Akvakultūras dzīvnieku turēšanas sistēmu projektam un konstrukcijai jābūt ar tādiem ūdens caurplūdes un fizikāli ķīmiskiem parametriem, kas uztur dzīvnieku veselību un labturību un nodrošina ar uzvedību saistītās vajadzības.

4. Akvakultūras dzīvnieku turēšanas sistēmas projektē, izvieto un darbina tā, lai līdz minimumam samazinātu izbēgšanas gadījumu risku.

5. Ja zivis vai vēžveidīgie izbēg, veic atbilstīgas darbības, vajadzības gadījumā arī ķeršanu, lai samazinātu ietekmi uz vietējo ekosistēmu. Saglabā dokumentārus pierādījumus.

25.g pants

Īpaši noteikumi par akvakultūras dzīvnieku turēšanas sistēmām

1. Akvakultūras dzīvnieku ražošanā aizliegts izmantot slēgtas ūdens recirkulācijas iekārtas, izņemot inkubatoros un mazuļu novietnēs vai bioloģiskajā ražošanā izmantotu barības organismu ražošanā.

2. Audzēšanas vienībām uz sauszemes jāatbilst šādiem nosacījumiem:

(a) caurplūdes sistēmās jābūt iespējai uzraudzīt un kontrolēt gan ieplūstošā, gan izplūstošā ūdens plūsmas ātrumu un ūdens kvalitāti;

(b) vismaz piecos procentos no perimetra (zemes–ūdens saskares vietā) jābūt dabīgai veģetācijai.

3. Akvakultūras dzīvnieku turēšanas sistēmām jūrā:

(a) jāatrodas tur, kur straume, dziļums un plūdmaiņa ir piemēroti, lai pēc iespējas samazinātu ietekmi uz jūras gultni un apkārtējo ūdenstilpi;

(b) jābūt darbības videi piemērotam sprosta projektam, konstrukcijai un apkopei.

4. Ūdens mākslīga sildīšana vai dzesēšana ir atļauta tikai inkubatoros un mazuļu novietnēs. Ūdens sildīšanai vai dzesēšanai visos ražošanas posmos var izmantot dabīgo ūdeni no dziļurbuma.

25.h pants

Akvakultūras dzīvnieku pārvaldība

1. Līdz minimumam samazina akvakultūras dzīvnieku pārvietošanu, to veic ar vislielāko piesardzību un ar pienācīgām iekārtām atbilstīgi reglamentējošām procedūrām, lai izvairītos no stresa un fiziska kaitējuma, kas saistīts ar pārvietošanas procedūrām. Vaisliniekus pārvieto tā, lai līdz minimumam samazinātu fizisko kaitējumu un stresu, un attiecīgā gadījumā izmanto anestēziju. Šķirošanas darbības samazina līdz minimumam, kas nepieciešams, lai nodrošinātu zivju labturību.

2. Attiecībā uz mākslīgā apgaismojuma izmantošanu piemēro šādus ierobežojumus:

(a) lietots dabīgā dienas ilguma pagarināšanai, tas nedrīkst pārsniegt maksimumu, kādā tiek respektētas audzējamo dzīvnieku etoloģiskās vajadzības, ģeogrāfiskie apstākļi un vispārējā veselība, šis maksimums nedrīkst pārsniegt 16 stundas diennaktī, izņemot reproduktīvos nolūkos;

(b) izmantojot regulējamas gaismas vai fona apgaismojumu, izvairās no straujām gaismas intensitātes izmaiņām gaismas režīma nomaiņas laikā.

3. Dzīvnieku labturības un veselības nodrošināšanai atļauts izmantot aerāciju, bet mehāniskos aeratorus vēlams darbināt no atjaunojamās enerģijas avotiem.

Visi šāda veida izmantojumi jāreģistrē akvakultūras ražošanas uzskaitē.

4. Skābekļa izmantošana ir atļauta tikai šādos gadījumos saistībā ar dzīvnieku veselības prasībām ražošanas un pārvadāšanas kritiskajos periodos:

(a) ārkārtēji gadījumi, kas saistīti ar temperatūras paaugstināšanos, atmosfēras spiediena samazināšanos vai nejaušu piesārņojumu;

(b) atsevišķas ielaiduma pārvaldības procedūras, piemēram, paraugu ņemšana un šķirošana;

(c) lai nodrošinātu saimniecības krājumu izdzīvošanu.

Saglabā dokumentārus pierādījumus.

5. Zivju nogalināšanas paņēmieniem jābūt tādiem, lai zivis tūlīt zaudētu samaņu un kļūtu nejutīgas pret sāpēm. Apsverot optimālās nogalināšanas metodes, ir jāņem vērā ieguvei derīgā zivju izmēra, sugas un ražošanas vietu atšķirības.







4.

iedaļa

Pavairošana

25.i pants

Hormonu izmantošanas aizliegums

Hormonu un hormonu atvasinājumu izmantošana ir aizliegta.







5.

iedaļa

Zivju, vēžveidīgo un adatādaiņu barība

25.j pants

Vispārīgi noteikumi par barību

Barošanas režīmus nosaka, ievērojot šādas prioritātes:

(a) dzīvnieku veselība;

(b) augsta produktu kvalitāte, tostarp barības vielu sastāvs, kas nodrošina augstu pārtikas galaprodukta kvalitāti;

(c) neliela ietekme uz vidi.

25.k pants

Īpaši noteikumi par barību akvakultūras dzīvniekiem, kas ir gaļēdāji

1. Gādājot barību akvakultūras dzīvniekiem, kas ir gaļēdāji, ievēro šādas prioritātes:

(a) akvakultūras izcelsmes bioloģiski barības līdzekļi;

(b) zivju milti un zivju eļļa no bioloģiskās akvakultūras ražošanas blakusproduktiem;

(c) zivju milti un zivju eļļa un zivju izcelsmes sastāvdaļas, kas iegūtas ilgtspējīgā zivsaimniecībā no lietošanai pārtikā derīgām zivīm;

(d) bioloģiskas augu un dzīvnieku izcelsmes barības sastāvdaļas, kas minētas V pielikumā, ja ir nodrošināta atbilstība tajā noteiktajam ierobežojumam.

2. Ja nav pieejama 1. punktā minētā barība, pārejas periodā līdz 2014. gada 31. decembrim var izmantot zivju miltus un zivju eļļu no nebioloģiskās akvakultūras ražošanas blakusproduktiem vai lietošanai pārtikā derīgām zivīm. Šādu barības sastāvdaļu daudzums nedrīkst pārsniegt 30 % no dienas devas.

3. Barības deva drīkst saturēt ne vairāk kā 60 % augu izcelsmes bioloģisko produktu.

4. Lašu un foreļu fizioloģisko vajadzību robežās barības devā drīkst iekļaut astaksantīnu, kuram jābūt iegūtam galvenokārt no bioloģiskiem avotiem, piemēram, no bioloģiski audzētu vēžveidīgo čaulām. Ja nav pieejami bioloģiski avoti, drīkst izmantot dabīgos astaksantīna avotus (piemēram, Phaffia raugu).

25.l pants

Īpaši noteikumi par dažu akvakultūras dzīvnieku barību

1. Akvakultūras dzīvniekiem, kas minēti XIIIa pielikuma 6. iedaļā, 7. iedaļā un 9. iedaļā, izmanto dīķos un ezeros dabīgi pieejamo barību.

2. Ja 1. punktā minētie dabīgie barības resursi nav pieejami pietiekamā daudzumā, drīkst izmantot augu izcelsmes bioloģisko barību, kuru vēlams audzēt pašā saimniecībā, vai jūras aļģes. Uzņēmēji glabā dokumentārus pierādījumus par vajadzību izmantot piebarojumu.

3. Ja saskaņā ar 2. punktu papildus dabīgajai barībai izmanto piebarojumu, 7. iedaļā minēto sugu un 9. iedaļā minēto pangasiju (Pangasius sp.) barības deva drīkst saturēt ne vairāk kā 10 % zivju miltu vai zivju eļļas, kas iegūti ilgtspējīgā zivsaimniecībā.

25.m pants

Produkti un vielas, kas minētas Regulas (EK) Nr. 834/2007 15. panta 1. punkta d) apakšpunkta iii) punktā

1. Bioloģiskajā akvakultūrā drīkst izmantot tikai V pielikumā minētās augu un minerālu izcelsmes barības sastāvdaļas.

2. Barības piedevas, konkrētus produktus, ko izmanto dzīvnieku barošanai, un tehnoloģiskās piedevas drīkst izmantot, ja tās ir minētas VI pielikumā un ja ir ievēroti tajā noteiktie ierobežojumi.







6.

iedaļa

Īpaši noteikumi par gliemjiem

25.n pants

Audzēšanas apgabals

1. Divvāku gliemju audzēšanu var veikt tajā pašā ūdens apgabalā, kur notiek bioloģiskā zivju un jūras aļģu audzēšana polikultūras sistēmā, un tas dokumentāri jāapstiprina ilgtspējīgas pārvaldības plānā. Divvāku gliemjus polikultūrā var audzēt kopā arī ar vēderkājiem, piemēram, ēdamajiem jūras gliemežiem.

2. Bioloģiskajai divvāku gliemju ražošanai jānotiek apgabalos, ko norobežo stabi, pludiņi vai citas skaidras zīmes, un tiem vajadzības gadījumā jābūt norobežotiem ar tīkliem, sprostiem vai citiem cilvēka izgatavotiem līdzekļiem.

3. Bioloģiskajām gliemju audzētavām līdz minimumam jāsamazina riski attiecībā uz aizsargājamām sugām. Ja tiek izmantoti tīkli pret plēsējiem, to konstrukcijai jābūt tādai, kas neļauj savainoties nirējputniem.

25.o pants

Sēklas sagāde

1. Ja netiek nodarīts būtisks kaitējums videi un ja to ļauj vietējie tiesību akti, drīkst izmantot savvaļas sēklu, kas iegūta ārpus ražošanas vienības robežām, ja divvāku gliemji, no kuriem to iegūst, ir no

(a) kolonijām, kurām ir maz izredžu pārdzīvot ziemu vai kuru ir vairāk, nekā paredzēts attiecīgajās prasībās, vai

(b) dabīgajiem gliemju sēklas sakopojumiem kolektoros.

Jāreģistrē, kā, kur un kad savvaļas sēkla ievākta, lai varētu nodrošināt izsekojamību līdz ievākšanas apgabalam.

Tomēr bioloģiskās ražošanas vienībās drīkst ievietot divvāku gliemju nebioloģiskās akvakultūras inkubatoros iegūtu sēklu, un maksimālais procentuālais daudzums ir šāds: 80 % no 2011. gada 31. decembra, 50 % no 2013. gada 31. decembra un 0 % no 2015. gada 31. decembra.

2. Klusā okeāna austeres (Crassostrea gigas) gadījumā priekšroku dod krājumam, kas ir selektīvi pavairots, lai samazinātu nārstošanu savvaļā.

25.p pants

Pārvaldība

1. Ražošanā izmantotais ielaiduma blīvums nepārsniedz nebioloģiskās akvakultūras gliemju ielaiduma blīvumu, ko izmanto attiecīgajā atrašanās vietā. Šķirošanu, retināšanu un ielaiduma blīvuma korekcijas veic atbilstīgi biomasai un tā, lai nodrošinātu dzīvnieku labturību un augstu produkcijas kvalitāti.

2. Dzīvos organismus, kuri izraisa apaugšanu, aizvāc ar rokām vai rokas darbarīkiem un vajadzības gadījumā izmet jūrā tālāk no gliemju audzētavām. Ražošanas cikla laikā gliemjus var vienu reizi apstrādāt ar kaļķa šķīdumu, lai kontrolētu apaugšanu izraisošo konkurējošo organismu daudzumu.

25.q pants

Kultivēšanas noteikumi

1. Bioloģiskajā ražošanā ir atļauta kultivēšana uz ēdamgliemeņu virvēm un citas XIIIa pielikuma 8. iedaļā minētās metodes.

2. Gliemju kultivēšana uz grunts ir atļauta tikai tad, ja ievākšanas un audzēšanas vietās tā nerada būtisku ietekmi uz vidi. Pierādījumiem par minimālu ietekmi uz vidi pievieno pārskatu un ziņojumu par apsaimniekoto apgabalu, ko uzņēmējs iesniedz kontroles organizācijai vai kontroles iestādei. Ziņojumu pievieno kā atsevišķu nodaļu ilgtspējīgas pārvaldības plānā.

25.r pants

Īpaši noteikumi par austeru kultivēšanu

Atļauta kultivēšana maisos uz steķiem. Šīs vai citas struktūras, kurās atrodas austeres, izvieto tā, lai neveidotu nepārtrauktu barjeru gar krasta līniju. Lai optimizētu ražošanu, krājumu rūpīgi izvieto uz gultnes, ņemot vērā plūdmaiņu ietekmi. Ražošanā jāievēro XIIIa pielikuma 8. iedaļā noteiktie kritēriji.







7.

iedaļa

Slimību profilakse un veterinārā ārstēšana

25.s pants

Vispārīgi noteikumi par slimību profilaksi

1. Dzīvnieku veselības uzraudzības plānā atbilstīgi Direktīvas 2006/88/EK 9. pantam sīki izklāsta bioloģiskās drošības un slimību profilakses praksi, tostarp paredz rakstisku vienošanos ražošanas vienības darbībai proporcionālā apmērā par veselības jautājumiem konsultēties ar kvalificētiem akvakultūras dzīvnieku veselības aizsardzības dienestiem, kam jāapmeklē audzētava ne retāk kā reizi gadā un ne retāk kā reizi divos gados divvāku gliemju gadījumā.

2. Audzēšanas sistēmas, iekārtas un piederumus atbilstoši tīra un dezinficē. Drīkst izmantot tikai VII pielikuma 2.1. un 2.2. iedaļā minētos produktus.

3. Attiecībā uz ražošanas pārtraukuma periodiem:

(a) kompetentā iestāde nosaka, vai ir vajadzīgs ražošanas pārtraukuma periods un kāds ir tā atbilstošais ilgums, ko piemēro un dokumentē pēc katra ražošanas cikla, kuru īsteno atklātās akvakultūras dzīvnieku turēšanas sistēmās jūrā. Ražošanas pārtraukuma periodu ieteicams paredzēt arī citās ražošanas metodēs, kurās izmanto baseinus, zivju dīķus un sprostus;

(b) tie nav obligāti divvāku gliemju kultivēšanā;

(c) ražošanas pārtraukuma periodā sprostu vai citu struktūru, ko izmanto akvakultūras dzīvnieku ražošanā, iztukšo, dezinficē un atstāj tukšu līdz atkārtotai izmantošanai.

4. Neapēsto zivju barību, izkārnījumus un mirušos dzīvniekus attiecīgā gadījumā ātri aizvāc, lai novērstu risku būtiski kaitēt videi ūdens stāvokļa kvalitātes ziņā, samazinātu slimību riskus un nepievilinātu kukaiņus un grauzējus.

5. Ultravioleto gaismu un ozonu drīkst izmantot tikai inkubatoros un mazuļu novietnēs.

6. Ektoparazītu bioloģiskajā kontrolē priekšroku dod tīrītājzivīm.

25.t pants

Veterinārā ārstēšana

1. Ja, neraugoties uz profilakses pasākumiem, kas veikti atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 834/2007 15. panta 1. punkta f) apakšpunkta i) punktam, rodas kāda veselības problēma, veterinārajā ārstēšanā turpmāk minētajā prioritārajā secībā izmanto:

(a) homeopātiskus augu, dzīvnieku vai minerālu izcelsmes līdzekļus;

(b) augus un to ekstraktus, kam nav anestezējošas iedarbības, un

(c) tādas vielas kā, piemēram, mikroelementi, metāli, dabīgie imunitātes stimulatori vai atļautie probiotiķi.

2. Alopātisko ārstēšanu ierobežo līdz diviem ārstniecības kursiem gadā, izņemot vakcināciju un obligātās slimību apkarošanas shēmas. Tomēr, ja ražošanas cikls ir īsāks par gadu, drīkst noteikt tikai vienu alopātiskās ārstēšanas kursu. Ja minētie alopātiskas ārstēšanas limiti ir pārsniegti, attiecīgos akvakultūras dzīvniekus nevar pārdot kā bioloģiskus produktus.

3. Parazītu apkarošanas kursu, izņemot dalībvalstu īstenotās obligātās kontroles shēmas, var noteikt divas reizes gadā vai vienu reizi gadā, ja ražošanas cikls ir īsāks par 18 mēnešiem.

4. Alopātiskajā veterinārajā ārstēšanā un 3. punktā minētajā parazītu apkarošanas kursā, arī saistībā ar obligātajām kontroles un apkarošanas shēmām, izmantoto zāļu izdalīšanās laikposmam jābūt divas reizes ilgākam par zālēm likumīgi noteikto izdalīšanās laikposmu, kas minēts Direktīvas 2001/82/EK 11. pantā, vai 48 stundām, ja šis laika periods nav noteikts.

5. Ja tiek izmantotas veterinārās zāles, par to izmantošanu ziņo kontroles organizācijai vai kontroles iestādei, pirms dzīvniekus laiž tirgū kā bioloģiski audzētus dzīvniekus. Ārstētajiem krājumiem jābūt skaidri identificējamiem.

▼B







3. NODAĻA

Pārstrādāti produkti

26. pants

Noteikumi attiecībā uz pārstrādātas pārtikas un barības ražošanu

1. Attiecībā uz piedevām, pārstrādes palīgvielām un citām vielām un sastāvdaļām, kuras izmanto pārtikas un barības pārstrādei vai jebkādai pārstrādes darbībai, piemēram, kūpināšanai, ievēro labas ražošanas praksi.

2. Uzņēmēji, kuri ražo pārstrādātu barību vai pārtiku, izveido un atjaunina atbilstīgas procedūras, pamatojoties uz kritisko pārstrādes posmu sistemātisku identificēšanu.

3. Šā panta 2. punktā minēto procedūru piemērošana vienmēr garantē, ka saražotie pārstrādātie produkti atbilst bioloģiskās ražošanas noteikumiem.

4. Uzņēmēji darbojas saskaņā ar šā panta 2. punktā minētajām procedūrām un īsteno tās. Uzņēmēji jo īpaši:

a) veic piesardzības pasākumus, lai novērstu piesārņojumu ar neatļautām vielām vai līdzekļiem;

b) īsteno piemērotus tīrīšanas pasākumus, pārbauda to efektivitāti un reģistrē šīs darbības;

c) nodrošina, ka tirgū ar norādi par bioloģiskās ražošanas metodi netiek piedāvāti produkti, kas nav bioloģiski ražoti.

5. Papildus 2. un 4. punktā izklāstītajiem nosacījumiem, ja produktus, kas nav bioloģiski ražoti, sagatavo un uzglabā attiecīgajā sagatavošanas vienībā, uzņēmējs:

a) darbības veic nepārtraukti, līdz ir pabeigts pilns posms, un tās veic laikā vai telpā nošķirti no līdzīgām darbībām, ko veic ar nebioloģiski ražotiem produktiem;

b) pirms un pēc šīm darbībām bioloģiskos produktus uzglabā laikā vai telpā nošķirti no nebioloģiski ražotiem produktiem;

c) paziņo par to kontroles iestādei vai kontroles organizācijai un uztur pieejamu visu darbību un apstrādāto daudzumu atjauninātu reģistru;

d) veic visus pasākumus, lai nodrošinātu partiju identificēšanu un izvairītos no sajaukšanās vai apmaiņas ar nebioloģiski ražotiem produktiem;

e) darbības ar bioloģiskajiem produktiem veic tikai pēc atbilstīgas ražošanas iekārtu tīrīšanas.

27. pants

Atsevišķu līdzekļu un vielu izmantošana pārtikas pārstrādē

1. Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 834/2007 19. panta 2. punkta b) apakšpunktu bioloģiskās pārtikas (izņemot vīnu) ražošanā drīkst izmantot šādas vielas:

a) vielas, kas uzskaitītas šīs regulas VIII pielikumā;

b) mikroorganismu preparāti un enzīmi, ko parasti izmanto pārtikas pārstrādē; ►M1 tomēr fermentu preparāti, kuri tiks izmantoti kā pārtikas piedevas, jāiekļauj VIII pielikuma A iedaļas sarakstā; ◄

c) Padomes Direktīvas 88/388/EEK ( 19 ) 1. panta 2. punkta b) apakšpunkta i) daļā un 1. panta 2. punkta c) apakšpunktā definētās vielas un produkti, ko saskaņā ar minētās direktīvas 9. panta 1. punkta d) apakšpunktu un 2. punktu marķē kā dabiskas aromatizējošas vielas vai dabiskus aromatizējošus preparātus;

d) krāsvielas gaļas un olu čaumalu zīmogošanai attiecīgi saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 94/36/EK ( 20 ) 2. panta 8. punktu un 2. panta 9. punktu;

e) dzeramais ūdens un sāls (pamatkomponenti – nātrija hlorīds vai kālija hlorīds), ko parasti izmanto pārtikas pārstrādē;

f) minerālvielas (tostarp mikroelementi), vitamīni, aminoskābes un mikrouzturvielas, kuru lietošana atļauta tikai tiktāl, ciktāl to izmantošana ir likumīgi nepieciešama pārtikas produktos, kuros tie ir iekļauti.

2. Lai veiktu Regulas (EK) Nr. 834/2007 23. panta 4. punkta a) apakšpunkta ii) punktā minētos aprēķinus:

a) pārtikas piedevas, kas norādītas VIII pielikumā, un piedevas koda ailē atzīmētas ar zvaigznīti, uzskata par lauksaimnieciskas izcelsmes sastāvdaļām;

b) preparātus un vielas, kas minētas šā panta 1. punkta b), c), d), e) un f) apakšpunktā, un vielas, kas piedevas koda ailē nav atzīmētas ar zvaigznīti, neuzskata par lauksaimnieciskas izcelsmes sastāvdaļām;

▼M1

c) raugs un rauga produkti tiks uzskatīti par lauksaimnieciskas izcelsmes sastāvdaļām no 2013. gada 31. decembra.

▼B

3. Līdz 2010. gada 31. decembrim atkārtoti pārskata šādu VIII pielikumā norādīto vielu lietošanu:

a) nātrija nitrīts un kālija nitrāts, kas minēti A iedaļā, ar nolūku pārtraukt šo piedevu lietošanu;

b) sēra dioksīds un kālija metabisulfīts, kas minēti A iedaļā;

c) sālsskābe kas minēta B iedaļā un ko izmanto Gouda, Edam un Maasdamer, Boerenkaas, Friese un Leidse Nagelkaas siera šķirņu ražošanā.

3. Veicot a) apakšpunktā minēto pārskatīšanu, ņem vērā dalībvalstu pūliņus rast drošas alternatīvas nitrītu/nitrātu izmantošanai un izveidot izglītojošas programmas par alternatīvām pārstrādes metodēm un higiēnu bioloģisko gaļas produktu pārstrādātājiem/ražotājiem.

▼M1

4. Saistībā ar tradicionālo vārītu olu čaumalu dekoratīvo krāsošanu nolūkā laist šīs olas apgrozībā attiecīgajā laika periodā kompetentā iestāde drīkst atļaut izmantot dabiskās krāsvielas un dabiskos pārklājuma materiālus iepriekš minētajā laika periodā. Drīkst atļaut arī dzelzs oksīdu sintētisko formu un dzelzs hidroksīdu izmantošanu līdz 2013. gada 31. decembrim. Informācija par atļaujām tiek sniegta Komisijai un dalībvalstīm.

27.a pants

Lai piemērotu Regulas (EK) Nr. 834/2007 20. panta 1. punktu, rauga, tā izstrādājumu un preparātu ražošanā var izmantot šādas vielas:

a) vielas, kuras uzskaitītas šīs regulas VIII pielikuma C iedaļā;

b) produktus un vielas, kas minētas šīs regulas 27. panta 1) punkta b) un e) apakšpunktā.

▼B

28. pants

Atsevišķu nebioloģiski iegūtu lauksaimnieciskas izcelsmes sastāvdaļu izmantošana pārtikas ražošanā

Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 834/2007 19. panta 2. punkta c) apakšpunktu bioloģiskās pārtikas pārstrādē var izmantot lauksaimnieciskas izcelsmes sastāvdaļas, kas nav bioloģiski ražotas un ir iekļautas šīs regulas IX pielikumā.

29. pants

Dalībvalstu atļauja izmantot nebioloģiski iegūtas lauksaimnieciskas izcelsmes pārtikas sastāvdaļas

1. Ja lauksaimnieciskas izcelsmes sastāvdaļa nav iekļauta šīs regulas IX pielikumā, šo sastāvdaļu drīkst izmantot tikai ar šādiem nosacījumiem:

a) ražotājs ir darījis zināmus dalībvalsts kompetentajai iestādei visus vajadzīgos pierādījumus, kas apliecina, ka attiecīgā sastāvdaļa saskaņā ar bioloģiskās ražošanas noteikumiem Kopienā netiek ražota pienācīgā daudzumā vai to nevar importēt no trešām valstīm;

b) dalībvalsts kompetentā iestāde ir atļāvusi šo izmantošanu uz laiku, kas nepārsniedz 12 mēnešus, pēc tam, kad ir pārbaudīts, vai ražotājs ir apzinājis visus attiecīgos piegādātājus Kopienā, lai pārliecinātos, ka attiecīgās sastāvdaļas, kas atbilst vajadzīgajām kvalitātes prasībām, nav pieejamas;

c) saskaņā ar 3. un 4. punkta noteikumiem nav pieņemts lēmums atcelt izdoto atļauju attiecībā uz attiecīgo sastāvdaļu.

1. Dalībvalsts b) apakšpunktā paredzēto atļauju ne vairāk kā trīs reizes var pagarināt par 12 mēnešiem.

2. Ja ir izdota 1. punktā minētā atļauja, dalībvalsts nekavējoties dara zināmu pārējām dalībvalstīm un Komisijai šādu informāciju:

a) atļaujas izdošanas datums un – atļaujas pagarināšanas gadījumā – pirmās atļaujas izdošanas datums;

b) atļaujas turētāja vārds un uzvārds vai nosaukums, adrese, tālruņa numurs un, attiecīgā gadījumā, faksa numurs un e-pasta adrese; atļaujas izdevējas iestādes kontaktpersonas vārds un adrese;

c) attiecīgās lauksaimnieciskās izcelsmes sastāvdaļas nosaukums un, ja vajadzīgs, tās precīzs apraksts un kvalitātes prasības;

d) to produktu veids, kuru ražošanai ir vajadzīga pieprasītā sastāvdaļa;

e) vajadzīgais daudzums un šā daudzuma pamatojums;

f) deficīta iemesli un paredzamais deficīta periods;

g) datums, kurā dalībvalsts nosūta šo paziņojumu citām dalībvalstīm un Komisijai. Komisija un/vai dalībvalstis drīkst šo informāciju darīt zināmu atklātībai.

3. Ja informācija, ko dalībvalsts iesniedz Komisijai un atļaujas izdevējai dalībvalstij, liecina, ka deficīta periodā ir pieejami krājumi, dalībvalsts apsver atļaujas atsaukšanu vai tās derīguma termiņa saīsināšanu un 15 darbdienu laikā no informācijas saņemšanas datuma informē Komisiju un pārējās dalībvalstis par tās veiktajiem pasākumiem.

4. Pēc dalībvalsts pieprasījuma vai pēc Komisijas iniciatīvas jautājumu iesniedz izskatīšanai komitejā, kas izveidota saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 834/2007 37. pantu. Saskaņā ar minētā panta 2. punktā noteikto procedūru var pieņemt lēmumu par iepriekš izdotas atļaujas atsaukšanu vai tās derīguma termiņa grozījumu, vai vajadzības gadījumā – par attiecīgās sastāvdaļas iekļaušanu šīs regulas IX pielikumā.

5. Ja atļauju pagarina, kā minēts 1. punkta otrajā daļā, piemēro 2. un 3. punkta noteikumus.

▼M2

29.a pants

Īpaši noteikumi par jūras aļģēm

1. Ja galaprodukts ir svaigas jūras aļģes, svaigi iegūtu jūras aļģu skalošanai izmanto jūras ūdeni.

Ja galaprodukts ir atūdeņotas jūras aļģes, skalošanai var izmantot arī dzeramo ūdeni. Mitruma likvidēšanai var izmantot sāli.

2. Aizliegts žāvēšanai izmantot atklātu liesmu, kas nonāk tiešā saskarē ar jūras aļģēm. Ja žāvēšanas procesā izmanto virves vai citus piederumus, tie nedrīkst būt apstrādāti ar pretapaugšanas līdzekļiem un tīrīšanas vai dezinfekcijas līdzekļiem, izņemot gadījumu, ja produkts šim lietojumam minēts VII pielikumā.

▼B







4. NODAĻA

Produktu savākšana, iesaiņošana, pārvadāšana un uzglabāšana

30. pants

Produktu savākšana un pārvadāšana uz sagatavošanas vienībām

Uzņēmēji drīkst vienlaicīgi savākt bioloģiskus produktus un nebioloģiski ražotus produktus tikai tad, ja ir veikti attiecīgi pasākumi, lai novērstu jebkādu iespējamu sajaukšanos vai apmainīšanu ar nebioloģiski ražotiem produktiem un lai nodrošinātu bioloģisko produktu identifikāciju. Uzņēmējs saglabā informāciju par savākšanas dienām, stundām, ciklu un produktu saņemšanas datumu un laiku tā, lai tā būtu pieejama kontroles organizācijai vai kontroles iestādei.

31. pants

Produktu iesaiņošana un pārvadāšana citiem uzņēmējiem vai uz citām vienībām

1. Uzņēmēji nodrošina to, ka bioloģiskos produktus uz citām vienībām, tostarp vairumtirgotājiem un mazumtirgotājiem, var pārvadāt tikai piemērotā iesaiņojumā, tvertnēs vai transportlīdzekļos, kuri ir noslēgti tā, lai bez manipulācijām vai zīmoga sabojāšanas nevarētu notikt satura sajaukšanās, un kuriem ir marķējums, kas, neierobežojot citas tiesību aktos noteiktās norādes, dara zināmu:

a) uzņēmēja un, ja tas atšķiras, produkta īpašnieka vai pārdevēja vārdu vai nosaukumu un adresi;

b) produkta nosaukumu vai barības maisījuma aprakstu, kam pievienota norāde par bioloģiskās ražošanas metodi;

c) tās kontroles organizācijas vai kontroles iestādes nosaukumu un/vai kodu, kurai ir pakļauts uzņēmējs; un

d) ja vajadzīgs, partijas identifikācijas zīmi saskaņā ar marķēšanas sistēmu, kas ir apstiprināta valsts līmenī vai kam piekritusi kontroles organizācija vai kontroles iestāde, un kas ļauj šo partiju saistīt ar 66. pantā minētajiem pārskatiem.

1. Informāciju, kas ir minēta pirmās daļas a) līdz d) apakšpunktā, var norādīt arī pavaddokumentā, ja šādu dokumentu var nenoliedzami saistīt ar produkta iesaiņojumu, tvertni vai transportlīdzekli. Šajā pavaddokumentā ir ietverta informācija par piegādātāju un/vai pārvadātāju.

2. Iesaiņojuma, tvertņu vai transportlīdzekļu noslēgšanu nepieprasa, ja:

a) pārvadājums notiek starp uzņēmēju un citu uzņēmēju, kuri abi ir pakļauti bioloģiskās kontroles sistēmai, un

b) produktiem ir pavaddokuments ar 1. punktā prasīto informāciju un

c) gan nosūtītājs, gan saņēmējs glabā pārvadāšanas darbību dokumentus tā, lai tie būtu pieejami šādu pārvadāšanas darbību kontroles organizācijai vai kontroles iestādei.

32. pants

Īpaši noteikumi attiecībā uz barības pārvadāšanu uz citām ražošanas/sagatavošanas vienībām vai uzglabāšanas telpām

Papildus 31. panta noteikumiem, transportējot barību uz citām ražošanas vai sagatavošanas vienībām vai uzglabāšanas telpām, uzņēmēji nodrošina šādu nosacījumu izpildi:

a) pārvadājot bioloģiski ražotu barību, pārejas perioda barību un nebioloģiski ražotu barību, tām ir jābūt faktiski fiziski nodalītām;

b) transportlīdzekļus un/vai tvertnes, kurās ir pārvadāti nebioloģiski ražoti produkti, drīkst izmantot bioloģisko produktu pārvadāšanai, ja: i) pirms bioloģisko produktu pārvadāšanas uzsākšanas ir veikti atbilstīgi tīrīšanas pasākumi, kuru efektivitāte ir pārbaudīta; uzņēmēji reģistrē šīs darbības; ii) uzņēmēji nodrošina, ka ir ieviesti visi vajadzīgie pasākumi atkarībā no riskiem, kas ir novērtēti saskaņā ar 88. panta 3. punktu, un vajadzības gadījumā garantē, ka nebioloģiski ražotus produktus nevar piedāvāt tirgū ar norādi par bioloģisko ražošanu; iii) uzņēmējs glabā pārvadāšanas darbību dokumentus tā, lai tie būtu pieejami kontroles organizācijai vai kontroles iestādei;

c) gatavo bioloģisko barību pārvadā laikā vai telpā nošķirti no pārējās gatavās produkcijas;

d) veicot pārvadājumu, reģistrē produktu daudzumu piegādes sākumā un katru atsevišķo piegādes braucienā piegādāto daudzumu.

▼M2

32.a pants

Dzīvu zivju pārvadāšana

1. Dzīvas zivis pārvadā piemērotās tvertnēs, kas piepildītas ar tīru ūdeni un temperatūras un izšķīdušā skābekļa ziņā atbilst zivju fizioloģiskajām vajadzībām.

2. Pirms bioloģiski audzētu zivju un zivju produktu pārvadāšanas tvertnes rūpīgi iztīra, dezinficē un izskalo.

3. Ievēro piesardzības pasākumus, lai samazinātu stresu. Pārvadāšanas laikā blīvums nedrīkst sasniegt konkrētajai sugai kaitīgu līmeni.

4. Saglabā dokumentārus pierādījumus par 1. līdz 3. punktā minētajām darbībām.

▼B

33. pants

Produktu saņemšana no citām vienībām vai citiem uzņēmējiem

Saņemot bioloģisku produktu, uzņēmējs pārbauda, vai iesaiņojums vai tvertne ir noslēgta, ja tas ir prasīts, kā arī 31. pantā minēto norāžu esību.

Uzņēmējs informāciju, kas norādīta 31. pantā minētajā marķējumā, salīdzina ar informāciju pavaddokumentos. Šo pārbaužu rezultātu precīzi atzīmē 66. pantā minētajos uzskaites dokumentos.

34. pants

Īpaši noteikumi produktu saņemšanai no trešās valsts

Bioloģiskos produktus importē no trešās valsts atbilstīgā iesaiņojumā vai tvertnēs, kas noslēgtas, lai nepieļautu satura sajaukšanos, un ar norādi par eksportētāju un jebkādu citu marķējumu un numuriem, kas palīdz identificēt partiju, un ar atbilstīgu kontroles sertifikātu importam no trešām valstīm.

Saņemot no trešās valsts importētu bioloģisku produktu, pirmais saņēmējs pārbauda, vai iesaiņojums vai tvertne ir noslēgta un, ja produkti ir importēti saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 834/2007 33. pantu, vai sūtījumā ietvertais produkta veids atbilst minētajā pantā norādītajam sertifikātam. Šīs pārbaudes rezultātu skaidri atzīmē šīs regulas 66. pantā minētajos uzskaites dokumentos.

35. pants

Produktu uzglabāšana

1. Produktu uzglabāšanas vietas apsaimnieko tā, lai nodrošinātu partiju identificēšanu un lai izvairītos no jebkādas sajaukšanās ar produktiem un/vai vielām, kas nav ražoti saskaņā ar bioloģiskās ražošanas noteikumiem, vai no piesārņojuma ar šādiem produktiem un/vai vielām. Bioloģiskiem produktiem vienmēr jābūt skaidri identificējamiem.

▼M2

2. Attiecībā uz bioloģiski audzētu augu, jūras aļģu, lauksaimniecības dzīvnieku un akvakultūras dzīvnieku ražošanas vienībām ir aizliegta šajā regulā neatļautu resursu uzglabāšana ražošanas vienībā.

3. Alopātisko veterināro zāļu un antibiotiku uzglabāšana saimniecībās ir atļauta, ja tos ir izrakstījis veterinārārsts saistībā ar Regulas (EK) Nr. 834/2007 14. panta 1. punkta e) apakšpunkta ii) punktā vai 15. panta 1. punkta f) apakšpunkta ii) punktā minēto ārstēšanu un ja tos uzglabā uzraudzītā vietā un ieraksta lauksaimniecības dzīvnieku reģistra grāmatā, kā noteikts šīs regulas 76. pantā, vai attiecīgi akvakultūras ražošanas reģistrā, kā noteikts šīs regulas 79.b pantā.

▼B

4. Ja uzņēmējs darbojas gan ar nebioloģiski ražotiem, gan bioloģiskiem produktiem un bioloģiskos produktus uzglabā noliktavās, kur glabā arī citus lauksaimniecības produktus vai pārtiku:

a) bioloģiskie produkti jāglabā atsevišķi no citiem lauksaimniecības produktiem un/vai pārtikas produktiem;

b) jāveic visi pasākumi, lai nodrošinātu sūtījumu identificēšanu un izvairītos no sajaukšanās vai apmaiņas ar nebioloģiski ražotiem produktiem;

c) pirms bioloģisko produktu glabāšanas ir veikti atbilstīgi tīrīšanas pasākumi, kuru efektivitāte ir pārbaudīta; uzņēmēji reģistrē šīs darbības.







5. NODAĻA

Noteikumi par pāreju

36. pants

Augi un augu produkti

1. Lai augi un augu produkti tiktu atzīti par bioloģiski ražotiem, Regulas (EK) Nr. 834/2007 9., 10., 11. un 12. pantā un šīs regulas 1. nodaļā minētajiem ražošanas noteikumiem un, attiecīgā gadījumā, šīs regulas 6. nodaļā minētajiem ražošanas izņēmuma noteikumiem attiecībā uz zemes gabaliem pārejas periodā ir jābūt piemērotiem vismaz divus gadus pirms sēšanas vai – attiecībā uz pļavām un daudzgadīgām lopbarības kultūrām – vismaz divus gadus pirms to izmantošanas par bioloģiskās lauksaimniecības rezultātā iegūtu barību, vai – attiecībā uz daudzgadīgām kultūrām, kas nav lopbarības kultūras, – vismaz trīs gadus līdz pirmajai bioloģisko produktu ražai.

2. Kompetentā iestāde var nolemt ar atpakaļejošu spēku atzīt, ka pārejas periodā ietilpst jebkurš iepriekšējs laikposms, kurā:

a) attiecībā uz zemes gabaliem veica pasākumus, kas paredzēti programmā, kuru īstenoja saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1257/99 un Regulu (EK) Nr. 1698/2005, vai citā oficiālā programmā, ja attiecīgie pasākumi garantē to, ka šajos zemes gabalos nav izmantoti līdzekļi, kurus nav atļauts izmantot bioloģiskajā ražošanā, vai

b) zemes gabali bija dabiskas platības vai lauksaimniecības zemes, kas netika apstrādātas ar līdzekļiem, kurus nav atļauts izmantot bioloģiskajā ražošanā.

2. Laikposmu, kas minēts pirmās daļas b) apakšpunktā, var ņemt vērā ar atpakaļejošu spēku tikai tad, ja kompetentajai iestādei ir iesniegti pietiekami pierādījumi, kas tai ļauj pārliecināties, ka attiecīgie nosacījumi ir izpildīti vismaz trīs gadus.

3. Dažos gadījumos, kad zeme ir piesārņota ar līdzekļiem, kurus nav atļauts izmantot bioloģiskajā ražošanā, kompetentā iestāde drīkst pieņemt lēmumu par pārejas perioda pagarināšanu ilgāk par 1. punktā noteikto termiņu.

4. Attiecībā uz tādiem zemes gabaliem, kuros jau ir notikusi pāreja uz bioloģisko lauksaimniecību vai kuri bija šādas pārejas procesā, un kurus apstrādā ar līdzekli, ko nav atļauts izmantot bioloģiskajā ražošanā, dalībvalstis 1. punktā minēto pārejas periodu var saīsināt šādos divos gadījumos:

a) zemes gabali ir apstrādāti ar līdzekli, kuru nav atļauts izmantot bioloģiskajā ražošanā, saskaņā ar obligātu slimības vai kaitēkļu apkarošanas pasākumu, ko noteikusi dalībvalsts kompetentā iestāde;

b) zemes gabali ir apstrādāti ar līdzekli, kuru nav atļauts izmantot bioloģiskajā ražošanā, saskaņā ar zinātniskiem testiem, ko apstiprinājusi dalībvalsts kompetentā iestāde.

4. Pirmās daļas a) un b) apakšpunktā minētajos gadījumos pārejas perioda ilgumu nosaka, ņemot vērā šādus faktorus:

a) konkrētā līdzekļa sadalīšanās process nodrošina to, ka atliekvielu daudzums augsnē un – daudzgadīgu kultūru gadījumā – augos pārejas perioda beigās ir nenozīmīgs;

b) ražu pēc apstrādes nedrīkst pārdot ar norādi uz bioloģiskām ražošanas metodēm.

4. Attiecīgā dalībvalsts informē citas dalībvalstis un Komisiju par savu lēmumu pieprasīt obligātos pasākumus.

▼M2

36.a pants

Jūras aļģes

1. Pārejas periods jūras aļģu ieguves vietām ir seši mēneši.

2. Pārejas periods jūras aļģu kultivēšanas vienībām ir seši mēneši vai viens pilns ražošanas cikls atkarībā no tā, kurš no šiem periodiem ir ilgāks.

▼B

37. pants

Īpaši pārejas noteikumi attiecībā uz zemi, ko izmanto bioloģiskajā lopkopībā

1. Šīs regulas 36. pantā minētos pārejas noteikumus piemēro visai ražošanas vienības platībai, kurā audzē dzīvnieku barību.

2. Neatkarīgi no 1. punkta noteikumiem pārejas periodu drīkst saīsināt līdz vienam gadam ganībām un āra platībām, ko izmanto sugas, kas nav zālēdāji. Šo periodu drīkst saīsināt līdz sešiem mēnešiem, ja attiecīgā zeme pēdējā gada laikā nav apstrādāta ar līdzekļiem, kurus nav atļauts izmantot bioloģiskajā ražošanā.

38. pants

Lauksaimniecības dzīvnieki un lopkopības produkti

1. Ja saimniecībā saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 834/2007 14. panta 1. punkta a) apakšpunkta ii) punktu un šīs regulas 9. pantu un/vai 42. pantu ir ievesti nebioloģiski audzēti lauksaimniecības dzīvnieki un lopkopības produktus gatavojas pārdot kā bioloģiskus produktus, ražošanas noteikumiem, kas paredzēti Regulas (EK) Nr. 834/2007 9., 10., 11. un 14. pantā un šīs regulas un II sadaļas 2. nodaļā un, attiecīgā gadījumā, 42. pantā, ir jābūt piemērotiem vismaz:

a) 12 mēnešus un katrā ziņā vismaz trīs ceturtdaļas no dzīves ilguma – gaļas ražošanai paredzētiem zirgu dzimtas dzīvniekiem un liellopiem, tostarp bubalus un bizonu sugu dzīvniekiem;

b) sešus mēnešus – mazajiem atgremotājiem un cūkām, un piena ražošanai paredzētiem dzīvniekiem;

c) 10 nedēļas – gaļas ražošanai paredzētiem mājputniem, kuri ievesti saimniecībā pirms trīs dienu vecuma sasniegšanas;

d) sešas nedēļas – olu ražošanai paredzētiem mājputniem.

2. Ja saimniecībā saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 834/2007 14. panta 1. punkta a) apakšpunkta iii) punktu pārejas perioda sākumā ir nebioloģiski audzēti dzīvnieki, to produktus var uzskatīt par bioloģiskiem, ja notiek vienlaicīga visas ražošanas vienības, tostarp lauksaimniecības dzīvnieku, ganību un/vai dzīvnieku barības ieguvei izmantotās zemes, pāreja uz bioloģisko ražošanu. Kopējo pārejas periodu jau esošiem dzīvniekiem un viņu pēcnācējiem, ganībām un/vai dzīvnieku barības ieguvei izmantotai zemei var saīsināt līdz 24 mēnešiem, ja dzīvnieki galvenokārt tiek baroti ar ražošanas vienībā iegūtiem produktiem.

3. Biškopības produktus var pārdot ar norādi uz bioloģiskās ražošanas metodi tikai tad, ja bioloģiskās ražošanas noteikumi ir izpildīti vismaz vienu gadu.

4. Dravām pārejas periodu nepiemēro, ja piemēro šīs regulas 9. panta 5. punktu.

5. Pārejas periodā vasku aizstāj ar bioloģiskajā biškopībā iegūtu vasku.

▼M2

38.a pants

Akvakultūras dzīvnieku ražošana

1. Turpmāk minēto veidu akvakultūras iekārtām un tajās esošajiem akvakultūras dzīvniekiem piemēro šādus akvakultūras ražošanas vienību pārejas periodus:

(a) iekārtām, ko nevar izsūknēt, iztīrīt un dezinficēt, pārejas periods ir 24 mēneši;

(b) iekārtām, kas ir izsūknētas vai kurās pārtraukta ražošana, pārejas periods ir 12 mēneši;

(c) iekārtām, kas ir izsūknētas, iztīrītas un dezinficētas, pārejas periods ir seši mēneši;

(d) iekārtām atklātā ūdenī, tostarp tām, kurās audzē divvāku gliemjus, pārejas periods ir trīs mēneši.

2. Kompetentā iestāde var nolemt ar atpakaļejošu spēku atzīt par pārejas perioda daļu jebkuru iepriekš dokumentētu laikposmu, kurā ražošanas iekārtas nav tikušas apstrādātas vai pakļautas tādu produktu iedarbībai, kas nav atļauti bioloģiskajā ražošanā.

▼B







6. NODAĻA

Ražošanas noteikumu izņēmumi







1. iedaļa

Ražošanas noteikumu izņēmumi attiecībā uz klimatiskiem, ģeogrāfiskiem vai strukturāliem ierobežojumiem saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 834/2007 22. panta 2. punkta a) apakšpunktu

39. pants

Dzīvnieku piesiešana

Ja piemēro Regulas (EK) Nr. 834/2007 22. panta 2. punkta a) apakšpunkta nosacījumus, kompetentās iestādes var atļaut liellopus mazās saimniecībās turēt piesietus, ja liellopus nav iespējams turēt grupās, kas atbilst to uzvedības prasībām, ja tiem ganību periodā ir pieejamas ganības saskaņā ar šīs regulas 14. panta 2. punktu un vismaz divreiz nedēļā ir pieejamas āra platības, ja ganīšana nav iespējama.

40. pants

Paralēlā ražošana

1. Ja piemēro Regulas (EK) Nr. 834/2007 22. panta 2. punkta a) apakšpunkta nosacījumus, ražotājs tajā pašā teritorijā drīkst apsaimniekot bioloģiskās ražošanas vienības un nebioloģiskās ražošanas vienības:

a) ja ražo daudzgadīgo kultūru produktus, kuru audzēšanas periods ir vismaz trīs gadi un kuru šķirnes nav viegli atšķiramas, un ja ir izpildīti šādi nosacījumi: i) attiecīgā ražošana ir daļa no pārejas plāna, attiecībā uz kuru ražotājs uzņemas stingras saistības un kurā paredzēts uzsākt attiecīgās platības atlikušās daļas pāreju uz bioloģisko ražošanu pēc iespējas īsākā laikposmā, kas nekādā gadījumā nedrīkst pārsniegt piecus gadus; ii) ir veikti attiecīgi pasākumi, lai nodrošinātu no katras vienības iegūto produktu pastāvīgu nodalīšanu; iii) par katra attiecīgā produkta ražas novākšanu vismaz 48 stundas iepriekš ir paziņots kontroles iestādei vai kontroles organizācijai; iv) tūlīt pēc ražas novākšanas ražotājs informē kontroles iestādi vai kontroles organizāciju par precīziem daudzumiem, kas iegūti attiecīgajās vienībās, un par produktu nodalīšanai veiktajiem pasākumiem; v) pārejas plānu un kontroles pasākumus, kas minēti IV sadaļas 1. un 2. nodaļā, ir apstiprinājusi kompetentā iestāde; šo apstiprinājumu katru gadu izdod pēc pārejas plāna uzsākšanas;

b) ja platības paredzētas lauksaimniecības zinātniskajiem pētījumiem vai formālai izglītībai, par ko ir vienojušās dalībvalstu kompetentās iestādes, un ja ir izpildīti nosacījumi, kas izklāstīti a) apakšpunkta ii), iii), iv) punktā un v) punkta attiecīgais nosacījums;

c) ja audzē sēklas, veģetatīvās pavairošanas materiālu un stādāmo materiālu un ja ir izpildīti nosacījumi, kas izklāstīti a) apakšpunkta ii), iii), iv) punktā un v) punkta attiecīgais nosacījums;

d) ja pļavas lieto vienīgi ganībām.

2. Saimniecībām, kuras veic lauksaimniecības zinātniskos pētījumus vai piedāvā formālo izglītību, kompetentā iestāde var atļaut audzēt tās pašas sugas bioloģiskās un nebioloģiskās lauksaimniecības dzīvniekus, ja ir izpildīti šādi nosacījumi:

a) ir veikti attiecīgi pasākumi, par kuriem iepriekš ir informēta kontroles iestāde vai kontroles organizācija, lai garantētu to, ka abu vienību lauksaimniecības dzīvnieki, dzīvnieku produkti, kūtsmēsli un barība ir pastāvīgi nodalīti;

b) ražotājs iepriekš informē kontroles iestādi vai kontroles organizāciju par katru lauksaimniecības dzīvnieku vai dzīvnieku produktu piegādi vai pārdošanu;

c) uzņēmējs informē kontroles iestādi vai kontroles organizāciju par precīziem vienībās saražotiem daudzumiem, kā arī par visām īpašībām, kas ļauj identificēt produktus, un apstiprina, ka ir veikti pasākumi produktu nodalīšanai.

41. pants

Biškopības vienību apsaimniekošana apputeksnēšanas vajadzībām

Ja piemēro Regulas (EK) Nr. 834/2007 22. panta 2. punkta a) apakšpunkta nosacījumus, uzņēmējs apputeksnēšanas darbībām tajā pašā saimniecībā var apsaimniekot bioloģiskās biškopības un nebioloģiskās biškopības vienības, ja tiek izpildīti visi bioloģiskās ražošanas noteikumi, izņemot noteikumus par dravu izvietojumu. Tādā