2001R0539 — LV — 24.06.2005 — 004.001

Šis dokuments ir izveidots vienīgi dokumentācijas nolūkos, un iestādes neuzņemas nekādu atbildību par tā saturu

Grozīta ar:





Grozīta ar:









▼B

PADOMES REGULA (EK) Nr. 539/2001

(2001. gada 15. marts),

ar ko izveido to trešo valstu sarakstu, kuru pilsoņiem, šķērsojot dalībvalstu ārējās robežas, ir jābūt vīzām, kā arī to trešo valstu sarakstu, uz kuru pilsoņiem šī prasība neattiecas







EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 62. panta 2. punkta b) apakšpunkta i) punktu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu ( 1 ), ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu ( 2 ), tā kā: (1) Saskaņā ar Līguma 62. panta 2. punkta b) apakšpunktu Padomei ir jāpieņem noteikumi par uzturēšanās vīzām trīs mēnešus ilgākais, un šajā sakarā tai ir jāparedz saraksts, kurā uzskaitītas trešās valstis, kuru pilsoņiem, šķērsojot dalībvalstu ārējās robežas, ir jābūt vīzām, kā arī tās trešās valstis, kuru pilsoņi ir atbrīvoti no šīs prasības. 61. pantā šie saraksti pieskaitīti pie papildu pasākumiem, kas tieši saistīti ar personu brīvu pārvietošanos brīvības, drošības un tiesiskuma telpā. (2) Šī regula izriet no Šengenas acquis saskaņā ar protokolu, kas to iekļauj Eiropas Savienības struktūrā, kas še turpmāk saukts par “Šengenas protokolu”. Tā neietekmē dalībvalstu pienākumus, kas izriet no šā acquis, kā definēts A pielikumā Padomes Lēmumam 1999/435/EK (1999. gada 20. maijs) par Šengenas acquis definīciju, lai atbilstīgi Eiropas Kopienas dibināšanas līguma un Līguma par Eiropas Savienību attiecīgajiem noteikumiem noteiktu tiesisko bāzi visām normām un lēmumiem, kas veido Šengenas acquis ( 3 ). (3) Šī regula attīsta tos noteikumus, attiecībā uz kuriem ar Šengenas protokolu tika atļauta ciešāka sadarbība un kuri atbilst jomai, kas minēta 1. panta B punktā Padomes Lēmumā 1999/437/EK (1999. gada 17. maijs) par dažiem pasākumiem, lai piemērotu Eiropas Savienības Padomes, Islandes Republikas un Norvēģijas Karalistes Nolīgumu par abu minēto valstu iesaistīšanos Šengenas acquis īstenošanā, piemērošanā un izstrādē ( 4 ). (4) Atbilstoši 1. pantam Protokolā par Apvienotās Karalistes un Īrijas nostāju, kas pievienots Līgumam par Eiropas Savienību un Eiropas Kopienas dibināšanas līgumam, Īrija un Apvienotā Karaliste nepiedalās šīs regulas pieņemšanā. Tādējādi, neskarot minētā protokola 4. pantu, šīs regulas noteikumus nepiemēro ne Īrijā, ne Apvienotajā Karalistē. (5) Trešās valstis, kuru pilsoņiem piemēro vīzas prasību, un tās, kas ir atbrīvotas no šīs prasības, katrā atsevišķā gadījumā nosaka, rūpīgi izvērtējot dažādus kritērijus, cita starpā kritērijus attiecībā uz nelegālo imigrāciju, sabiedrisko kārtību un drošību, kā arī uz Eiropas Savienības ārējām attiecībām ar trešajām valstīm, vienlaikus ņemot vērā arī reģionālās vienotības un savstarpības prasības. Ir jāparedz Kopienas mehānisms, kas ļauj īstenot šo savstarpības principu gadījumā, kad viena no II pielikumā norādītajām trešajām valstīm nolemtu vīzas prasību attiecināt uz vienas vai vairāku dalībvalstu pilsoņiem. (6) Ievērojot Līgumu par Eiropas Ekonomikas zonu, vīzas prasība neattiecas uz Islandes, Lihtenšteinas un Norvēģijas pilsoņiem, šīs valstis nav iekļautas sarakstā šīs regulas II pielikumā. (7) Attiecībā uz bezvalstniekiem un atzītiem bēgļiem, neskarot saistības, kas izriet no starptautiskiem līgumiem, ko parakstījušas dalībvalstis, un jo īpaši saistības, kas izriet no Strasbūrā 1959. gada 20. aprīlī parakstītā Eiropas līguma par bēgļu vīzu atcelšanu, lēmums par vīzas prasību vai atbrīvojumu ir jāpieņem pēc tās trešās valsts, kur šīs personas dzīvo un kura izdevusi viņu ceļošanas dokumentus. Tomēr, ņemot vērā atšķirības valsts tiesību aktos, kas piemērojami bezvalstniekiem un atzītiem bēgļiem, dalībvalstis var noteikt, vai šo kategoriju personām piemēro vīzas prasību gadījumā, kad trešā valsts, kur šīs personas dzīvo un kura izdevusi viņu ceļošanas dokumentus, ir trešā valsts, kuras pilsoņi ir atbrīvoti no vīzas prasības. (8) Īpašos gadījumos, kad speciāli vīzu noteikumi ir pamatoti, dalībvalstis dažu kategoriju personas var atbrīvot no vīzu prasības vai, gluži pretēji, attiecināt to uz šīm personām, jo īpaši saskaņā ar starptautiskām tiesībām vai tradīciju. (9) Lai nodrošinātu atklātu šīs sistēmas pārvaldību un attiecīgo personu informētību, dalībvalstīm ir pienākums paziņot pārējām dalībvalstīm un Komisijai pasākumus, ko tās pieņem atbilstoši šai regulai. Šo pašu iemeslu dēļ minētā informācija ir arī jāpublicē Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī. (10) Nosacījumi, kas reglamentē ieceļošanu dalībvalstu teritorijā vai vīzu izdošanu, neiespaido noteikumus, kas pašlaik regulē ceļošanas dokumentu derīguma atzīšanu. (11) Saskaņā ar proporcionalitātes principu, kas paziņots Līguma 5. pantā, regula, ar kuru tiek uzskaitītas trešās valstis, kuru pilsoņiem, šķērsojot dalībvalstu ārējās robežas, ir jābūt vīzām, kā arī tās trešās valstis, kuru pilsoņi ir atbrīvoti no šīs prasības, ir ļoti vajadzīgs un piemērots pasākums, lai nodrošinātu kopīgo vīzu noteikumu efektīvu darbību. tā kā: ▼M1 (12) Šī regula paredz pilnīgu saskaņošanu attiecībā uz trešām valstīm, kuru pilsoņiem jābūt vīzai, lai šķērsotu dalībvalstu ārējās robežas, kā arī tām trešām valstīm, kuru pilsoņi no šīs prasības ir atbrīvoti, ▼B IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.







1. pants

1. Šīs regulas I pielikuma sarakstā minēto trešo valstu pilsoņiem, šķērsojot dalībvalstu ārējās robežas, ir jābūt vīzai.

2. ►M1 Šīs regulas II pielikuma sarakstā minēto trešo valstu pilsoņi ir atbrīvoti no 1. punktā paredzētās prasības gadījumā, kad kopējais uzturēšanās laiks nav ilgāks par trim mēnešiem. ◄

3. Tādu jaunu trešo valstu pilsoņi, kuras iepriekš bijušas daļa no valstīm, kas minētas I un II pielikuma sarakstos, attiecīgi piemēro 1. un 2. punkta noteikumus līdz brīdim, kad Padome pieņem pretēju lēmumu saskaņā ar procedūru, kas paredzēta attiecīgajā Līguma noteikumā.

▼M3

4. Ja kāda no II pielikuma sarakstā minētajām trešām valstīm attiecībā uz kādas dalībvalsts pilsoņiem nosaka vīzu prasību, piemēro šādus noteikumus:

a) 90 dienās no šādas ieviešanas vai paziņojuma par to attiecīgā dalībvalsts par to rakstiski paziņo Padomei un Komisijai; paziņojumu publicē Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša C sērijā. Paziņojumā norāda attiecīgā pasākuma ieviešanas datumu, kā arī attiecīgos ceļošanas dokumentu un vīzu veidus. Ja trešā valsts nolemj atcelt vīzu prasību pirms minētā termiņa beigām, paziņojums nav vajadzīgs;

b) tūlīt pēc minētā paziņojuma publicēšanas un saziņā ar attiecīgo dalībvalsti Komisija veic pasākumus ar attiecīgās trešās valsts iestādēm, lai atjaunotu bezvīzu ieceļošanu;

c) 90 dienās pēc minētā paziņojuma publicēšanas Komisija saziņā ar attiecīgo dalībvalsti sniedz ziņojumu Padomei. Ziņojumam var pievienot priekšlikumu, ar ko paredz vīzu prasības pagaidu atjaunošanu attiecībā uz konkrētās trešās valsts pilsoņiem. Komisija var sniegt šo priekšlikumu arī pēc tam, kad Padome ir apspriedusies par minēto ziņojumu. Padome ar kvalificētu balsu vairākumu trīs mēnešos pieņem lēmumu par šo priekšlikumu;

d) Komisija, ja uzskata to par vajadzīgu, var bez iepriekšēja ziņojuma iesniegt c) apakšpunktā minēto priekšlikumu par vīzu prasības pagaidu atjaunošanu attiecībā uz konkrētās trešās valsts pilsoņiem. Uz šādu priekšlikumu attiecas c) apakšpunktā paredzētā procedūra. Attiecīgā dalībvalsts var norādīt, vai tā vēlas, lai Komisija atturas no vīzu prasības pagaidu atjaunošanas bez iepriekšēja ziņojuma;

e) šā punkta c) un d) apakšpunktā minētā procedūra neskar Komisijas tiesības iesniegt priekšlikumu grozīt šo regulu, lai attiecīgo trešo valsti pārceltu uz I pielikumu. Ja ir pieņemts lēmums par c) un d) apakšpunktā minēto pagaidu pasākumu, priekšlikumu grozīt šo regulu Komisija iesniedz vēlākais deviņus mēnešus pēc pagaidu pasākuma stāšanās spēkā. Šādā priekšlikumā iekļauj arī noteikumus par to pagaidu pasākumu atcelšanu, kas varētu būt ieviesti saskaņā ar c) un d) apakšpunktā minētajām procedūrām. Pa to laiku Komisija turpinās pūliņus, lai mudinātu attiecīgās trešās valsts iestādes atjaunot bezvīzu ieceļošanu attiecīgās dalībvalsts pilsoņiem;

f) ja attiecīgā trešā valsts atceļ vīzu prasību, dalībvalsts par to tūlīt paziņo Padomei un Komisijai. Paziņojumu publicē Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša C sērijā. Visus pagaidu pasākumus, kas paredzēti saskaņā ar d) apakšpunktu, izbeidz septiņas dienas pēc publicēšanas Oficiālajā Vēstnesī. Ja attiecīgā trešā valsts ir ieviesusi vīzu prasību attiecībā uz divu vai vairāku dalībvalstu pilsoņiem, pagaidu pasākumus izbeidz tikai pēc pēdējās publikācijas.

▼M3

5. Tikmēr, kamēr saistībā ar atbrīvojumu no vīzām kāda no II pielikumā uzskaitītajām trešām valstīm attiecībā uz kādu no dalībvalstīm turpina nepiemērot savstarpības principu, Komisija līdz katra pāra gada 1. jūlijam iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei ziņojumu par savstarpības principa nepiemērošanas situāciju un vajadzības gadījumā iesniedz atbilstīgus priekšlikumus.

▼B

2. pants

Šajā regulā vīza ir kādas dalībvalsts izdota atļauja vai kādas dalībvalsts pieņemts lēmums, kas prasīts:

— lai kopā ilgākais trīs mēnešus, kā paredzēts, ieceļotu minētajā dalībvalstī vai vairākās dalībvalstīs,

— sakarā ar tranzītu, šķērsojot minēto dalībvalsti vai vairākas dalībvalstis, izņemot tranzītu lidostās.

3. pants

Neskarot saistības saskaņā ar Strasbūrā 1959. gada 20. aprīlī parakstīto Eiropas līgumu par bēgļu vīzu atcelšanu, uz atzītiem bēgļiem un bezvalstniekiem:

— attiecina vīzas prasību, ja trešā valsts, kur viņi dzīvo un kura izdevusi viņu ceļošanas dokumentus, ir viena no I pielikumā uzskaitītajām trešajām valstīm;

— var attiecināt atbrīvojumu no vīzas prasības, ja trešā valsts, kur viņi dzīvo un kura izdevusi viņu ceļošanas dokumentus, ir viena no II pielikumā uzskaitītajām trešajām valstīm.

4. pants

1. Dalībvalstis var paredzēt izņēmumus 1. panta 1. punktā paredzētajā vīzas prasībā vai atbrīvojumu no 1. panta 2. punktā paredzētās vīzas prasības attiecībā uz:

a) diplomātisko pasu, dienesta pasu un citu oficiālu pasu turētājiem;

b) civilām gaisa vai jūras transporta apkalpēm;

c) lidojuma apkalpēm, ārkārtas vai glābšanas reisu pavadoņiem vai citiem palīgiem katastrofas vai nelaimes gadījumā;

d) civilām kuģu apkalpēm, kas kuģo starptautiskos ūdeņos;

e) tādu caurlaižu turētājiem, ko savām amatpersonām izdevušas starptautiskas starpvaldību organizācijas.

2. Dalībvalsts var atbrīvot no vīzas prasības personu, kas ir piederīga kādai II pielikuma sarakstā minētajai trešajai valstij, bet dzīvo kādā valstī, kas minēta I pielikuma sarakstā, ja šāda persona ir skolēns, kas piedalās kādas skolas skolēnu ekskursijā kāda konkrētās skolas skolotāja pavadībā.

3. Dalībvalstis var paredzēt izņēmumus atbrīvojumā no vīzas prasības, kas paredzēts 1. panta 2. punktā, attiecībā uz personām, kas savas uzturēšanās laikā veic algotu darbu.

5. pants

1. Desmit dienu laikā pēc šīs regulas stāšanās spēkā dalībvalstis paziņo pārējām dalībvalstīm un Komisijai pasākumus, ko veikušas atbilstoši 3. panta otrajam ievilkumam un 4. pantam. Visus šo pasākumu papildu grozījumus tāpat paziņo piecu darba dienu laikā.

2. Komisija publicē atbilstoši 1. punktam paziņotos pasākumus Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī, lai informētu.

6. pants

Šī regula neiespaido dalībvalstu kompetenci attiecībā uz valstu un teritoriālu vienību, kā arī uz to iestāžu izdotu pasu, ceļošanas un personu apliecinošu dokumentu atzīšanu.

7. pants

1. Padomes Regulu (EK) Nr. 574/1999 ( 5 ) aizstāj ar šo regulu.

2. Kopīgās konsulārās instrukcijas (KKI) un Kopīgās rokasgrāmatas (KR) galīgo variantu atbilstoši Šengenas Izpildu komitejas 1999. gada 28. aprīļa Lēmumam (SCH/Com-ex(99) 13) groza šādi:

1. KKI I daļas 1. pielikuma virsrakstu un KR I daļas 5. pielikuma virsrakstu aizstāj ar šādu tekstu: “Kopīgais saraksts, kur uzskaitītas trešās valstis, kuru pilsoņiem piemēro vīzas prasību, kas noteikta ar Regulu (EK) Nr. 539/2001” ;

2. KKI I daļas 1. pielikuma sarakstu un KR I daļas 5. pielikuma sarakstu aizstāj ar šīs regulas I pielikuma sarakstu;

3. KKI II daļas 1. pielikuma virsrakstu, kā arī KR II daļas 5. pielikuma virsrakstu aizstāj ar šādu tekstu: “Kopīgais saraksts, kur uzskaitītas trešās valstis, kuru pilsoņi ir atbrīvoti no vīzas prasības, kas noteikta ar Regulu (EK) Nr. 539/2001” ;

4. KKI II daļas 1. pielikuma sarakstu un KR II daļas 5. pielikuma sarakstu aizstāj ar šīs regulas II pielikuma sarakstu;

5. KKI 1. pielikuma III daļa un KR 5. pielikuma III daļa tiek svītrota.

3. Šengenas Izpildu komitejas 1997. gada 15. decembra Lēmums (SCH/Com–ex(97)32) un 1998. gada 16. decembra Lēmums (SCH/Com–ex(98)53, rev.2) tiek atcelts.

▼M1

8. pants

Šī regula stājas spēkā 20. dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.

▼B

Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs saskaņā ar Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu.









I PIELIKUMS

Kopīgais saraksts, kas minēts 1. panta 1. punktā

1. VALSTIS Afganistāna Albānija Alžīrija Angola Antigva un Barbuda Armēnija Azerbaidžāna Bahamu salas Bahreina Bangladeša Barbadosa Baltkrievija Beliza Benina Butāna Bosnija un Hercegovina Botsvāna Burkinafaso Birma/Mjanma Burundi Kambodža Kamerūna Kaboverde Centrālāfrikas Republika Čada Ķīna Kolumbija Kongo Ziloņkaula Krasts Kuba Kongo Demokrātiskā Republika Džibutija Dominika Dominikānas Republika ▼M2 Austrumtimoru Ekvadoru ▼B Ēģipte Ekvatoriālā Gvineja Eritreja Etiopija Dienvidslāvijas Federālā Republika (Serbija un Melnkalne) Fidži Bijusī Dienvidslāvijas Republika Maķedonija Gabona Gambija Gruzija Gana Grenāda Gvineja Gvineja-Bisava Gviāna Haiti Indija Indonēzija Irāna Irāka Jamaika Jordānija Kazahstāna Kenija Kiribati Kuveita Kirgizstāna Laosa Libāna Lesoto Libērija Lībija Madagaskara Malāvija Maldīvija Mali Māršala salas Mauritānija Maurīcija Mikronēzija Moldova Mongolija Maroka Mozambika Namībija Nauru Nepāla Nigēra Nigērija Ziemeļkoreja Ziemeļu Marianas salas Omāna Pakistāna Palau Papua-Jaungvineja Peru Filipīnas Katara Krievija Ruanda Sentkitsa-Nevisa Sentlūsija Sentvinsenta un Grenadīnas Santome un Prinsipi Saūda Arābija Senegāla Seišela salas Sjerraleone Zālamana salas Somālija Dienvidāfrika Šrilanka Sudāna Surinama Svazilenda Sīrija Tadžikistāna Tanzānija Taizeme Komoru salas Togo Tonga Trinidāda un Tobāgo Tunisija Turcija Turkmenistāna Tuvalu Uganda Ukraina Apvienotie Arābu Emirāti Uzbekistāna Vanuatu Vjetnama Rietumsamoa Jemena Zambija Zimbabve

2. ADMINISTRATĪVI TERITORIĀLAS VIENĪBAS, KO VISMAZ VIENA DALĪBVALSTS NEATZĪST PAR VALSTĪM ▼M2 ————— ▼B Palestīnas pašpārvalde Taivāna









II PIELIKUMS

Kopīgais saraksts, kas minēts 1. panta 2. punktā

1. VALSTIS. Andora Argentīna Austrālija Bolīvija Brazīlija Bruneja Bulgārija Kanāda Čīle Kostarika Horvātija ▼A1 ▼M2 ————— ▼A1 ▼B Gvatemala Vatikāns Hondurasa ▼A1 ▼B Izraēla Japāna ▼A1 ▼B Malaizija ▼A1 ▼B Meksika Monako Jaunzēlande Nikaragva Panama Paragvaja ▼A1 ▼B Rumānija ►M1 ◄ Salvadora Sanmarīno Singapūra ▼A1 ▼B Dienvidkoreja ▼M2 ————— ▼B Amerikas Savienotās Valstis Urugvaja Venecuēla

2. ĶĪNAS TAUTAS REPUBLIKAS ĪPAŠĀS PĀRVALDES APGABALI Honkongas īpašās pārvaldes apgabals ( 6 ) Makao īpašās pārvaldes apgabals ( 7 )