1991R2092 — LV — 15.02.2008 — 030.001

Šis dokuments ir izveidots vienīgi dokumentācijas nolūkos, un iestādes neuzņemas nekādu atbildību par tā saturu

Grozīta ar:





Grozīta ar:





Labota ar:







(*) Šis tiesību akts nekad nav publicēts latviešu valodā.









▼B

PADOMES REGULA (EEK) Nr. 2092/91

(1991. gada 24. jūnijs)

par lauksaimniecības produktu bioloģisku ražošanu un norādēm par to uz lauksaimniecības produktiem un pārtikas produktiem







EIROPAS KOPIENU PADOME, ņemot vērā Eiropas Ekonomikas kopienas dibināšanas līgumu un jo īpaši tā 43. pantu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumu ( 1 ), ņemot vērā Eiropas Parlamenta atzinumu ( 2 ), ņemot vērā Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu ( 3 ), tā kā pieaug patērētāju pieprasījums pēc bioloģiskiem lauksaimniecības produktiem un pārtikas; tā kā šī tendence rada jaunu noieta tirgu lauksaimniecības produktiem; tā kā šādu produktu tirgus cena ir augstāka, bet to ražošanas veids ir saistīts ar mazāk intensīvu zemes izmantošanu; tā kā vienotās lauksaimniecības politikas pārorientēšanas kontekstā šā veida ražošana tādēļ var nodrošināt labāka līdzsvara sasniegšanu starp lauksaimniecības produktu piedāvājumu un pieprasījumu, vides aizsardzību un lauku teritoriju saglabāšanu; tā kā, reaģējot uz pieaugošo pieprasījumu, lauksaimniecības produkti un pārtika tirgū tiek piedāvāti ar norādēm, kas pircējiem tiešā vai netiešā veidā norāda, ka produkti un pārtika ir ražoti ar bioloģiskām metodēm, vai arī neizmantojot sintētiskas ķimikālijas; tā kā dažas dalībvalstis jau ir pieņēmušas likumus un realizē kontroles pasākumus attiecībā uz šādu norāžu izmantošanu; tā kā Kopienas noteikumi par ražošanu, etiķetēm un kontroli ļaus aizsargāt bioloģiskās lauksaimniecības metodes tādējādi, ka tie nodrošinās godīgas konkurences apstākļus tiem ražotājiem, kuru produktiem ir šādas norādes, un piešķirs bioloģiski ražoto produktu tirgum izteiktāku profilu, nodrošinot visu ražošanas un pārstrādes posmu caurskatāmību, līdz ar to vairojot šo produktu uzticamību patērētāju vidū; tā kā bioloģiskās ražošanas metodes rada īpašu ražošanas veidu lauku saimniecību līmenī, un tā kā rezultātā ir jānodrošina, lai uz pārstrādāto produktu etiķetēm esošās norādes par bioloģiskām ražošanas metodēm būtu attiecinātas uz sastāvdaļām, kas ir iegūtas ar šādu metožu palīdzību; tā kā attiecīgo pasākumu īstenošanai, lai ņemtu vērā gūto pieredzi, būtu jānodrošina elastīgas procedūras, ar kuru palīdzību var grozīt, paplašināt vai definēt sīkāk atsevišķas tehniska rakstura detaļas vai pasākumus; tā kā pēc atbilstīga laika posma šī regula tiks papildināta ar līdzvērtīgiem noteikumiem par lopkopības produkcijas ražošanu; tā kā to produktu ražotāju un pircēju interesēs, uz kuriem ir norādes par bioloģiskām ražošanas metodēm, ir jānosaka minimālās prasības, kas jāievēro, lai produktus šādi apzīmētu; tā kā bioloģiskas ražošanas metodes ir saistītas ar ievērojamiem ierobežojumiem attiecībā uz mākslīgo mēslu un pesticīdu lietošanu, kas var atstāt kaitīgu ietekmi uz vidi vai veicināt nogulšņu veidošanos lauksaimniecības produkcijā; tā kā šādā kontekstā pēc šīs regulas pieņemšanas Kopienā pieņemtā prakse ir jāsaskaņo ar Kopienā ievērotajiem prakses kodeksiem; tā kā turklāt nākotnē ir jāizstrādā principi, kas noteiks, kādus produktus ir atļauts lietot šāda veida lauksaimniecībā; tā kā bioloģiskās lauksaimniecības metodes turklāt ietver dažādus augsnes apstrādes paņēmienus un ierobežotu nesintētiskā mākslīgā mēslojuma un zemas šķīdības augsnes ielabotāju izmantošanu; tā kā šie paņēmieni būtu jākonkretizē un jānosaka atsevišķu nesintētisko produktu izmantošanas nosacījumi; tā kā noteiktās procedūras dod iespēju, ja nepieciešams, papildināt I pielikumu ar konkrētākiem noteikumiem, kuru mērķis ir novērst atsevišķu sintētisku ķimikāliju nogulšņu, kas nav lauksaimnieciskas izcelsmes (vides piesārņojums), veidošanos produktos, ko iegūst ar šādām ražošanas metodēm; tā kā, lai nodrošinātu atbilstību ražošanas noteikumiem, visi ražošanas un pārdošanas posmi parasti ir jāpakļauj kontrolei; tā kā visi, kas ražo, sagatavo, importē vai pārdod produktus ar norādi, ka tie ir iegūti, izmantojot bioloģiskas ražošanas metodes, ir jāpakļauj regulārai kontroles sistēmai, kas ievēro Kopienas minimālās prasības un ko īsteno izraudzītas kontroles iestādes un/vai apstiprinātas un uzraudzītas organizācijas; tā kā būtu jāpieņem noteikums, ka norādei uz Kopienas kontroli jāparādās attiecīgo produktu marķējumā, IR PIEŅĒMUSI ŠO REGULU.







Darbības joma

▼M15

1. pants

1. Šī regula attiecas uz šādiem produktiem, ja tie ir marķēti vai tos paredzēts marķēt ar norādēm uz bioloģiskās lauksaimniecības metodi:

a) nepārstrādātiem lauksaimniecības augu produktiem; arī lopiem un nepārstrādātiem lopkopības produktiem tiktāl, ciktāl I un III pielikumā tiem ir paredzēti ražošanas principi un īpaši kontroles noteikumi;

b) pārstrādātiem lauksaimniecības augu un lopkopības produktiem, kas paredzēti lietošanai pārtikā un pagatavoti pamatā no vienas vai vairākām augu un/vai dzīvnieku izcelsmes sastāvdaļām;

c) barību, barības maisījumiem un barības sastāvdaļām, uz kurām neattiecas a) apakšpunkts, no šīs regulas spēkā stāšanās brīža, kā minēts 3. punktā.

2. Atkāpjoties no 1. punkta, ja I pielikumā atsevišķām dzīvnieku sugām nav paredzētas sīki izstrādātas ražošanas normas, tad uz šīm sugām un to produktiem, izņemot akvakultūras un akvakultūru produktus, attiecas 5. pantā paredzētie marķēšanas noteikumi un 8. un 9. pantā paredzētie pārbaužu noteikumi. Līdz sīki izstrādātu ražošanas normu, valsts tiesību aktu iekļaušanai vai to neesamības gadījumā piemēro privātos standartus, kurus pieņēmušas vai atzinušas dalībvalstis.

3. Komisija ne vēlāk kā 2001. gada 24. augustā ierosina regulu saskaņā ar 14. pantā noteikto procedūru, kas paredz marķēšanas prasības, kā arī kontroles prasības un piesardzības pasākumus produktiem, kas minēti 1. punkta c) apakšpunktā, ciktāl šīs prasības ir saistītas ar bioloģiskās ražošanas metodi.

Līdz pirmajā daļā minētās regulas pieņemšanai par produktiem, kas minēti 1. punkta c) apakšpunktā, vai tā neesamības gadījumā piemēro privātos standartus, kurus pieņēmušas vai atzinušas dalībvalstis.

▼M28

2. pants

Šajā regulā pieņem, ka uz produkta ir norāde par bioloģiskās ražošanas metodi, ja marķējumā, reklāmas materiālos vai tirdzniecības dokumentos šādu produktu, tā sastāvdaļas vai barības sastāvdaļas apzīmē ar terminiem, kas pircējos rada iespaidu, ka produkts, tā sastāvdaļas vai barības sastāvdaļas ir iegūtas atbilstīgi 6. pantā izklāstītajiem ražošanas noteikumiem. Jo īpaši šādus terminus un no tiem veidotos atvasinājumus (piemēram, bio, eko, utt.) vai pamazināmās formas, kas izmantotas atsevišķi vai tās kombinējot, visā Kopienā un jebkurā Kopienas valodā uzskata par norādēm par bioloģiskās ražošanas metodi, izņemot – ja tās nepiemēro lauksaimniecības produktiem pārtikā vai barībā vai tām nepārprotami nav nekāda sakara ar šo ražošanas metodi:

▼M40

— Bulgāru valodā:биологичен,

▼M28

— spāņu valodā:ecológico,

— dāņu valodā:økologisk,

— vācu valodā:ökologisch, biologisch,

— grieķu valodā:βιολογικό

— angļu valodā:organic,

— franču valodā:biologique,

— itāļu valodā:biologico,

— holandiešu valodā:biologisch,

— portugāļu valodā:biológico,

▼M40

— Rumāņu valodā:ecologic,

▼M28

— somu valodā:luonnonmukainen,

— zviedru valodā:ekologisk.

▼M15

3. pants

Šo regulu saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem piemēro 1. pantā precizētajiem produktiem, neierobežojot citus Kopienas noteikumus vai valstu noteikumus, kā, piemēram, noteikumus par ražošanu, izgatavošanu, laišanu tirgū, marķēšanu un kontroli, to skaitā tiesību aktus par pārtikas produktiem un dzīvnieku barošanu.

▼B







Definīcijas

4. pants

Šajā regulā:

1. “Marķējums” nozīmē jebkurus vārdus, raksturojumu, preču zīmes, tirdzniecības nosaukumus, attēlus vai simbolus uz jebkura iesaiņojuma, dokumenta, paziņojuma, marķējuma, vāka vai ieliktņa, kas pievienots vai attiecas uz kādu no 1. pantā minētajiem produktiem;

▼M10

2. “Ražošana” nozīmē darbības lauku saimniecībā, kas ir saistītas ar šajā saimniecībā ražotu lauksaimniecības produktu ražošanu, iepakošanu un sākotnējo marķēšanu kā bioloģiskas ražošanas produktiem;

▼M15

3. “Sagatavošana” nozīmē lauksaimniecības produktu konservēšanas un/vai pārstrādes operācijas (to skaitā kaušanu un sadalīšanu dzīvnieku produktiem), kā arī iesaiņošanu un/vai izmaiņas marķējumā, lai norādītu uz svaigu, konservētu un/vai pārstrādātu produktu bioloģiskās ražošanas metodi;

▼B

4. “Pārdošana” nozīmē produktu turēšanu vai izvietošanu pārdošanai, piedāvāšanu pārdošanai, pārdošanu, piegādi vai laišanu tirgū jebkādā formā;

5. “Uzņēmējs” nozīmē jebkuru fizisku vai juridisku personu, kura ražo, sagatavo vai importē no kādas trešās valsts 1. pantā minētos produktus, lai pēc tam tos pārdotu, vai arī kura pārdod šādus produktus;

▼M10

6. “Sastāvdaļas” nozīmē vielas, to skaitā piedevas, ko izmanto 1. panta 1. punkta b) apakšpunktā precizēto produktu sagatavošanā, kā noteikts Direktīvas 79/112/EEK par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz galapatērētājam pārdodamu pārtikas produktu marķēšanu, noformējumu un reklāmu 6. panta 4. punktā;

▼B

7. “Augu aizsardzības līdzekļi” ir līdzekļi, kuri definēti 2. panta 1. punktā Padomes Direktīvā 79/117/EEK (1978. gada 21. decembris), ar ko aizliedz laist tirgū un izmantot augu aizsardzības produktus, kuri satur konkrētas aktīvas vielas ( 4 ), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 89/365/EEK ( 5 );

8. “Mazgāšanas līdzekļi” nozīmē vielas un preparātus Padomes Direktīvas 73/404/EEK (1973. gada 22. novembris) par dalībvalstu tiesību aktu tuvināšanu attiecībā uz mazgāšanas līdzekļiem ( 6 ), kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 86/94/EEK ( 7 ), nozīmē, ko paredzēts izmantot atsevišķu 1. panta 1. punkta a) apakšpunktā minēto produktu tīrīšanai;

▼M10

9. “Fasēts pārtikas produkts” nozīmē jebkuru vienību, kā noteikts Direktīvas 79/112/EEK 1. panta 3. punkta b) apakšpunktā;

10. “Sastāvdaļu saraksts” nozīmē sastāvdaļu sarakstu, kas minēts Direktīvas 79/112/EEK 6. pantā;

▼M15

11. “Lopkopība” nozīmē mājas vai piejaucētu sauszemes dzīvnieku (to skaitā kukaiņu) un saldūdenī, jūras ūdenī vai iesāļāūdenī audzētu ūdens dzīvnieku audzēšanu. Savvaļas dzīvnieku medību vai zvejniecības produktus neuzskata par bioloģisko produkciju;

12. “Ģenētiski modificēts organisms (ĢMO)” nozīmē jebkuru organismu, kas definēts Padomes Direktīvas 90/220/EEK (1990. gada 23. aprīlis) par ģenētiski modificētu organismu apzinātu izplatīšanu dabā ( 8 ) 2. pantā;

13. “ĢMO atvasinājums” nozīmē jebkuru vielu, kura ir vai nu izgatavota no ĢMO, vai arī ir ĢMO radīta, taču nesatur tos;

14. “ĢMO un ĢMO atvasinājumu izmantošana” nozīmē to izmantošanu par pārtikas produktiem, pārtikas sastāvdaļām (to skaitā piedevām un aromatizētājiem), ražošanas palīgvielām (to skaitā par ekstrakcijas šķīdumiem), barību, barības maisījumiem, barības sastāvdaļām, barības piedevām, barības ražošanas palīgvielām, noteiktiem produktiem, ko lieto dzīvnieku uzturā (saskaņā ar Direktīvu 82/471/EEK) ( 9 ), augu aizsardzības produktiem, veterinārajām zālēm, mēslošanas līdzekli, augsnes uzlabotājiem, sēklām, veģetatīvo reproduktīvo materiālu un ganāmpulku;

15. “Veterinārās zāles” nozīmē produktus, kas definēti Padomes Direktīvā 65/65/EEK (1965. gada 26. janvāris) par normatīvu vai administratīvu aktu tuvināšanu attiecībā uz zālēm ( 10 ) 1. panta 2. punktā;

16. “Homeopātiskās veterinārās zāles” nozīmē produktus, kas definēti Padomes Direktīvas 92/74/EEK (1992. gada 22. septembris), kas paplašina Direktīvas 81/851/EEK par normatīvos vai administratīvajos aktos paredzēto noteikumu tuvināšanu attiecībā uz zālēm darbības sfēru un paredz papildu noteikumu pieņemšanu par homeopātiskajām veterinārajām zālēm ( 11 ), 1. panta 1. punktā;

17. “Barība” nozīmē produktus, kas definēti Padomes Direktīvas 79/373/EEK (1979. gada 2. aprīlis) par barības maisījumu tirdzniecību ( 12 ) 2. panta a) apakšpunktā;

18. “Barības sastāvdaļas” nozīmē produktus, kas definēti Padomes Direktīvā 96/25/EK (1996. gada 29. aprīlis) par barības sastāvdaļu apriti, ar ko groza Direktīvas 70/524/EEK, 74/63/EEK, 82/471/EEK un 93/74/EEK un atceļ Direktīvu 77/101/EEK ( 13 ), 2. panta a) apakšpunktā;

19. “Barības maisījumi” nozīmē produktus, kas definēti Direktīvas 79/373/EEK 2. panta b) apakšpunktā;

20. “Barības piedevas” nozīmē produktus, kas definēti Padomes Direktīvas 70/524/EEK (1970. gada 23. novembris) par barības piedevām ( 14 ) 2. panta a) apakšpunktā;

21. “Atsevišķi dzīvnieku uzturā lietoti produkti” nozīmē uzturvielas, uz ko attiecas Padomes Direktīva 82/471/EEK (1982. gada 30. jūnijs) par dažiem produktiem, ko izmanto dzīvnieku barībā;

22. “Bioloģiskās ražošanas vienība/saimniecība/lopu” ferma nozīmē vienību, saimniecību vai lopu fermu, kas atbilst šīs regulas noteikumiem;

23. “Bioloģiski ražota barība/barības sastāvdaļas” nozīmē barību/barības sastāvdaļas, kas ražotas saskaņā ar 6. pantā paredzētajiem ražošanas noteikumiem;

24. “Pārveides laika barība/barības sastāvdaļas” nozīmē barību/barības sastāvdaļas, kas atbilst 6. pantā noteiktajiem ražošanas noteikumiem, izņemot pārveides laiku, kad attiecīgos noteikumus piemēro vismaz vienu gadu pirms ražas novākšanas;

25. “Parastā barība/barības sastāvdaļas” nozīmē barību/barības sastāvdaļas, kas nav minētas 23. un 24. punktā.

▼B







Marķējums

5. pants

1. Šīs regulas 1. panta 1. punkta a) apakšpunktā minēto produktu marķējumā un reklāmā var atsaukties uz bioloģiskās ražošanas metodēm tikai tad, ja:

a) šādas norādes skaidri parāda, ka tās apzīmē lauksaimnieciskās ražošanas metodi;

b) produkts ir ražots saskaņā ar ►M10 6. pants ◄ izklāstītajiem noteikumiem vai importēts no kādas trešās valsts atbilstīgi 11. pantā noteiktajai kārtībai;

c) produktu ir ražojis vai importējis uzņēmējs, uz kuru attiecas 8. un 9. pantā noteiktie kontroles pasākumi;

▼M10

d) ja runa ir par produktiem, kas sagatavoti pēc 1997. gada 1. janvāra, marķēšana attiecas uz kontroles iestādes vai organizācijas, kurai uzņēmējs ir pakļauts, nosaukumu un/vai koda numuru. Dalībvalstis nolemj, vai pieprasīt atsauci uz nosaukumu un/vai koda numuru, un attiecīgi par to paziņo Komisijai.

▼M10 —————

▼M10

3. Produkta marķējums un reklāma, kas precizēta 1. panta 1. punkta b) apakšpunktā, produkta tirdzniecības aprakstā var ietvert norādes par bioloģiskās ražošanas metodēm tikai tad, ja:

a) vismaz 95 % no produkta lauksaimnieciskas izcelsmes sastāvdaļām ir produkti, kas iegūti saskaņā ar 6. pantā izklāstītajām normām vai iegūti no šādiem produktiem, vai ievesti no trešām valstīm saskaņā ar 11. pantā izklāstīto kārtību;

b) visas citas produkta lauksaimnieciskas izcelsmes sastāvdaļas ir ietvertas VI pielikuma C iedaļā vai arī tās pagaidām atļāvusi izmantot dalībvalsts saskaņā ar jebkādiem ieviešanas pasākumiem, kas pēc vajadzības ir veikti saskaņā ar 7. punktu;

c) produkts satur tikai VI pielikuma C iedaļā uzskaitītās vielas kā nelauksaimnieciskas izcelsmes sastāvdaļas;

d) produkts vai tā lauksaimnieciskas izcelsmes sastāvdaļas, kas minētas a) apakšpunktā, nav pakļautas apstrādei, kura ietver VI pielikuma B iedaļā neuzskaitītu vielu izmantošanu;

e) produkts vai tā sastāvdaļas nav tikušas pakļautas apstrādei, kas ietver jonizējošā starojuma izmantošanu;

f) produktu sagatavojis vai importējis uzņēmējs, kas ir pakļauts kontroles pasākumiem, kuri izklāstīti 8. un 9. pantā;

g) ja ir runa par produktiem, kas sagatavoti pēc 1997. gada 1. janvāra, marķēšana attiecas uz tādas kontroles iestādes vai organizācijas nosaukumu un/vai koda numuru, kam pakļauts uzņēmējs, kurš ir veicis pēdējo sagatavošanas darbību. Dalībvalstis nolemj, vai pieprasīt atsauci uz nosaukumu un/vai koda numuru, un attiecīgi par to paziņo Komisijai. Norādēm, kas attiecas uz bioloģiskās ražošanas metodēm, precīzi jāprecizē, ka tās attiecas uz lauksaimnieciskas ražošanas metodi, un tām jāpievieno atsauce uz attiecīgajām lauksaimnieciskas izcelsmes sastāvdaļām, ja vien šāda atsauce nav skaidri norādīta sastāvdaļu sarakstā;

▼M15

h) produkts ir ražots, neizmantojot ģenētiski modificētus organismus un/vai jebkādus produktus, kas atvasināti no šādiem organismiem.

Atkāpjoties no šā panta 1. līdz 3. punkta, preču zīmes, kam ir 2. pantā minētā norāde, līdz 2006. gada 1. jūlijam var turpināt izmantot, lai marķētu un reklamētu produktus, kuri neatbilst šai regulai, ar nosacījumu, ka:

— pieteikums preču zīmes reģistrācijai ir iesniegts līdz 1991. gada 22. jūlijam — ja uz to neattiecas nākamais apakšpunkts — un ir nodrošināta atbilstība Padomes Pirmajai direktīvai 89/104/EEK (1988. gada 21. decembris), ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm ( 15 ), un

— preču zīme jau tiek izmantota ar skaidru, pamanāmu un viegli salasāmu norādi, ka produkti netiek ražoti, izmantojot bioloģiskās ražošanas metodes, kā paredzēts šajā regulā.

Iepriekš pirmās daļas pirmajā ievilkumā minētā pieteikuma iesniegšanas diena ir — attiecībā uz Somiju, Austriju un Zviedriju — 1995. gada 1. janvāris un — attiecībā uz Čehijas Republiku, Igauniju, Kipru, Latviju, Lietuvu, Ungāriju, Maltu, Poliju, Slovēniju un Slovākiju — 2004. gada 1. maijs.

◄

▼M10

4. Lauksaimnieciskas izcelsmes sastāvdaļas drīkst iekļaut VI pielikuma C iedaļā tikai tad, ja ir norādīts, ka šādas sastāvdaļas ir lauksaimnieciskas izcelsmes un ka Kopienā tās neražo pietiekamā daudzumā saskaņā ar 6. pantā izklāstītajām normām, vai ka tās nevar importēt no trešām valstīm saskaņā ar 11. pantā izklāstītajām normām.

▼M15

5. Uz augu produktiem, kuri marķēti vai reklamēti saskaņā ar 1. vai 3. punktu, var būt norādes, kas attiecas uz pāriešanu uz bioloģiskās lauksaimniecības metodi ar noteikumu, ka:

▼M10

a) pilnībā ir izpildītas attiecīgi 1. punkta vai 3. punkta prasības, izņemot prasību par pārveides laikposma ilgumu, kas minēts I pielikuma 1. punktā;

b) ir ievērots vismaz 12 mēnešu pārveides laikposms pirms ražas novākšanas;

c) šādas norādes nemaldina produkta pircēju attiecībā uz šā produkta atšķirību no produktiem, kas atbilst visām 1. vai 3. punkta prasībām. Pēc 1996. gada 1. janvāra šādām norādēm jābūt izteiktām ar vārdiem “produkts pārveidē uz bioloģisko lauksaimniecību”, un tām ir jābūt redzamām tādā krāsā, izmērā un burtu veidā, kas nav vairāk pamanāms kā produkta tirdzniecības apraksts; šajā norādē vārdi “bioloģisko lauksaimniecību” nav vairāk pamanāmi kā vārdi “produkts pārveidē uz”;

▼M15

d) produkts satur tikai vienu lauksaimnieciskas izcelsmes laukaugu sastāvdaļu;

▼M10

e) produktiem, kas sagatavoti pēc 1997. gada 1. janvāra, marķēšana attiecas uz tās kontroles iestādes vai organizācijas nosaukumu un/vai koda numuru, kurai pakļauts uzņēmējs, kas ir veicis pēdējo sagatavošanas darbību. Dalībvalstis nolemj, vai pieprasīt atsauci uz nosaukumu un/vai koda numuru, un attiecīgi par to paziņo Komisijai;

▼M15

f) produkts ir ražots, neizmantojot ģenētiski modificētus organismus un/vai jebkādus produktus, kas atvasināti no šādiem organismiem.

▼M10

5. a Neierobežojot 3. punkta noteikumus, produkta marķējums un reklāma, kā minēts 1. panta 1. punkta b) apakšpunktā, drīkst ietvert norādes par bioloģiskās ražošanas metodēm tikai tad, ja:

a) vismaz 70 % no lauksaimnieciskas izcelsmes sastāvdaļām ir produkti, kas iegūti saskaņā ar 6. pantā izklāstītajām normām vai iegūti no šādiem produktiem, vai ievesti no trešām valstīm saskaņā ar 11. pantā izklāstīto kārtību;

b) visas citas produkta lauksaimnieciskas izcelsmes sastāvdaļas ir ietvertas VI pielikuma C iedaļā vai arī tās pagaidām atļāvusi izmantot dalībvalsts saskaņā ar jebkādiem ieviešanas pasākumiem, kas pēc vajadzības ir veikti saskaņā ar 7. punktu;

c) norādes par bioloģiskās ražošanas metodēm ir redzamas sastāvdaļu sarakstā un tikai skaidri noteiktā saistībā ar tām sastāvdaļām, kas iegūtas saskaņā ar 6. pantā izklāstītajām normām vai ievestas no trešām valstīm saskaņā ar 11. pantā izklāstīto kārtību; tās ir redzamas tajā pašā krāsā un identiskā burtu izmērā un veidā kā citas norādes sastāvdaļu sarakstā. Šādām norādēm jābūt redzamām arī atsevišķā paziņojumā, kas ir sniegts tajā pašā redzamības laukā, kur tirdzniecības apraksts, un kurā ir norādīts īpatsvars procentos lauksaimnieciskas izcelsmes sastāvdaļām vai no tādiem produktiem atvasinātām sastāvdaļām, kas ir iegūtas saskaņā ar 6. pantā izklāstītajām normām vai ievestas no trešām valstīm saskaņā ar 11. pantā izklāstīto kārtību. Paziņojums nedrīkst būt krāsā, izmērā un burtu veidā, kas ir pamanāmāks nekā produkta tirdzniecības apraksts. Paziņojums ir šādā formā: “X % lauksaimniecības sastāvdaļu ir ražoti saskaņā ar bioloģiskās ražošanas normām”;

d) produkts satur tikai VI pielikuma A iedaļā uzskaitītās vielas kā nelauksaimnieciskas izcelsmes sastāvdaļas;

e) produkts vai tā lauksaimnieciskas izcelsmes sastāvdaļas, kas minētas a) apakšpunktā, nav tikušas pakļautas apstrādei, kura ietver VI pielikuma B iedaļā neuzskaitītu vielu izmantošanu;

f) produkts vai tā sastāvdaļas nav tikušas pakļautas apstrādei, kas ietver jonizējošā starojuma izmantošanu;

g) produktu sagatavojis vai importējis uzņēmējs, kas ir pakļauts kontroles pasākumiem, kuri izklāstīti 8. un 9. pantā;

h) produktiem, kas sagatavoti pēc 1997. gada 1. janvāra, marķēšana attiecas uz tās kontroles iestādes vai organizācijas nosaukumu un/vai koda numuru, kurai pakļauts uzņēmējs, kas ir veicis pēdējo sagatavošanas darbību. Dalībvalstis nolemj, vai pieprasīt atsauci uz nosaukumu un/vai koda numuru, un attiecīgi par to paziņo Komisijai;

▼M15

i) produkts ir ražots, neizmantojot ģenētiski modificētus organismus un/vai jebkādus produktus, kas atvasināti no šādiem organismiem.

▼M10

6. Pārejas laikposmā, kas beidzas 1997. gada 31. decembrī, produkta, kas daļēji sagatavots no sastāvdaļām, kuras neatbilst 3. punkta a) apakšpunkta prasībām, marķējumā un reklāmā, kā minēts 1. panta 1. punkta b) apakšpunktā, drīkst minēt bioloģiskās ražošanas metodes ar noteikumu, ka:

a) vismaz 50 % lauksaimnieciskas izcelsmes sastāvdaļu atbilst 3. punkta a) apakšpunktā minētajām prasībām;

b) produkts atbilst 3. punkta c), d), e) un f) apakšpunktā minētajām prasībām;

c) norādes par bioloģiskās ražošanas metodēm: — ir redzamas tikai sastāvdaļu sarakstā, kā noteikts Direktīvā 79/112/EEK, kurā jaunākie grozījumi izdarīti ar Direktīvu 89/395/EEK, — skaidri attiecas tikai uz tām sastāvdaļām, kas iegūtas saskaņā ar 6. pantā minētajām normām vai ievestas saskaņā ar 11. pantā izklāstīto kārtību;

d) sastāvdaļas un to relatīvais saturs ir redzams sastāvdaļu sarakstā dilstošā secībā pēc svara;

e) norādes sastāvdaļu sarakstā ir redzamas vienā un tajā pašā krāsā un identiskā burtu izmērā un veidā.

▼B

7. Saskaņā ar 14. pantā noteikto kārtību var pieņemt sīki izstrādātus noteikumus šā panta īstenošanai.

▼M10

8. To vielu un produktu ierobežojošos sarakstus, kas minēti 3. punkta b), c) un d) apakšpunktā un 5.a punkta b), d) un e) apakšpunktā, saskaņā ar 14. pantā izklāstīto procedūru izveido VI pielikuma A, B un C iedaļās.

▼B

Var konkretizēt šo sastāvdaļu un vielu lietošanas nosacījumus un prasības attiecībā uz sastāvu.

Ja dalībvalsts uzskata, ka produkts būtu jāiekļauj iepriekšminētajos sarakstos vai ka tajos ir jāizdara grozījumi, tā nodrošina, ka dokumentācija par šādas iekļaušanas vai grozījumu iemesliem tiek oficiāli nosūtīta citām dalībvalstīm un Komisijai, kas ar to iepazīstina 14. pantā minēto Komiteju.

▼M10

9. Lai aprēķinātu 3. un 6. punktā minētos procentus, piemēro Direktīvas 79/112/EEK 6. un 7. pantā paredzētās normas.

▼M15

10. Produktā, kas minēts 1. panta 1. punkta a) un b) apakšpunktā, sastāvdaļa, kura iegūta saskaņā ar 6. pantā paredzētajiem noteikumiem, nav sastopama vienlaikus ar šo pašu sastāvdaļu, kura nav iegūta saskaņā ar šiem noteikumiem.

▼M10

11. Līdz 1999. gada 1. janvārim Komisija pārskata šā panta un 10. panta noteikumus un iesniedz atbilstīgus ierosinājumus to izmaiņām.

▼B







Ražošanas noteikumi

▼M10

6. pants

▼M15

1. Bioloģiskās ražošanas metode paredz, ka 1. panta 1. punkta a) apakšpunktā minēto produktu, izņemot sēklas un veģetatīvās pavairošanas materiālus, ražošanā:

a) jāievēro vismaz I pielikuma prasības un, ja vajadzīgs, arī ar tiem saistītās sīki izstrādātās normas;

b) tikai no I pielikumā minētajām vielām gatavotus vai II pielikumā uzskaitītus produktus drīkst izmantot kā augu aizsardzības produktus, mēslošanas līdzekli, augsnes ielabotājus, barību, barības sastāvdaļas, barības maisījumus, barības piedevas, saskaņā ar Direktīvu 82/471/EEK dzīvnieku uzturā izmantotas vielas, tīrīšanas un dezinfekcijas līdzekļus lopu novietnēm un iekārtām, kaitēkļu un slimību apkarošanas līdzekļus dzīvnieku novietnēs un iekārtās vai citam nolūkam, ja šis nolūks atsevišķiem produktiem ir precizēts II pielikumā. Tos drīkst izmantot vienīgi saskaņā ar I un II pielikumā paredzētiem īpašiem nosacījumiem tiktāl, ciktāl atbilstošais pielietojums ir atļauts vispārējā lauksaimniecībā attiecīgajās dalībvalstīs saskaņā ar attiecīgiem Kopienas noteikumiem vai valstu noteikumiem atbilstīgi Kopienas tiesību aktiem;

c) ir izmantoti tikai 2. punktā minētie sēklas un veģetatīvās pavairošanas materiāli, kas iegūti ar bioloģiskās ražošanas metodi;

d) nedrīkst izmantot ģenētiski modificētus organismus un/vai jebkādus produktus, kas atvasināti no šādiem organismiem, izņemot veterinārās zāles.

2. Bioloģiskās ražošanas metode paredz, ka sēklu un veģetatīvās pavairošanas materiālam mātes augs sēklu un vecāku augs(-i) veģetatīvās pavairošanas materiālam ir iegūts:

a) neizmantojot ģenētiski modificētus organismus un/vai jebkādus produktus, kas atvasināti no šādiem organismiem, un

b) saskaņā ar 1. punkta a) un b) apakšpunktu vismaz vienu paaudzi vai daudzgadīgo augu gadījumā — divas augšanas sezonas.

▼M10

3.

a) Atkāpjoties no 1. punkta c) apakšpunkta, sēklas un veģetatīvās pavairošanas materiālu, kas nav iegūts ar bioloģiskās ražošanas metodi, drīkst izmantot pārejas laikposmā, kas beidzas ►M15 2003. gada 31. decembris ◄ , un ar dalībvalsts kompetentas iestādes piekrišanu, tiktāl, ciktāl šāda pavairošanas materiāla izmantotāji var saskaņā ar dalībvalsts kontroles iestādes vai organizācijas prasībām pierādīt, ka viņi nav varējuši tirgū iegūt attiecīgās sugas atbilstīgas šķirnes pavairošanas materiālu, un atbilstīgi 2. punkta prasībām. Tādā gadījumā jālieto pavairošanas materiāls, kas nav apstrādāts ar produktiem, kuri nav uzskaitīti II pielikuma B sadaļā, ja tas ir pieejams Kopienas tirgū. Dalībvalstis informē pārējās dalībvalstis un Komisiju par jebkuru atļauju, kas piešķirta saskaņā ar šo punktu;

b) procedūru, kas minēta 14. pantā, drīkst piemērot, lai pieņemtu lēmumu par: — ierobežojumu ieviešanu līdz ►M15 2003. gada 31. decembris ◄ attiecībā uz pārejas pasākumu, kas minēts a) apakšpunktā saistībā ar noteiktām pavairošanas materiāla sugām un/vai veidiem un/vai ķīmiskās apstrādes neizmantošanu, — regulas a) apakšpunktā noteiktā izņēmuma attiecībā uz noteiktām pavairošanas materiāla sugām un/vai veidiem un attiecībā uz visu Kopienu vai tās noteiktām daļām saglabāšanu spēkā pēc ►M15 2003. gada 31. decembris ◄ , — procedūras noteikumu un kritēriju ieviešanu attiecībā uz a) apakšpunktā minēto izņēmumu un informāciju, kas paziņota attiecīgām profesionālajām organizācijām, pārējām dalībvalstīm un Komisijai.

4. Līdz ►M15 2002. gada 31. decembris ◄ Komisija pārskata šā panta, un jo īpaši 1. punkta c) apakšpunkta un 2. punkta, noteikumus un iesniedz jebkādus atbilstīgus priekšlikumus par izmaiņām tajos.

▼M10

6.a pants

1. Šajā pantā “sējeņi” nozīmē veselus sējeņus, kas paredzēti stādīšanai augu ražošanai.

2. Bioloģiskās ražošanas metode nozīmē, ka sējeņi, kurus izmanto ražotāji, ir iegūti saskaņā ar 6. pantu.

3. Atkāpjoties no 2. punkta, sējeņus, kas nav iegūti ar bioloģiskās ražošanas metodēm, drīkst izmantot pārejas laikposmā, kas beidzas 1997. gada 31. decembrī, tiktāl, ciktāl ir izpildīti šādi nosacījumi:

a) dalībvalsts kompetentā iestāde ir atļāvusi tos izmantot pēc tam, kad šādu materiālu izmantotājs vai izmantotāji ir saskaņā ar dalībvalsts kontroles iestādes vai organizācijas prasībām pierādījuši, ka tie nav varējuši iegūt attiecīgās sugas piemērotu šķirni Kopienas tirgū;

b) sējeņi kopš iesēšanas nav apstrādāti ne ar kādiem produktiem, izņemot II pielikuma A un B iedaļā uzskaitītos;

c) sējeņi ir no ražotāja, kas pieņēmis kontroles sistēmu, kura līdzvērtīga 9. pantā izklāstītajai kārtībai, un piekritis piemērot b) apakšpunktā minēto ierobežojumu. Šis noteikums stājas spēkā 1996. gada 1. janvārī;

d) pēc iestādīšanas sējeņiem jābūt kultivētiem saskaņā ar 6. panta 1. punkta a) un b) apakšpunkta noteikumiem vismaz sešas nedēļas līdz ražas novākšanai;

e) jebkura tāda produkta marķējums, kas satur no šādiem sējeņiem atvasinātas sastāvdaļas, nedrīkst ietvert 10. pantā minēto norādi;

f) neskarot nevienu ierobežojumu, kas izriet no 4. punktā minētās procedūras, jebkuru saskaņā ar šo punktu piešķirtu atļauju atsauc, tiklīdz beidzas minētais iztrūkums, un to termiņš beidzas vēlākais 1997. gada 31. decembrī.

4.

a) Ja ir piešķirta 3. punktā minētā atļauja, dalībvalsts nekavējoties paziņo pārējām dalībvalstīm un Komisijai šādu informāciju: — atļaujas izsniegšanas datumu, — attiecīgās šķirnes un sugas nosaukumu, — pieprasītos daudzumus un šādu daudzumu pamatojumu, — paredzēto uzglabāšanas laiku, — jebkādu citu informāciju, ko pieprasa Komisija vai pārējās dalībvalstis.

4.

b) Ja informācija, ko jebkura dalībvalsts iesniedz Komisijai un dalībvalstij, kura ir izsniegusi atļauju, liecina, ka attiecīgā šķirne uzglabāšanas laikā ir pieejama, dalībvalsts apsver atļaujas atcelšanu vai tās derīguma termiņa samazināšanu un 10 dienu laikā no informācijas saņemšanas datuma informē Komisiju un pārējās dalībvalstis par tās veiktajiem pasākumiem.

4.

c) Pēc dalībvalsts pieprasījuma vai pēc Komisijas iniciatīvas jautājumu iesniedz pārbaudei komitejai, kas minēta 14. pantā. Saskaņā ar 14. pantā izklāstīto procedūru drīkst pieņemt lēmumu par atļaujas atsaukšanu vai tās derīguma termiņa grozīšanu.

▼B

7. pants

▼M15

1. Produktus, kurus šīs regulas pieņemšanas datumā nav atļauts izmantot 6. panta 1. punkta b) apakšpunktā norādītajam mērķim, drīkst iekļaut II pielikumā ar noteikumu, ka tiek izpildīti šādi nosacījumi:

a) ja tos izmanto augu kaitēkļu vai slimību apkarošanai vai lopu novietņu un iekārtu tīrīšanai un dezinfekcijai: — tie ir būtiski kaitīgu organismu vai kādas īpašas slimības apkarošanai, kam nav pieejami citas bioloģiskas, kultūras, fizikālas vai audzēšanas alternatīvas, un — to izmantošanas nosacījumi nepieļauj nekādu tiešu saskarsmi ar sēklu, augiem, augu produktiem vai lopiem un dzīvnieku produktiem; tomēr daudzgadīgo labību gadījumā drīkst notikt tieša saskarsme, taču tikai ārpus ēdamo daļu (augļu) augšanas sezonas, ar noteikumu, ka šāds pielietojums tieši neizraisa produkta daļiņu klātbūtni ēdamajās daļās, un — to izmantošana nerada vai neveicina nelabvēlīgu ietekmi uz vidi vai tās piesārņošanu;

▼B

b) ja tos izmanto kā mākslīgos mēslus un augsnes ielabotājus: — tiem ir būtiska nozīme attiecībā uz augu kultūru specifiskām mēslošanas prasībām vai specifisku augsnes ielabošanu, ko nevar nodrošināt ar I pielikumā minētajiem paņēmieniem, un — to lietošana nerada un neveicina nelabvēlīgu seku rašanos vidē vai vides piesārņošanu.

▼M10

1. a Regulas 1. punktā paredzētie nosacījumi neattiecas uz produktiem, kas saskaņā ar Kopienā ievērotajiem bioloģiskās lauksaimniecības prakses noteikumiem ir bijuši parastā lietošanā pirms šīs regulas pieņemšanas.

▼M15

1. b Attiecībā uz minerāliem un mikroelementiem, ko izmanto dzīvnieku uzturā, II pielikumā drīkst iekļaut šo produktu papildu avotus ar noteikumu, ka tie ir dabiskas izcelsmes vai citā gadījumā — sintētiski, bet tajā pašā formā kā dabiskie produkti.

▼B

2. Ja nepieciešams, par visiem II pielikumā iekļautajiem produktiem var konkretizēt šādu informāciju:

— sīki izstrādāts produkta apraksts,

— lietošanas nosacījumi, sastāva un/vai šķīdības prasības, jo īpaši attiecībā uz nepieciešamību nodrošināt, lai šie produkti veidotu minimālu nogulšņu daudzumu augu kultūru ēdamajās daļās un ēdamajos augkopības produktos, kā arī minimāli ietekmētu vidi;

— īpašas prasības attiecībā uz 1. pantā minēto produktu marķējumu, ja šādus produktus iegūst, izmantojot dažus II pielikumā minētus produktus.

3. Grozījumus II pielikumā attiecībā vai nu uz 1. punktā minēto produktu iekļaušanu, vai izslēgšanu, vai 2. punktā minētā uzskaitījuma iekļaušanu vai grozījumiem pieņem Komisija saskaņā ar 14. pantā noteikto kārtību.

4. Ja dalībvalsts uzskata, ka produkts ir jāiekļauj II pielikumā vai ka tajā ir jāizdara grozījumi, tā oficiāli nosūta dokumentāciju par šādas iekļaušanas vai grozījumu iemesliem citām dalībvalstīm un Komisijai, kas ar to iepazīstina 14. pantā minēto Komiteju.







Kontroles sistēma

8. pants

▼M28

1. Jebkurš uzņēmējs, kas ražo, sagatavo, uzglabā vai importē no kādas trešās valsts 1. pantā minētos produktus, lai tos pārdotu, vai kas laiž tirgū šādus produktus:

a) paziņo pa šo darbību kompetentajai iestādei dalībvalstī, kurā šī darbība tiek veikta; šajā paziņojumā iekļauj IV pantā uzskaitītās ziņas;

b) pakļauj savu uzņēmumu 9. pantā minētajai kontroles sistēmai.

Dalībvalstis var atbrīvot no šā punkta piemērošanas tādus uzņēmējus, kas pārdod šādus produktus tiešā veidā galīgajam patērētājam vai lietotājam, ja vien tie neražo, nesagatavo, neuzglabā citādi, nekā saistībā ar tirdzniecības vietu, un neimportē šādus produktus no kādas trešās valsts.

Ja uzņēmējs kādu no pirmajā daļā minētajām darbībām uzdod veikt kā apakšuzņēmējam kādai trešai personai, uzņēmējs tomēr ir pakļauts prasībām, kas minētas a) un b) apakšpunktā, un apakšuzņēmumā nodotās darbības tiek pakļautas 9. pantā minētajai kontroles sistēmai.

▼B

2. Dalībvalstis norāda iestādi vai organizāciju, kas pieņem šādus paziņojumus.

Lai efektīvi uzraudzītu attiecīgo uzņēmēju, dalībvalstis var sniegt jebkuru citu papildu informāciju, ko tās uzskata par vajadzīgu.

3. Kompetentā iestāde nodrošina, lai ieinteresētajām pusēm būtu pieejams precizēts saraksts ar to uzņēmēju vārdiem un adresēm, uz kuriem attiecas kontroles sistēma.

9. pants

▼M28

1. Dalībvalstis izveido kontroles sistēmu, kurā darbojas viena vai vairākas izraudzītas kontroles iestādes un/vai apstiprinātas privātas institūcijas, kurām ir pakļauti 8. panta 1. punktā minētie uzņēmēji.

▼B

2. Dalībvalstis paredz pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka uzņēmējs, kurš ievēro šīs regulas noteikumus un veic iemaksas kontroles izdevumu segšanai, nodrošina pieeju kontroles sistēmai.

3. Kontroles sistēma ietver vismaz tos piesardzības un kontroles pasākumus, kas minēti III pielikumā.

4. Lai izmantotu privātu organizāciju īstenotu kontroles sistēmu, dalībvalstis izraugās iestādi, kas atbild par šādu organizāciju apstiprināšanu un uzraudzību.

5. Lai apstiprinātu privātu kontroles organizāciju, ņem vērā šādus nosacījumus:

a) jāievēro standarta kontroles procedūra, kas ietver sīki izstrādātu kontroles un piesardzības pasākumu aprakstu, ko organizācija apņemas piemērot tiem uzņēmējiem, kas ir pakļauti tās kontrolei;

b) sankcijas, kādas organizācija paredz lietot, ja tiek atklāta ►M10 neatbilstība noteikumiem un/vai to pārkāpumi ◄ ;

c) atbilstīgu resursu pieejamība — kvalificēts personāls, administratīvās un tehniskās iespējas, kontroles darba pieredze un uzticamība;

d) kontroles organizācijas objektivitāte attiecībā uz uzņēmējiem, kas ir pakļauti tās kontrolei.

6. Pēc kontroles organizācijas apstiprināšanas kompetentā iestāde:

a) nodrošina, lai kontroles organizācijas veiktās kontroles būtu objektīvas;

b) pārbauda tās veiktās kontroles efektivitāti;

c) apzina visus atklātos ►M10 pārkāpumus un/vai neatbilstības gadījumus ◄ un piemērotās sankcijas;

d) anulē kontroles organizācijas apstiprinājumu, ja tā nepilda a) un b) apakšpunktos minētās prasības vai arī vairs neatbilst 5. punktā norādītajiem kritērijiem, vai neatbilst ►M10 7., 8., 9. un 11. punktā minētajām ◄ prasībām.

▼M10

6. a Līdz 1996. gada 1. janvārim dalībvalstis izdod koda numuru katrai kontroles iestādei vai organizācijai, kas ir apstiprināta un nozīmēta saskaņā ar šā panta noteikumiem. Par to tās informē pārējās dalībvalstis un Komisiju. Komisija publicē koda numurus sarakstā, kas ir minēts 15. panta pēdējā daļā.

▼B

7. Kontroles iestāde un apstiprinātās kontroles organizācijas, kas minētas 1. punktā:

a) nodrošina to, ka kontrolei pakļautajiem uzņēmumiem piemēro vismaz III pielikumā minētos kontroles un piesardzības pasākumus;

b) neatklāj pārbaužu gaitā iegūto informāciju un datus citām personām, izņemot personas, kas ir atbildīgas par attiecīgo uzņēmumu, kā arī kompetentās valsts iestādes. ►M28 Tomēr pēc pienācīgi pamatota pieprasījuma, kas balstīts uz nepieciešamību nodrošināt, lai produkti būtu ražoti saskaņā ar šo regulu, tās apmainās ar citām kontroles iestādēm vai apstiprinātām kontroles institūcijām ar attiecīgo informāciju par savu pārbaužu rezultātiem. Tās arī var pēc savas ierosmes savstarpēji apmainīties ar augstāk minēto informāciju. ◄

8. Apstiprinātās kontroles organizācijas:

a) kontroles nolūkā nodrošina kompetentai iestādei pieeju biroju telpām un materiāli tehniskajai bāzei, kā arī visa veida informāciju un palīdzību, kas šai kompetentajai iestādei ir vajadzīga savu pienākumu izpildei atbilstīgi šai regulai;

b) katru gadu līdz 31. janvārim kompetentajai dalībvalsts iestādei nosūta to uzņēmēju sarakstu, kas ir bijuši pakļauti tās kontrolei līdz iepriekšējā gada 31. decembrim, un iesniedz minētajai iestādei īsu ikgadēju pārskatu.

9. Šā panta 1. punktā minētā kontroles iestāde un kontroles organizācijas:

▼M28

a) nodrošina to, ka gadījumos, kad atklāj neatbilstību attiecībā uz 5. un 6. panta vai Komisijas 2003. gada 5. februāraRegulas (EK) Nr. 223/2003 par marķēšanas prasībām saistībā ar bioloģiskās ražošanas metodi barībai, barības maisījumiem un barības sastāvdaļām ( 16 ), 3. un 4. pantā minēto noteikumu ieviešanu, 2. pantā paredzētās norādes par bioloģiskās ražošanas metodi noņem no visas partijas vai produkcijas, uz kuru attiecas šī neatbilstība;

▼B

b) ja tiek atklāts nepārprotams pārkāpums vai pārkāpums ar ilgstošām sekām, aizliedz attiecīgajam uzņēmējam pārdot produktus ar norādēm par bioloģiskas ražošanas metodi uz laiku, ko saskaņo ar dalībvalsts kompetento iestādi.

10. Saskaņā ar 14. pantā noteikto kārtību var pieņemt:

a) sīki izstrādātus noteikumus attiecībā uz 5. punktā norādītajām prasībām un 6. punktā uzskaitītajiem pasākumiem;

b) īstenošanas pasākumus attiecībā uz 9. punkta noteikumiem.

▼M10

11. No 1998. gada 1. janvāra un neierobežojot 5. un 6. punkta noteikumus, apstiprinātajām kontroles iestādēm jāatbilst prasībām, kas izklāstītas ►M15 ◄ EN 45011 standarta nosacījumos.

▼M15

12.

a) Gaļas produkcijai dalībvalstis, neierobežojot III pielikuma noteikumus, nodrošina, ka kontrole ir saistīta ar visiem audzēšanas, kaušanas, sadalīšanas un cita veida apstrādes posmiem līdz pārdošanai patērētājam, lai tiktāl, ciktāl tas ir tehniski iespējams, nodrošinātu dzīvnieku produktu atpazīstamību caur to audzēšanas, pārstrādes un cita veida sagatavošanas posmiem no lopu audzēšanas vienības līdz pat gala iesaiņošanas un/vai marķēšanas vienībai. Līdz ar 15. pantā minētā uzraudzības ziņojuma iesniegšanu tās informē Komisiju par veiktajiem pasākumiem un to rezultātiem;

b) citiem dzīvnieku produktiem, kas nav gaļa, noteikumi par atpazīstamības nodrošināšanu tiktāl, ciktāl tas ir tehniski iespējams, būs izklāstīti III pielikumā;

c) jebkurā gadījumā saskaņā ar 9. pantu veiktie pasākumi nodrošina, ka patērētājiem tiek dotas garantijas par produktu ražošanu saskaņā ar šo regulu.

▼B







Norāde par produktu pakļautību kontroles sistēmai

10. pants

▼M10

1. Uz produktu marķējuma, kā minēts 1. pantā, drīkst būt V pielikumā norādītā norāde un/vai logotips, kas norāda, ka uz produktiem attiecas īpaša kontroles sistēma, tikai tad, ja šādi produkti:

a) atbilst 5. panta 1. vai 3. punkta prasībām;

▼C1

b) ir bijuši pakļauti 9. pantā minētai kontroles sistēmai, vai ir importēti saskaņā ar 11. pantu; tomēr tādu produktu gadījumā, kas importēti saskaņā ar 11. panta 6. punktu, kontroles sistēmas īstenošana atbilst prasībām, kas līdzvērtīgas 9. pantā un jo īpaši tā 4. punktā paredzētajām prasībām;

▼M10

c) ražotājs vai sagatavotājs tos noslēgtā iepakojumā pārdod tieši galapatērētājam, vai arī tos laiž tirgū kā fasētus pārtikas produktus; ja tos pārdod ražotājs vai sagatavotājs tieši galapatērētājam, noslēgto iepakojumu nepieprasa, ja marķējums ļauj skaidri un nepārprotami pazīt produktu, kam ir prasīta šī norāde;

d) uz to marķējuma ir norādīts ražotāja, sagatavotāja vai pārdevēja vārds un/vai uzņēmuma nosaukums līdz ar kontroles iestādes vai organizācijas koda numuru, kā arī jebkura norāde, ko pieprasa saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem, ievērojot regulu par pārtikas produktu marķēšanu noteikumus.

▼B

2. Uz marķējuma vai reklāmas materiālā nedrīkst ievietot apgalvojumu, kas pircējam liek domāt, ka V pielikumā dotā norāde garantē visaugstāko organoleptiska rakstura, pārtikas vai veselības kvalitāti.

3. Šīs regulas 9. pantā 1. punktā minētā kontroles iestāde un kontroles organizācijas:

a) nodrošina, lai tad, kad atklāj neatbilstību ►M10 5. un 6. pants ◄ vai III pielikumā minētajiem pasākumiem, V pielikumā minēto norādi noņem no visas produkcijas vai no tās produktu partijas, uz kuru attiecas šī neatbilstība;

b) ja tiek atklāts nepārprotams pārkāpums vai pārkāpums ar ilgstošām sekām, attiecīgajam uzņēmējam atņem tiesības izmantot V pielikumā doto norādi uz laiku, par kuru vienojas ar dalībvalsts kompetento iestādi.

4. Ja tiek atklāti attiecīgi 5., 6. un 7. panta vai III pielikuma prasību un pasākumu pārkāpumi, saskaņā ar 14. pantā noteikto kārtību var pieņemt noteikumus par V pielikumā ietvertās norādes noņemšanu.

▼M10







Vispārējie izpildes pasākumi

10.a pants

1. Ja dalībvalsts atklāj nelikumības vai pārkāpumus saistībā ar šīs regulas piemērošanu produktam no citas dalībvalsts, uz kura ir norādes, kā minēts 2. pantā un/vai V pielikumā, par to informē dalībvalsti, kas ir nozīmējusi kontroles organizāciju vai apstiprinājusi kontroles iestādi, un Komisiju.

2. Dalībvalstis veic pasākumus un darbību, kāda ir vajadzīga, lai novērstu 2. pantā un/vai V pielikumā minēto norāžu negodīgu izmantošanu.

▼B







Importēšana no trešajām valstīm

▼M41

11. pants

1. Produktu, kas importēts no trešās valsts, var laist Kopienas tirgū, marķētu kā produktu ar norādēm par bioloģiskās ražošanas metodi, ja:

a) produkts atbilst šīs regulas 5. un 6. pantā izklāstītajiem noteikumiem;

b) visi uzņēmēji, tostarp eksportētāji, ir ļāvuši savas darbības pārbaudīt kontroles organizācijai vai kontroles iestādei, kas atzīta saskaņā ar 2. punktu; un

c) attiecīgie uzņēmēji jebkurā laikā var sniegt importētājiem vai attiecīgas valsts iestādēm dokumentārus pierādījumus, ar ko ļauj identificēt uzņēmēju, kurš veicis jaunāko darbību, un produktu tipu vai klāstu, ko viņš kontrolē, kā arī ļauj pārbaudīt šā uzņēmēja atbilstību a) un b) apakšpunktam un termiņam.

2. Saskaņā ar 14. panta 2. punktā minēto kārtību Komisija atzīst 1. punkta b) apakšpunktā minētās kontroles organizācijas un kontroles iestādes, tostarp 9. pantā minētās kontroles organizācijas un kontroles iestādes, kuru kompetencē ir veikt pārbaudes un trešās valstīs izdot 1. panta c) punktā minētos dokumentāros pierādījumus, un izveido šo kontroles organizāciju un kontroles iestāžu sarakstu.

Kontroles organizācijas akreditē atbilstīgi Eiropas standartam EN 45011 vai ISO norādījumiem Nr. 65 “Vispārējas prasības organizācijām, kas nodarbojas ar ražojumu sertifikācijas sistēmām” atbilstīgi jaunākajai Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša C sērijā publicētajai versijai. Akreditācijas iestāde regulāri novērtē kontroles organizācijas uz vietas, uzrauga tās un veic par to darbību atkārtotus daudzgadu novērtējumus.

Izskatot atzīšanas lūgumus, Komisija aicina kontroles organizāciju vai iestādi sniegt visu vajadzīgo informāciju. Komisija var uzticēt ekspertiem pienākumu uz vietas pārbaudīt ražošanas noteikumus un pārbaudes darbības, ko trešā valstī veic attiecīgā kontroles organizācija vai kontroles iestāde.

Atzītās kontroles organizācijas vai kontroles iestādes sniedz akreditācijas iestādes vai attiecīgā gadījumā kompetentās iestādes izdotos novērtējuma ziņojumus par regulāriem uz vietas veiktiem novērtējumiem, uzraudzību un atkārtotiem darbības daudzgadu novērtējumiem.

Pamatojoties uz novērtējumu ziņojumiem, Komisija, kam palīdz dalībvalstis, nodrošina attiecīgu atzīto kontroles organizāciju un kontroles iestāžu uzraudzību, regulāri pārskatot to atzīšanu. Uzraudzības būtību nosaka, pamatojoties uz novērtējumu par to, cik iespējama ir neatbilstība šīs regulas noteikumiem, noteikumiem, kas pieņemti saskaņā ar to, vai arī cik iespējami ir tādu noteikumu pārkāpumi.

3. Produktu, kas importēts no trešās valsts, var laist Kopienas tirgū, marķētu kā produktu ar norādēm par bioloģiskās ražošanas metodi, arī tad, ja:

a) produkts ir ražots saskaņā ar ražošanas standartiem, kas ir līdzvērtīgi 5. un 6. pantā noteiktiem ražošanas noteikumiem, ko piemēro bioloģiskajai ražošanai Kopienā;

b) uzņēmēji ir bijuši pakļauti kontroles pasākumiem ar līdzvērtīgu efektivitāti kā 8. un 9. pantā minētajiem un kas ir bijuši piemēroti pastāvīgi un efektīvi;

c) uzņēmumi katrā ražošanas, sagatavošanas un izplatīšanas posmā trešā valstī savas darbības ir pakļāvuši kontroles sistēmai, kas atzīta saskaņā ar 4. punktu, vai tādas kontroles organizācijas vai kontroles iestādes pārbaudēm, kas atzīta saskaņā ar 5. punktu; un

d) produktam ir piešķirts pārbaudes sertifikāts, ko izdevušas trešās valsts kompetentās iestādes vai kontroles organizācijas vai kontroles iestādes, kuras atzītas saskaņā ar 4. punktu, vai kontroles organizācija vai kontroles iestāde, kura atzīta saskaņā ar 5. punktu, un kas apliecina, ka produkts atbilst šajā punktā izklāstītajiem nosacījumiem. Sertifikāta oriģināleksemplārs kopā ar precēm jānosūta pirmajam saņēmējam. Pēc tam importētājam ir jāglabā šis sertifikāts, lai tas vismaz divus gadus būtu pieejams kontroles organizācijai un vajadzības gadījumā kontroles iestādei.

4. Komisija saskaņā ar 14. panta 2. punktā minēto procedūru var atzīt trešās valstis, kuru ražošanas sistēma atbilst noteikumiem, kuri ir līdzvērtīgi 5. un 6. pantā paredzētajiem un kuru pārbaudes režīmi ir ar līdzvērtīgu efektivitāti kā 8. un 9. pantā minētie režīmi, un var sastādīt tādu valstu sarakstu. Līdzvērtīguma novērtējumā ņem vērā Codex Alimentarius pamatnostādnes CAC/GL 32.

Izskatot atzīšanas lūgumus, Komisija aicina trešo valsti sniegt visu vajadzīgo informāciju. Komisija var uzticēt ekspertiem pienākumu uz vietas pārbaudīt attiecīgās trešās valsts ražošanas noteikumus un pārbaudes režīmus.

Šādi atzītās trešās valstis katru gadu līdz 31. martam Komisijai nosūta īsu gada ziņojumu par savu ieviesto pārbaudes režīmu īstenošanu un izpildi.

Pamatojoties uz šiem gada ziņojumiem, Komisija, kam palīdz dalībvalstis, nodrošina attiecīgo atzīto kontroles organizāciju un kontroles iestāžu uzraudzību, regulāri pārskatot to atzīšanu. Uzraudzības būtību nosaka, pamatojoties uz novērtējumu par to, cik iespējama ir neatbilstība šīs regulas noteikumiem, noteikumiem, kas pieņemti saskaņā ar to, vai arī cik iespējami ir tādu noteikumu pārkāpumi.

5. Attiecībā uz produktiem, kas nav importēti saskaņā ar 1. punktu un nav importēti no trešās valsts, kas atzīta saskaņā ar 4. punktu, Komisija saskaņā ar 14. panta 2. punktā minēto procedūru var atzīt kontroles organizācijas un kontroles iestādes, tostarp kontroles organizācijas un kontroles iestādes, kā minēts 9. pantā, kas trešās valstīs ir kompetentas veikt pārbaudes un izdot sertifikātus 3. punkta nolūkā, un sastādīt tādu kontroles organizāciju un kontroles iestāžu sarakstu. Līdzvērtīguma novērtējumā ņem vērā Codex Alimentarius pamatnostādnes CAC/GL 32.

Komisija izskata katru atzīšanas lūgumu, ko iesniedz kontroles organizācija vai kontroles iestāde trešā valstī.

Izskatot atzīšanas lūgumus, Komisija aicina kontroles organizāciju vai iestādi sniegt visu vajadzīgo informāciju. Kompetenta iestāde regulāri veic kontroles organizācijas vai kontroles iestādes novērtējumus uz vietas, uzraudzību un darbības atkārtotus daudzgadu novērtējumus. Komisija var uzticēt ekspertiem pienākumu uz vietas pārbaudīt ražošanas noteikumus un kontroles darbības, ko trešā valstī veic attiecīgā kontroles organizācija vai kontroles iestāde.

Atzītās kontroles organizācijas vai kontroles iestādes sniedz akreditācijas iestādes vai attiecīgā gadījumā kompetentās iestādes izdotos novērtējuma ziņojumus par regulāriem uz vietas veiktiem novērtējumiem, uzraudzību un atkārtotiem darbības daudzgadu novērtējumiem.

Pamatojoties uz šiem novērtējumu ziņojumiem, Komisija, kam palīdz dalībvalstis, nodrošina attiecīgu atzīto kontroles organizāciju un kontroles iestāžu uzraudzību, regulāri pārskatot to atzīšanu. Uzraudzības būtību nosaka, pamatojoties uz novērtējumu par to, cik iespējama ir neatbilstība šīs regulas noteikumiem, noteikumiem, kas pieņemti saskaņā ar to, vai arī cik iespējami ir tādu noteikumu pārkāpumi.

6. Laikposmā no 2007. gada 1. janvāra līdz dienai, kad pagājuši 12 mēneši pēc tam, kad publicēts pirmais to kontroles organizāciju un kontroles iestāžu saraksts, kuras atzītas saskaņā ar 5. pantu, dalībvalsts kompetentā iestāde var atļaut importētājiem minētajā dalībvalstī, kurā importētājs paziņojis par savu darbību saskaņā ar 8. panta 1. punktu, laist tirgū produktus, kas importēti no trešām valstīm, kuras nav iekļautas 4. punktā minētajā sarakstā, ja importētājs nodrošina pietiekamus pierādījumus tam, ka ir izpildīti 3. punkta a) un b) apakšpunktā minētie nosacījumi. Ja šos nosacījumus vairs neizpilda, atļauju tūlīt atsauc. Atļauju termiņš izbeidzas vēlākais 24 mēnešus pēc tam, kad publicēts pirmais saraksts ar kontroles organizācijām un kontroles iestādēm, kas atzītas saskaņā ar 5. pantu. Uz importēto produktu attiecas pārbaudes sertifikāts, ko izdevusi iestāde vai organizācija, kuru atļaujas izdevējas dalībvalsts kompetentā iestāde atzinusi par pārbaudes sertifikāta izdošanas iestādi. Sertifikāta oriģinālekspemplārs kopā ar precēm jānosūta pirmajam saņēmējam; pēc tam importētājam ir jāglabā šis sertifikāts, lai tas vismaz divus gadus būtu pieejams kontroles organizācijai un vajadzības gadījumā kontroles iestādei.

Katra dalībvalsts informē pārējās dalībvalstis un Komisiju par katru atbilstīgi šim punktam izdoto atļauju, tostarp informāciju par ražošanas standartiem un attiecīgiem pārbaudes režīmiem.

Pēc dalībvalsts lūguma vai pēc Komisijas ierosmes saskaņā ar šo punktu izdoto atļauju pārbauda komiteja, kas minēta 14. pantā. Ja šīs pārbaudes rezultātā atklājas, ka šā panta 3. punkta a) un b) apakšpunktā minētie nosacījumi nav izpildīti, Komisija pieprasa, lai dalībvalsts, kura šo atļauju ir piešķīrusi, to atsauktu.

Visām atļaujām tirgot no trešās valsts importētus produktus, kuras līdz 2006. gada 31. decembrim importētājam saskaņā ar šo punktu bija piešķīrusi attiecīgās dalībvalsts kompetentā iestāde, termiņš beidzas vēlākais 2007. gada 31. decembrī.

7. Komisija saskaņā ar 14. panta 2. punktā minēto procedūru var pieņemt sīki izstrādātus noteikumus šā panta piemērošanai, jo īpaši attiecībā uz:

a) kritērijiem un procedūrām, kas jāievēro attiecībā uz trešo valstu un kontroles organizāciju un kontroles iestāžu atzīšanu, tostarp atzītu trešo valstu un kontroles organizāciju un kontroles iestāžu sarakstu publicēšanu; un

b) 1. punktā minētajiem dokumentāriem pierādījumiem un šā panta 3. punkta d) apakšpunktā un 6. punktā minēto sertifikātu, ņemot vērā elektroniskas sertificēšanas priekšrocības, tostarp uzlabotu aizsardzību pret krāpšanu.

▼B







Brīva aprite Kopienā

12. pants

Dalībvalstis, atsaucoties uz ražošanas metodi, marķējumu vai uz iepazīstināšanu ar šo metodi, nedrīkst aizliegt vai ierobežot tādu 1. pantā minēto produktu pārdošanu, kas atbilst šīs regulas prasībām.

▼M15

Tomēr, kas attiecas uz I pielikuma B daļā minētajiem noteikumiem par lopkopību, dalībvalstis drīkst piemērot stingrākas normas to teritorijā audzētajiem lopiem un lopkopības produkcijai ar noteikumu, ka šīs normas ir saskaņā ar Kopienas tiesību aktiem un neaizliedz vai neierobežo citu lopu vai lopkopības produktu, kuri atbilst šīs regulas prasībām, laišanu tirgū.

▼B







Administratīvie noteikumi un īstenošana

▼M15

13. pants

Saskaņā ar 14. pantā noteikto procedūru drīkst pieņemt:

— sīki izstrādātas normas šīs regulas piemērošanai,

— I līdz IV, VI, VII un VIII pielikuma grozījumus,

— V pielikuma grozījumus, lai definētu Kopienas logotipu, kas tiktu uzrādīts kopā ar norādi vai aizstātu norādi, ka uz produktiem attiecas kontroles sistēma,

— ierobežojumus un īstenošanas pasākumus, lai piemērotu izņēmumu veterinārajām zālēm, kā minēts 6. panta 1. punkta d) apakšpunktā,

— īstenošanas pasākumus saskaņā ar zinātniskiem pierādījumiem vai tehnikas attīstību, lai piemērotu aizliegumu izmantot ĢMO un ĢMO atvasinājumus, jo īpaši attiecībā uz neizbēgamā piesārņojuma de minimis slieksni, kuru nedrīkst pārsniegt.

▼M25

14. pants

1. Komisijai palīdz komiteja.

2. Ja ir atsauce uz šo pantu, piemēro Lēmuma 1999/468/EK ( 17 ) 5. un 7. pantu.

Lēmuma 1999/468/EK 5. panta 6. punktā noteiktais termiņš ir trīs mēneši.

3. Komiteja pieņem savu reglamentu.

▼B

15. pants

Katru gadu līdz 1. jūlijam dalībvalstis informē Komisiju par iepriekšējā gadā veiktajiem pasākumiem šīs regulas īstenošanā, konkrēti, darot zināmu:

— to uzņēmēju sarakstu, kuri ir pakļauti 9. pantā minētajai kontroles sistēmai un līdz iepriekšējā gada 31. decembrim ir iesnieguši paziņojumu, kā paredzēts 8. panta 1. punkta a) apakšpunktā,

— ziņojumu par uzraudzību, ievērojot 9. panta 6. punktu.

Turklāt dalībvalstis katru gadu līdz 31. martam informē Komisiju par to kontroles organizāciju sarakstu, kas ir apstiprinātas līdz iepriekšējā gada 31. decembrim, par šo organizāciju tiesisko uzbūvi un darbības struktūru, standarta kontroles procedūru, sankciju piemērošanas pasākumiem un, ja vajadzīgs, arī par to zīmi.

Katru gadu Eiropas Kopienu Oficiālā Vēstneša“C” sērijā Komisija publicē to apstiprināto organizāciju sarakstus, par kurām tā ir saņēmusi paziņojumus iepriekšējā apakšpunktā minētajos termiņos.

▼M15

15.a pants

Šajā regulā paredzētajiem pasākumiem, jo īpaši tiem, kas jāīsteno Komisijai, lai sasniegtu 9. un 11. pantā un tehniskajos pielikumos noteiktos mērķus, katru gadu budžeta izstrādes laikā tiek piešķirti vajadzīgās apropriācijas.

▼B

16. pants

1. Šī regula stājas spēkā tās publicēšanas dienā Eiropas Kopienu Oficiālajā Vēstnesī.

2. Šīs regulas 8. un 9. pantu dalībvalstis īsteno deviņu mēnešu laikā pēc tās stāšanās spēkā.

▼M2

3. Nr. 1993. gada 1. janvāra piemēro 5. pantu, 8. panta 1. punktu un 11. panta 1. punktu.

▼M41 —————

▼B

Atbilstīgi I pielikuma 1. punktā minētajam pārejas periodam, periods, kas pagājis pirms šīs regulas stāšanās spēkā, ir jāņem vērā, ja uzņēmējs spēj kontroles organizācijai pierādīt, ka šajā periodā ražošana ir atbildusi spēkā esošajiem attiecīgās valsts noteikumiem vai, ja tādu nav, atzītiem starptautiskiem standartiem par ražošanu ar bioloģiskām metodēm.

4. Divpadsmit mēnešus pēc šīs regulas stāšanās spēkā, atkāpjoties no 6. panta 1. punkta, dalībvalstis var atļaut savā teritorijā izmantot produktus, kas satur vielas, kuras nav uzskaitītas II pielikumā, ja tās uzskata, ka ir ievērotas 7. panta 1. punkta prasības.

5. Divpadsmit mēnešus pēc VI pielikuma izveidošanas saskaņā ar 5. panta 7. punktu dalībvalstis, atbilstīgi attiecīgās valsts noteikumiem, var turpināt atļaut izmantot vielas, kas nav minētas VI pielikumā.

6. Ievērojot šā panta 4. un 5. punktu, katra dalībvalsts informē pārējās dalībvalstis un Komisiju par vielām, kas ir atļautas.

Šī regula uzliek saistības kopumā un ir tieši piemērojama visās dalībvalstīs.









I PIELIKUMS

BIOLOĢISKĀS RAŽOŠANAS PRINCIPI LAUKU SAIMNIECĪBU LĪMENĪ

▼M15

A. Augi un augu produkti

▼M22

1.1. Principi, kas izklāstīti 6. panta 1. punkta a), b) un d) apakšpunktā un jo īpaši šajā pielikumā, parasti zemes gabaliem ir jāpiemēro pārveides laikposmā vismaz divus gadus pirms sēšanas vai, attiecībā uz pļavām, vismaz divus gadus pirms to izmantošanas kā bioloģiskās lauksaimniecības rezultātā iegūtu barību, vai daudzgadīgu kultūru, kas nav pļava, gadījumā, vismaz trīs gadus līdz pirmajai produktu ražai, kā minēts 1. panta 1. punkta a) apakšpunktā. Pārveides laikposms agrākais sākas dienā, kad ražotājs ir paziņojis par savu darbību saskaņā ar 8. pantu un iekļāvis savu saimniecību kontroles sistēmā, kas paredzēta 9. pantā.

1.2. Tomēr kontroles iestāde vai organizācija, vienojoties ar kompetento iestādi, var nolemt ar atpakaļejošu spēku atzīt par ietilpstošu pārveides laikposmā jebkuru iepriekšēju laikposmu, kad: a) zemes gabali bija iekļauti programmā, ko īstenoja, ievērojot Padomes Regulu (EEK) Nr. 2078/92 (1992. gada 30. jūnijs) par lauksaimnieciskās ražošanas metodēm, kas atbilst vides aizsardzības un lauku ainavas saglabāšanas prasībām ( 18 ) vai VI nodaļu Padomes Regulā (EK) Nr. 1257/99 (1999. gada 17. maijs), ar ko paredz atbalstu lauku attīstībai no Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF), kā arī groza un atceļ dažas regulas ( 19 ), vai iekļauti jebkurā citā oficiālā programmā ar noteikumu, ka attiecīgās programmas garantē, ka šajos zemes gabalos nav izmantoti produkti, kuri nav uzskaitīti II pielikuma A un B daļā; vai b) zemes gabali bija dabīgas platības vai lauksaimniecības zemes, kas netika apstrādātas ar produktiem, kuri nav uzskaitīti II pielikuma A un B daļā. Šo laikposmu var ņemt vērā ar atpakaļejošu spēku tikai ar nosacījumu, ka kontroles iestādei vai organizācijai ir iesniegti pietiekami pierādījumi, kas tai ļauj pārliecināties, ka attiecīgie nosacījumi pildīti vismaz trīs gadus.

1.3. Kontroles iestāde vai organizācija drīkst ar kompetentās iestādes piekrišanu dažos gadījumos nolemt pagarināt pārveides laikposmu ilgāk par 1.1. punktā noteikto termiņu, ņemot vērā zemes gabalu iepriekšējo izmantošanu.

1.4. Attiecībā uz tādiem zemes gabaliem, kas jau ir tikuši pārveidoti saskaņā ar bioloģiskās lauksaimniecības prasībām vai ir šādas pārveides procesā un kurus apstrādā ar produktu, kas nav minēts II pielikumā, dalībvalstis drīkst saīsināt pārveides laikposmu līdz īsākam, nekā 1.1. punktā noteiktais laikposms, šādos divos gadījumos: a) zemes gabaliem, ko apstrādā ar produktu, kas nav minēts II pielikuma B daļā, saskaņā ar obligātu slimību vai kaitēkļu apkarošanas pasākumu, ko paredzējusi dalībvalsts kompetenta iestāde savā teritorijā vai tās atsevišķās daļās konkrētu kultūru ražošanai; b) zemes gabaliem, ko apstrādā ar produktu, kas nav minēts II pielikuma A vai B daļā, saskaņā ar zinātniskām pārbaudēm, ko apstiprinājusi dalībvalsts kompetentā iestāde. Šajos gadījumos pārveides posma ilgumu nosaka, ņemot vērā visus šos punktus: — attiecībā uz konkrētā augu aizsardzības līdzekļa sadalīšanās procesu ir jābūt garantijai, ka pārveides laikposma beigās atlieku līmenis augsnē un daudzgadīgu kultūru gadījumā — augos, ir nenozīmīgs, — pārdodot ražu pēc apstrādes, nedrīkst atsaukties uz bioloģiskām ražošanas metodēm, — attiecīgajai dalībvalstij ir jāinformē citas dalībvalstis un Komisija par savu lēmumu pieprasīt obligātu apstrādi.

▼M17

2.1. Augsnes auglība un bioloģiskā aktivitāte jāsaglabā vai jāpalielina, pirmkārt: a) kultivējot pākšaugus, zaļmēslus vai augus ar dziļām saknēm attiecīgajā daudzgadīgajā augu sekā; b) iestrādājot bioloģiskajā lopkopībā iegūtus kūtsmēslus saskaņā ar šā pielikuma B daļas 7.1. punkta noteikumiem un ierobežojumiem; c) iestrādājot citas kompostētas vai nekompostētas organiskas vielas no saimniecībām, kas nodarbojas ar ražošanu, ievērojot šīs regulas noteikumus.

2.2. Citus organiskos vai minerālos mēslošanas līdzekļus, kas minēti II pielikumā, izņēmuma gadījumā drīkst pielietot kā papildinājumu tiktāl, ciktāl: — mainīgo kultūru atbilstīga barošana vai augsnes ielabošana nav iespējama ar metodēm, kas izklāstītas iepriekšējā punkta a), b) un c) apakšpunktā, — attiecībā uz II pielikumā minētajiem produktiem, kas attiecas uz kūtsmēsliem un/vai dzīvnieku ekskrementiem: šos produktus drīkst izmantot kopā ar iepriekš 2.1. punkta b) apakšpunktā minētajiem kūtsmēsliem tikai tiktāl, ciktāl ir ievēroti šā pielikuma B daļas 7.1. iedaļā minētie ierobežojumi.

2.3. Komposta aktivizēšanai drīkst izmantot uz augu pamata izgatavotus preparātus vai mikroorganismu preparātus, kas nav ģenētiski modificēti 4. panta 12. punkta nozīmē. Tā sauktos “biodinamiskos preparātus” no akmens miltiem, lauku saimniecību kūtsmēsliem vai augiem arī drīkst izmantot mērķiem, uz ko attiecas šis punkts un 2.1. punkts.

2.4. Attiecīgus mikroorganismu preparātus, kas nav ģenētiski modificēti 4. panta 12. punkta nozīmē un ko atļauj izmantot attiecīgās dalībvalsts vispārējā lauksaimniecībā, drīkst izmantot, lai uzlabotu augsnes vispārējo stāvokli vai barības vielu pieejamību augsnē vai kultūrās, ja šādas izmantošanas vajadzību ir atzinusi kontroles iestāde vai kontroles organizācija.

▼B

3. Kaitēkļus, slimības un nezāles apkaro, apvienojot šādus pasākumus: — atbilstīgu sugu un varietāšu izvēle, — atbilstīga augu seka, — mehanizētā augsnes apstrāde, — kaitēkļu bioloģisko ienaidnieku aizsardzība, nodrošinot tiem labvēlīgus apstākļus (piemēram, žogi, ligzdošanas vietas, plēsoņu izmantošana u.c.), — nezāļu iznīcināšana sadedzinot. Produktus, kas uzskaitīti II pielikumā, var izmantot tikai tad, ja augi ir pēkšņi apdraudēti.

▼M4

4. Dabīgās platībās dabīgi augošu un pārtikā lietojamu augu un to daļu vākšanu uzskata par bioloģisku ražošanas metodi ar noteikumu, ka — trīs gadus pirms savākšanas šīs platības nav apstrādātas ar II pielikumā neminētiem produktiem, — savākšana neietekmē dabīgās vides stabilitāti vai sugu saglabāšanu savākšanas platībās.

▼M13

5. Sēņu audzēšanai drīkst izmantot substrātus, ja tie sastāv tikai no šādām sastāvdaļām: 5.1. lauku saimniecības kūtsmēsli un dzīvnieku ekskrementi (to skaitā produkti, kas minēti Regulas (EEK) Nr. 2092/91 II pielikuma A daļas 1. līdz 4. ievilkumā): a) vai nu no saimniecībām, kas ražo saskaņā ar bioloģiskās ražošanas metodi; b) vai kas atbilst Regulas (EEK) Nr. 2092/91 II pielikuma A daļas 1. līdz 4. ievilkumā minētajām prasībām, tikai līdz 25 % ( 20 ) un tikai tad, ja nav pieejams 5.1. punkta a) apakšpunktā minētais produkts; 5.2. lauksaimnieciskas izcelsmes produkti, uz kuriem neattiecas 5.1. punkts (piemēram, salmi), no saimniecībām, kas ražo saskaņā ar bioloģiskās ražošanas metodi; 5.3. ķīmiski neapstrādāta kūdra; 5.4. koksne, kas pēc nociršanas nav ķīmiski apstrādāta; 5.5. Regulas (EEK) Nr. 2092/91 II pielikuma A daļā minētie minerālprodukti, ūdens un augsne.

▼M15

B. Lopi un dzīvnieku produkti no šādām sugām: liellopi (to skaitā bubalus un bizonu sugas), cūkas, aitas, kazas, viennadži, mājputni

1. Vispārēji principi

1.1. Lopkopība ir daudzu lauku saimniecību, kuras nodarbojas ar bioloģisko lauksaimniecību, neatņemama daļa.

1.2. Lopkopībai ir jādod ieguldījums lauksaimnieciskās ražošanas sistēmu līdzsvarā, nodrošinot mēslošanas līdzekli labībai un uzlabojot augsnes bioloģisko sastāvu. Tādējādi tā var palīdzēt izveidot un nodrošināt mijiedarbību starp augsni un augiem, augiem un dzīvniekiem, kā arī dzīvniekiem un augsni. Saskaņā ar šo koncepciju bezzemes lauksaimniecība (production hors sol) neatbilst šīs regulas noteikumiem.

1.3. Izmantojot atjaunojamus dabiskos resursus (lopu mēsli, pākšaugi un barības kultūras), augkopības/lopkopības sistēma un ganību sistēmas ļauj uzturēt un ilglaicīgi uzlabot augsnes auglību, kā arī sniedz ieguldījumu noturīgās lauksaimniecības attīstībā.

1.4. Bioloģiskā lopkopība ir ar zemi saistīta darbība. Izņemot gadījumus, ko izņēmuma kārtā atļauj šis pielikums, lopiem jābūt pieejamai brīvai platībai, un dzīvnieku skaitam uz platības vienību ir jābūt ierobežotam, lai nodrošinātu līdzsvarotu lopkopības un augkopības vadību uz lauksaimniecības vienību, tādējādi samazinot jebkuru piesārņojuma veidu, jo īpaši augsnes, virszemes un gruntsūdeņu piesārņojumu. Lopu skaitam jābūt cieši saistītam ar pieejamo platību, lai novērstu zemes noganīšanas un erozijas problēmas un ļautu lopu mēslu izplatīšanu veikt tā, lai izvairītos no jebkura veida nelabvēlīgas ietekmes uz vidi. Sīki izstrādātas normas par lopu mēslu izmantošanu ir izklāstītas 7. iedaļā.

1.5. Bioloģiskajā lauksaimniecībā visi tās pašas lauksaimniecības vienības lopi ir jāaudzē saskaņā ar šajā regulā paredzētajām normām.

1.6. Tomēr saimniecībā drīkst atrasties arī lopi, kuri netiek audzēti saskaņā ar šīs regulas normām, ar noteikumu, ka tos audzē vienībās, kurās ēkas un zemes gabali ir skaidri atdalīti no vienībām, kurās audzēšana notiek saskaņā ar šīs regulas normām, un tajās ir dažādas sugas.

1.7. Atkāpjoties no šā principa, lopi, kas netiek audzēti saskaņā ar šīs regulas noteikumiem, katru gadu uz ierobežotu laika posmu var izmantot to vienību ganības, kuras atbilst šīs regulas prasībām, ar noteikumu, ka tie ir ekstensīvā lopkopībā iesaistīti dzīvnieki (kā definēts Regulas (EK) Nr. 950/97 ( 21 ) 6. panta 5. punktā) vai citu sugu dzīvnieki, kuri nav norādīti minētajā regulā, ja dzīvnieku skaits atbilst 170 kg slāpekļa uz vienu hektāru gadā, kā definēts šīs regulas VII pielikumā), un ar noteikumu, ka citi dzīvnieki, uz kuriem attiecas šīs regulas prasības, neatrodas šajās ganībās tajā pašā laikā. Šim izņēmuma statusam vajadzīga iepriekšēja atļauja no kontroles iestādes vai organizācijas.

1.8. Otrreiz atkāpjoties no šā principa, dzīvniekus, kuri atbilst šīs regulas noteikumiem, drīkst ganīt kopējās ganībās ar noteikumu, ka: a) zeme vismaz trīs gadus nav bijusi apstrādāta ar citiem produktiem kā vien tiem, ko atļauj šīs regulas II pielikums; b) visi dzīvnieki, kas lieto minēto zemi, uz kuru neattiecas šīs regulas prasības, ir audzēti ekstensīvajā lopkopībā, kā definēts Regulas (EK) Nr. 950/97 6. panta 5. punktā; vai citām sugām, kuras nav norādītas minētajā regulā, dzīvnieku skaitam uz hektāru jāatbilst 170 kg slāpekļa uz hektāru gadā, kā definēts šīs regulas VII pielikumā; c) jebkurus lopu produktus, kas nākuši no dzīvniekiem, kuri audzēti saskaņā ar šīs regulas noteikumiem, izmantojot šo zemi, neuzskata par bioloģiskajā lauksaimniecībā iegūtiem, ja vien kontroles iestādei vai organizācijai nevar pierādīt pietiekamu norobežošanu no citiem dzīvniekiem, kuri neatbilst šīs regulas prasībām.

2. Pārveide

2.1. Zemes pārveide saistībā ar bioloģisko lopkopību

2.1.1. Ja tiek pārveidota ražošanas vienība, tad visai dzīvnieku barošanai izmantotās vienības platībai ir jāatbilst bioloģiskās lauksaimniecības normām, izmantojot šā pielikuma A daļā noteiktos pārveides periodus augiem un augu produktiem.

2.1.2. Atkāpjoties no šā principa, pārveides periodu drīkst samazināt līdz vienam gadam ganībām, āra aplokiem un citām platībām, ko izmanto sugas, kas nav zālēdāji. Šo laika posmu drīkst samazināt līdz sešiem mēnešiem, ja attiecīgā zeme nesenā pagātnē nav apstrādāta ar produktiem, kas nav iekļauti šīs regulas II pielikumā. Šī atkāpe ir pieļaujama tikai ar kontroles iestādes vai organizācijas atļauju.

2.2. Lopu un lopkopības produktu pārveide

2.2.1. Ja lopkopības produktus gatavojas pārdot kā bioloģiskus produktus, tad lopi ir jāaudzē saskaņā ar šajā regulā paredzētajām normām vismaz: — 12 mēnešus viennadžu un liellopu (to skaitā bubalus un bizonu sugas) gadījumā gaļas ražošanai un jebkurā gadījumā — vismaz trīs ceturtdaļas no to dzīves ilguma, — sešus mēnešus mazo atgremotāju un cūku gadījumā; tomēr triju gadu pārejas periodā, kas beidzas 2003. gada 24. augustā, šā laika posma ilgums cūkām ir četri mēneši, — sešus mēnešus piena ražošanai paredzētu dzīvnieku gadījumā; tomēr triju gadu pārejas periodā, kas beidzas 2003. gada 24. augustā, šis laika posms ir trīs mēneši, — 10 dienas gaļas mājputniem, kuri ievesti pirms triju dienu vecuma sasniegšanas, — sešas nedēļas olu ražošanas mājputniem.

2.2.2. Atkāpjoties no 2.2.1. punkta un ganāmpulka izveides nolūkā, teļus un mazus atgremotājus gaļas ražošanai pārejas periodā, kas beidzas 2003. gada 31. decembrī, var pārdot kā bioloģiski audzētus ar noteikumu, ka: — tie nāk no ekstensīvās lopkopības, — tie ir audzēti bioloģiskās ražošanas vienībā līdz pārdošanas vai kaušanas brīdim vismaz sešus mēnešus teļiem un divus mēnešus maziem atgremotājiem, — dzīvnieku izcelsme atbilst nosacījumiem, kas izteikti 3.4. punkta ceturtajā un piektajā ievilkumā.

2.3. Vienlaicīga pārveide

2.3.1. Atkāpjoties no 2.2.1., 4.2. un 4.4. punkta, ja notiek vienlaicīga visas ražošanas vienības, to skaitā lopu, ganību un/vai dzīvnieku barošanai izmantotās zemes, pārveidošana, kopējo pārveides laiku gan lopiem, ganībām un/vai dzīvnieku barošanai izmantotajai zemei samazina līdz 24 mēnešiem, ja tiek ievēroti šādi nosacījumi: a) atkāpe attiecas tikai uz esošajiem dzīvniekiem un to pēcnācējiem un vienlaikus arī uz zemi, kas izmantota barībai/ganībām pārveides laika sākumā; b) dzīvniekus galvenokārt baro ar produktiem no ražošanas vienības.

3. Dzīvnieku izcelsme

3.1. Izvēloties šķirnes un ciltis, jāņem vērā dzīvnieku spēja pielāgoties vietējiem apstākļiem, to dzīvotspēja un izturība pret slimībām. Turklāt dzīvnieku šķirnes un ciltis izvēlas tā, lai izvairītos no īpašām slimībām vai veselības problēmām, kas raksturīgas intensīvā ražošanā izmantotām šķirnēm un ciltīm (piemēram, cūku stresa sindroms, PSE sindroms, pēkšņa nāve, spontāni aborti, grūtas dzemdības, kam nepieciešams ķeizargrieziens u. c.). Priekšroka ir jādod vietējām šķirnēm un ciltīm.

3.2. Lopiem jānāk no ražošanas vienībām, kuras atbilst 6. pantā un šajā pielikumā noteiktajām normām, kas paredzētas dažādu tipu lopkopības ražošanai. Šī lopkopības sistēma jāpiemēro visu to dzīves laiku.

3.3. Izdarot pirmo atkāpi, pēc iepriekšējas kontroles iestādes vai organizācijas piekrišanas, lopkopības vienībā esošos lopus, kuri neatbilst šīs regulas normām, drīkst pārveidot, lai tie atbilstu.

3.4. ►M26 Pieļaujot otro atkāpi, gadījumos, ja liellopu vai sīklopu ganāmpulku veido pirmo reizi un bioloģiski audzēti dzīvnieki nav pieejami pietiekamā skaitā, dzīvniekus, kas nav audzēti bioloģiski, var nogādāt bioloģiskās lopkopības vienībā, ievērojot šādus nosacījumus: ▼M31 — dējējvistām un gaļas mājputniem jābūt līdz trīs dienas veciem, ▼M15 — bifeļu teļiem, kas domāti vaislai, jābūt jaunākiem par sešiem mēnešiem, — teļi un kumeļi, kas domāti vaislai, tūlīt pēc atšķiršanas jābūt audzētiem saskaņā ar šīs regulas noteikumiem, un tiem noteikti jābūt jaunākiem par sešiem mēnešiem, — jēri un kazlēni, kas domāti vaislai, tūlīt pēc atšķiršanas jābūt audzētiem saskaņā ar šīs regulas noteikumiem, un tiem noteikti jābūt jaunākiem par 60 dienām, — sivēni, kas domāti vaislai, tūlīt pēc atšķiršanas jāaudzē saskaņā ar šīs regulas noteikumiem, un tiem jāsver mazāk nekā 35 kg. ◄

▼M31

3.5. Šī atkāpe iepriekš jāapstiprina pārbaudes iestādei vai organizācijai.

3.6. Izdarot trešo atkāpi, pārbaudes iestāde vai organizācija ļauj veikt ganāmpulka atjaunošanu vai izveidi, ja bioloģiski audzēti dzīvnieki nav pieejami un šādos gadījumos: a) augsta dzīvnieku mirstība, kam par iemeslu ir veselības vai katastrofas apstākļi; b) dējējvistas un gaļas mājputni ir mazāk nekā trīs dienas veci; c) vaislas sivēni, kas jāaudzē saskaņā ar šīs regulas normām, tiklīdz tie ir atšķirti no mātes, un tiem jāsver mazāk nekā 35 kg. Apakšpunktā c) minētais gadījums ir atļauts pārejas perioda laikā, kas beidzas 2006. gada 31. jūlijā.

3.7. Neatkarīgi no noteikumiem, kas izklāstīti 3.4. un 3.6. punktā, ja nav pieejamas bioloģiski audzētas dējējvistas, tad nebioloģiski audzētas dējējvistas, kas nav vecākas par 18 nedēļām, var iekļaut bioloģiskajā lauksaimniecības dzīvnieku vienībā, ievērojot šādus nosacījumus: — iepriekš iegūta kompetentās iestādes atļauja un — no 2005. gada 31. decembra noteikumi, kas izklāstīti šī I pielikuma 4. punktā (Barība) un 5. punktā (Slimību novēršana un veterinārā aprūpe), piemērojami attiecībā uz nebioloģiski audzētām dējējvistām, ko plānots iekļaut bioloģiskajās lauksaimniecības dzīvnieku vienībās.

▼M15

3.8. Izdarot ceturto atkāpi, ne vairāk kā 10 % pieaugušu zirgu dzimtas vai liellopu (to skaitā bubalus un bizonu sugas) un 20 % cūku, aitu un kazu gadā drīkst ievest kā sieviešu kārtas (nulliparous) dzīvniekus no nebioloģiskās lopkopības fermām, lai uzlabotu dabisko augšanu un atjaunotu ganāmpulku, ja bioloģiski audzēti dzīvnieki nav pieejami, un tikai ar kontroles iestādes vai organizācijas atļauju.

3.9. Iepriekšējā atkāpē noteiktie procenti neattiecas uz ražošanas vienībām ar mazāk nekā 10 zirgiem vai liellopiem vai ar mazāk nekā piecām cūkām, aitām vai kazām. Šajās vienībās jebkuru iepriekšminēto atjaunošanu ierobežo līdz, augstākais, vienam dzīvniekam gadā.

3.10. ►M26 Ievērojot kontroles iestādes vai organizācijas atzinumu un vienošanos, šādos īpašos gadījumos šo procentuālo īpatsvaru var palielināt līdz 40 %: — ja tiek būtiski paplašināta lopu ferma, — ja tiek mainīta šķirne, — ja tiek attīstīta jauna lopkopības specializācija, — ja šķirņu izmantošana lauksaimniecībā ir apdraudēta. Šo šķirņu dzīvniekiem nav obligāti jābūt tādiem, kas vēl nav atnesušies. ◄

3.11. Izdarot piekto atkāpi, vaislas tēviņus drīkst ievest no nebioloģiskās ražošanas fermām ar noteikumu, ka šos dzīvniekus pēc tam audzē un vienmēr baro saskaņā ar šajā regulā paredzētajām normām.

3.12. Ja lopi nāk no vienībām, kas neatbilst šai regulai, tad saskaņā ar 3.3. līdz 3.11. punktā noteiktajiem nosacījumiem un ierobežojumiem, jāievēro 2.2.1. punktā noteiktie laika posmi, ja produktus gatavojas pārdot kā bioloģiski ražotus, un šajos laika posmos ir jāievēro visas šīs regulas normas.

3.13. Ja lopus iegūst no vienībām, kuras neatbilst šai regulai, tad jāpievērš īpaša uzmanība dzīvnieku veselības aizsardzības pasākumiem. Kontroles iestāde vai organizācija drīkst atkarībā no vietējiem apstākļiem piemērot īpašus pasākumus, piemēram, pārbaudes testus un karantīnas periodus.

3.14. Komisija līdz 2003. gada 31. decembrim iesniegs ziņojumu par sākotnēji audzētu lopu pieejamību, ar nodomu vajadzības gadījumā iesniegt Pastāvīgajai komitejai priekšlikumu, kura mērķis ir nodrošināt, lai visa bioloģiskā gaļas produkcija nāktu no dzīvniekiem, kuri dzimuši un audzēti bioloģiskās ražošanas saimniecībās.

4. Barība

4.1. Barībai ir vairāk jānodrošina kvalitatīva ražošana nekā ražošanas palielināšana, izpildot visas lopu uztura prasības dažādos attīstības posmos. Nobarošanas prakse ir atļauta tiktāl, ciktāl tā ir atgriezeniska jebkurā audzēšanas procesa posmā. Piespiedu barošana ir aizliegta.

4.2. Lopi ir jābaro ar bioloģiski audzētu barību.

4.3. ►M26 Bez tam lauksaimniecības dzīvnieki jāaudzē saskaņā ar šajā pielikumā noteiktajiem noteikumiem, izmantojot barību, kas ražota tajā pašā vienībā, vai, ja tas nav iespējams, izmantojot barību, kas ražota citās vienībās vai uzņēmumos, uz kuriem attiecas šīs regulas noteikumi. Turklāt attiecībā uz zālēdājiem vismaz 50 % barības nāk no pašas saimniecības vai, ja tas nav iespējams, ir ražoti, sadarbojoties ar citām bioloģiskajām saimniecībām, izņemot to laika posmu gadā, kad dzīvnieki atrodas vasaras ganībās. ◄

▼M45

4.4. Līdz 2008. gada 31. decembrim barības devas formulā drīkst iekļaut vidēji līdz 50 % barības, kas iegūta no zemes gabaliem pārveides periodā. Ja šī pārveides periodā iegūtā barība ir audzēta tajā pašā saimniecībā, tad šo procentuālo daudzumu drīkst palielināt līdz 80 %. No 2009. gada 1. janvāra barības devas formulā drīkst iekļaut vidēji līdz 30 % barības, kas iegūta no zemes gabaliem pārveides periodā. Ja šī pārveides periodā iegūtā barība ir audzēta tajā pašā saimniecībā, tad šo procentuālo daudzumu drīkst palielināt līdz 60 %. Ja pastāvīgās pļavas vai daudzgadīgo spēkbarības augu zemes gabali ir daļa no saimniecības un nav bijuši iekļauti bioloģiskās ražošanas vienībā šajā saimniecībā pēdējo piecu gadu laikā, tad līdz 20 % no tās barības kopējā vidējā daudzuma, ko baro lauksaimniecības dzīvniekiem, drīkst būt iegūts no šo pastāvīgo ganību vai daudzgadīgo spēkbarības augu zemes gabalu ganīšanas vai pļaušanas to pārveides perioda pirmajā gadā. Ja izmanto gan pārveides periodā iegūtu barību, gan barību no zemes gabaliem to pārveides perioda pirmajā gadā, šādas barības kopējais procentuālais daudzums nedrīkst pārsniegt maksimālo procentuālo daudzumu, kas minēts šā punkta pirmajā un otrajā daļā. Šos skaitļus aprēķina ik gadu, izsakot tos kā lauksaimnieciskas izcelsmes barības sausnas procentuālo daudzumu.

▼M15

4.5. Jaunu zīdītājdzīvnieku barošanas pamatā jābūt dabiskam pienam, vēlams, mātes pienam. Visi zīdītājdzīvnieki jābaro ar dabisku pienu minimālu laika posmu atkarībā no sugas, kas ir trīs mēneši liellopiem (to skaitā bubalus un bizonu sugas) un viennadžiem, 45 dienas aitām un kazām un 40 dienas cūkām.

4.6. Ja vajadzīgs, dalībvalstis nosaka teritorijas un reģionus, kuros drīkst nodarboties ar ganāmpulka pārvietošanu (to skaitā dzīvnieku pārvietošanu uz ganībām kalnos), neierobežojot šajā pielikumā paredzētos noteikumus par lopu barošanu.

4.7. Zālēdāju audzēšanas sistēmas pamatā jābūt maksimālai ganību izmantošanai, ievērojot ganību pieejamību dažādos gadalaikos. Dienas devas sausnas sastāvā jābūt vismaz 60 % rupjās barības, svaigas vai kaltētas barības, vai skābbarības. Tomēr kontroles iestāde vai organizācija var atļaut samazinājumu līdz 50 % piena lopiem maksimāli līdz trim mēnešiem agrās laktācijas posmā.

4.8. ►M32 Atkāpjoties no 4.2. punkta, ir atļauts izmantot ierobežotu daudzumu lauksaimnieciskas izcelsmes parastās barības, ja lauksaimnieki dalībvalsts inspekcijas iestādei vai institūcijai var pierādīt, ka tie nespēj iegūt barību vienīgi bioloģiskā ražošanā. Maksimālais parastās lopbarības procentuālais īpatsvars, kas atļauts 12 mēnešu periodā, ir: a) zālēdājiem: 5 % laikposmā no 2005. gada 25. augusta līdz 2007. gada 31. decembrim; b) citām sugām: — 15 % laikposmā no 2005. gada 25. augusta līdz 2007. gada 31. decembrim, — 10 % laikposmā no 2008. gada 1. janvāra līdz 2009. gada 31. decembrim, — 5 % laikposmā no 2010. gada 1. janvāra līdz 2011. gada 31. decembrim. Šos skaitļus katru gadu aprēķina kā lauksaimnieciskas izcelsmes lopbarības sausnas procentuālo īpatsvaru. Dienas devā atļautajam parastās barības maksimālajam procentuālajam īpatsvaram jābūt 25 %, kas aprēķināti kā sausnas procentuālais īpatsvars, izņemot to laikposmu gadā, kad dzīvnieki atrodas vasaras ganībās. ◄

4.9. ►M22 Atkāpjoties no 4.8. punkta, gadījumos, kad ir pārtraukta lopbarības ražošana vai ieviesti ierobežojumi, jo īpaši ārkārtēju meteoapstākļu, infekcijas slimību uzliesmojuma, piesārņojuma ar toksiskām vielām gadījumā vai ugunsgrēku rezultātā, dalībvalstu kompetentās iestādes var atļaut uz ierobežotu laiku un attiecībā uz konkrētu teritoriju izmantot lielāku parastās barības īpatsvaru, ja šāda atļauja ir pamatota. Kontroles iestāde vai organizācija ar kompetentās iestādes apstiprinājumu piemēro šo atkāpi atsevišķiem uzņēmējiem. Dalībvalstis informē Komisiju un viena otru par atkāpēm, ko tās ir atļāvušas. ◄

▼M39

4.10. Neskarot 4.13 punktu, vasaras ganību periodā dzīvnieki var ganīties uz parastas zemes, kad tos pārdzen no vienām ganībām uz citām. Parastās barības (zāle vai cita veģetācija, kurā dzīvnieki ganās) uzņemtais apjoms gadā nepārsniedz 10 % no kopējā barības daudzuma. Šo rādītāju aprēķina kā lauksaimnieciskas izcelsmes barības sausnas procentuālo īpatsvaru.

▼M26 —————

▼M15

4.11. Cūku un mājputnu dienas devai jāpievieno rupjā barība, svaiga vai kaltēta barība vai skābbarība.

4.12. Tikai regulas II pielikuma D daļas 1.5. un 3.1. iedaļā uzskaitītos produktus drīkst attiecīgi izmantot kā piedevas un pārstrādes palīglīdzekļus skābbarībai.

4.13. Parastās lauksaimniecības izcelsmes barības sastāvdaļas var izmantot dzīvnieku barošanai tikai tad, ja tās ir uzskaitītas II pielikuma C daļas 1. iedaļā (augu izcelsmes barības sastāvdaļas), pakļaujot tās kvantitatīviem ierobežojumiem, ko paredz šis pielikums, un tikai tad, ja tās ir audzētas vai sagatavotas, neizmantojot ķīmiskus šķīdinātājus.

4.14. Dzīvnieku izcelsmes barības sastāvdaļas (parastas vai bioloģiski ražotas) var izmantot tikai tad, ja tās uzskaitītas II pielikuma C daļas 2. iedaļā, pakļaujot tās šajā pielikumā paredzētajiem ierobežojumiem.

4.15. Ne vēlāk kā 2003. gada 24. augustā II pielikuma C daļas 1., 2. un 3. iedaļa un D daļa tiks pārskatītas, lai svītrotu jo īpaši parastās lauksaimniecības izcelsmes barības sastāvdaļas, kuras pietiekamā daudzumā bioloģiski saražotas Kopienā.

4.16. Lai izpildītu lopu uztura prasības, dzīvnieku barošanai var izmantot tikai II pielikuma C daļas 3. iedaļā (minerālas izcelsmes barības sastāvdaļas) un D daļas 1.1. (mikroelementi) un 1.2. iedaļā (vitamīni, provitamīni un ķīmiski noteiktas vielas ar līdzīgu iedarbību) uzskaitītos produktus.

4.17. ►M26 Tikai tos produktus, kas uzskaitīti II pielikuma D daļas 1.3. (fermenti), 1.4. (mikroorganismi), 1.5. (konservanti), 1.6. (saistvielas, pretsalipes vielas un koagulanti), 1.7. (antioksidanti), 1.8. (skābbarības piedevas), 2. (daži produkti, ko izmanto dzīvnieku ēdināšanai) un 3. iedaļā (barības pārstrādes palīgvielas), var izmantot dzīvnieku ēdināšanā nolūkiem, kas norādīti attiecībā uz iepriekš minētajām kategorijām. Dzīvnieku barošanā neizmanto antibiotikas, kokcidiostatus, zāles, augšanas stimulatorus vai jebkuras citas vielas, kas paredzētas augšanas vai ražošanas veicināšanai. ◄

4.18. Barība, barības sastāvdaļas, barības maisījumi, barības piedevas, barības pārstrādes palīgvielas un atsevišķi dzīvnieku uzturā lietoti produkti nedrīkst būt ražoti, izmantojot ģenētiski organismus vai no tiem atvasinātus produktus.

5. Slimību novēršana un veterinārā aprūpe

5.1. Slimību novēršana bioloģiskajā lopkopībā balstās uz šādiem principiem: a) piemērotu dzīvnieku šķirņu vai cilšu izvēle, kā aprakstīts 3. sadaļā; b) lopkopības metožu piemērošana saskaņā ar katras sugas prasībām, veicinot stipru pretestību pret slimībām un infekciju novēršanu; c) augstas kvalitātes barības izmantošana līdz ar regulārām kustībām un pieeju ganībām, kas pastiprina dzīvnieka dabisko imunitāti; d) atbilstoša ganāmpulka blīvuma nodrošināšana, tādējādi izvairoties no pārlieka blīvuma un tā radītām veselības problēmām.

5.2. Iepriekš minētajiem principiem būtu jāierobežo dzīvnieku veselības problēmas tā, lai tās varētu kontrolēt galvenokārt profilaktiski.

5.3. Ja, neskatoties uz visiem iepriekšminētajiem profilaktiskajiem pasākumiem, kāds dzīvnieks saslimst vai tiek ievainots, tas nekavējoties jāārstē, ja vajadzīgs, to izolējot vai ievietojot atbilstošās telpās.

5.4. Veterināro zāļu lietošana bioloģiskajā lauksaimniecībā atbilst šādiem principiem: a) fitoterapijas (piemēram, augu ekstrakti (izņemot antibiotikas), esences u. c.), homeopātiskiem produktiem (piemēram, augu, dzīvnieku vai minerālvielas) un mikroelementiem, un produktiem, kas uzskaitīti II pielikuma C daļas 3. iedaļā, dod priekšroku salīdzinot ar ķīmiski sintezētām alopātiskām veterinārajām zālēm, ar noteikumu, ka to ārstējošā iedarbība ir efektīva dotajai dzīvnieku sugai un apstāklim, kam paredzēta ārstēšana; b) ja iepriekšminēto produktu lietošana nav vai nebūs efektīva, cīnoties ar slimību vai ievainojumu, un ir vajadzīga ārstēšana, kas novērš dzīvnieka ciešanas vai sāpes, tad drīkst lietot ķīmiski sintezētas alopātiskas veterinārās zāles uz veterinārārsta atbildību; c) ķīmiski sintezētu alopātisko veterināro zāļu vai antibiotiku lietošana preventīvajā medicīnā ir aizliegta.

5.5. Papildus iepriekšminētajiem principiem piemēro šādas normas: a) augšanas un ražības veicināšanai paredzētu vielu (to skaitā antibiotiku, kokcidiostatu un citu mākslīgus palīgvielu augšanas veicināšanai) izmantošana un hormonu vai līdzīgu vielu izmantošana atražošanas kontrolei (piemēram, dziņas izraisīšana vai sinhronizēšana) vai citiem nolūkiem ir aizliegta. Tomēr hormonus drīkst lietot atsevišķiem dzīvniekiem ārstniecības nolūkos; b) veterinārā dzīvnieku aprūpe vai ēku, iekārtu un telpu apstrāde, kas ir obligāta saskaņā ar valstu vai Kopienas tiesību aktiem, ir atļauta, iekļaujot veterināro imūnpreparātu izmantošanu, kad slimība ir atzīta par klātesošu teritorijā, kurā atrodas lauksaimniecības vienība.

5.6. Visos gadījumos, kad ir jāizmanto veterinārās zāles, produkta tips ir skaidri jāreģistrē (iekļaujot norādi par aktīvajām farmakoloģiskajām vielām) kopā ar informāciju par diagnozi, zāļu devām, zāļu ievadīšanas metodi, ārstēšanas ilgumu un likumīgo nogaidīšanas periodu. Šī informācija ir jādeklarē kontroles iestādei vai organizācijai pirms lopu vai lopkopības produktu kā bioloģiski audzētu produktu laišanas tirgū. Ārstētie lopi ir skaidri jānorāda, lielu dzīvnieku gadījumā — katrs individuāli; mājputnu un mazu dzīvnieku gadījumā — individuāli vai pa grupām.

5.7. Nogaidīšanas periods starp pēdējās alopātiskās veterinārās zāles devas iedošanu dzīvniekam normālos lietošanas apstākļos un bioloģiski ražotu pārtikas produktu iegūšanu no šādiem dzīvniekiem ir divreiz garāks nekā likumīgais nogaidīšanas periods vai, gadījumā, ja šis laiks nav precizēts, 48 stundas.

5.8. Izņemot vakcinācijas, parazītu apkarošanu un jebkuras obligātās iznīcināšanas programmas, ko paredz dalībvalstis, ja dzīvnieks vai dzīvnieku grupa gada laikā saņem vairāk nekā divus vai maksimāli trīs ārstēšanas kursus ar ķīmiski sintezētām veterinārajām zālēm vai antibiotikām (vai vairāk nekā vienu ārstēšanas kursu, ja to produktīvais dzīves cikls ir mazāk par vienu gadu), tad attiecīgos lopus vai no tiem atvasinātos produktus nedrīkst pārdot kā produktus, kas ražoti saskaņā ar šo regulu, un lopiem ir jāiziet pārveides laiks, ko paredz šā pielikuma 2. iedaļa, saskaņā ar kontroles iestādes vai organizācijas piekrišanu.

6. Lopkopības vadības prakse, lopkopības produktu pārvadāšana un identifikācija

6.1. Lopkopības prakse

6.1.1. Principā bioloģiski audzētu lopu pavairošana būtu jābalsta uz dabiskām metodēm. Tomēr mākslīgā apsēklošana ir atļauta. Citas mākslīgās pavairošanas metodes (piemēram, embriju pārstādīšana) ir aizliegtas.

6.1.2. Bioloģiskajā lauksaimniecībā nedrīkst sistemātiski veikt tādas darbības kā elastīgo saišu piestiprināšana pie aitu astēm, astu cirpšana, zobu apciršana, knābju apgriešana un ragu noņemšana. Dažas darbības tomēr kontroles iestāde vai organizācija drīkst atļaut drošības dēļ (piemēram, ragu noņemšana jauniem dzīvniekiem) vai tad, ja to mērķis ir uzlabot lopu veselību, labklājību vai higiēnu. Šādas darbības ir jāveic vispiemērotākajā vecumā, un tas jādara kvalificētam personālam, jebkāda veida ciešanas dzīvniekiem samazinot līdz minimumam.

6.1.3. Fiziska kastrācija ir atļauta vienīgi, lai saglabātu produktu kvalitāti un tradicionālo audzēšanas praksi (gaļas cūkām, buļļiem, kapauniem u. c.), bet tikai ar 6.1.2. punkta pēdējā teikumā izteiktajiem nosacījumiem.

6.1.4. Lopu turēšana piesietā veidā ir aizliegta. Tomēr, atkāpjoties no šā principa, kontroles iestāde vai organizācija var atļaut šo praksi attiecībā uz atsevišķiem dzīvniekiem, ja lauksaimnieks pamato, ka tas ir vajadzīgs drošības vai labklājības dēļ un ka šāda piesiešana ilgs tikai ierobežotu laiku.

6.1.5. Atkāpjoties no 6.14. punktā paredzētajiem noteikumiem, lopus var piesiet ēkās, kuras jau pastāv pirms 2000. gada 24. augusta, ar noteikumu, ka regulāri tiek nodrošināta iespēja kustēties un audzēšana notiek saskaņā ar dzīvnieku labklājības prasībām, ērtās un pakaišiem nokaisītās platībās, kā arī ar atsevišķu aprūpi. Šo atkāpi, kurai vajadzīga kontroles iestādes vai organizācijas atļauja, piemēro uz pārejas laiku, kas beidzas 2010. gada 31. decembrī.

6.1.6. Ar tālāku atkāpi, liellopus mazās saimniecībās var turēt piesietus, ja nav iespējams turēt liellopus grupās, kas atbilst to uzvedības prasībām, ar noteikumu, ka tiem vismaz divreiz nedēļā ir pieejamas ganības, pastaigas ārā vai kustībām paredzētas platības. Šo atkāpi, kurai vajadzīga kontroles iestādes vai organizācijas atļauja, piemēro saimniecībām, kuras atbilst bioloģiskās lopkopības dabisko noteikumu prasībām, kas ir spēkā līdz 2000. gada 24. augustam, vai, ja tādas nepastāv, privātiem standartiem, ko pieņēmušas vai atzinušas dalībvalstis.

6.1.7. Līdz 2006. gada 31. decembrim Komisija sniegs ziņojumu par 6.1.5. punkta noteikumu īstenošanu.

6.1.8. Ja dzīvniekus audzē grupās, tad grupas lielumam ir jābūt atkarīgam no dzīvnieku attīstības pakāpes un attiecīgās sugas uzvedības vajadzībām. Dzīvnieku turēšana apstākļos vai barības režīmā, kas var veicināt anēmiju, ir aizliegta.

6.1.9. Mājputniem minimālais kaušanas vecums ir: 81 diena cāļiem, 150 dienas kapauniem, 49 dienas Pekinas pīlēm, 70 dienas muskuspīļu mātītēm, 84 dienas muskuspīļu tēviņiem, 92 dienas meža pīlēm, 94 dienas pērļu vistām, 140 dienas tītariem un cepešu zosīm. Ja audzētāji nepiemēro šos minimālos kaušanas vecumus, tiem jāizmanto lēnaudzīgās šķirnes.

6.2. Pārvadāšana

6.2.1. Lopu pārvadāšana jāveic tā, lai dzīvnieku pārdzīvoto stresu ierobežotu saskaņā ar attiecīgajiem valsts vai Kopienas tiesību aktiem. Iekraušana un izkraušana jāveic uzmanīgi un bez jebkādiem elektriskiem piespiešanas līdzekļiem. Jebkāda alopātisku nomierinošu līdzekļu lietošana pirms transportēšanas vai tās laikā ir aizliegta.

6.2.2. Pirms kaušanas un kaušanas laikā ar lopiem ir jāapietas tā, lai dzīvnieku stress tiktu samazināts līdz minimumam.

6.3. Lopkopības produkcijas identifikācija

6.3.1. Lopi un lopkopības produkcija ir jāidentificē visos to audzēšanas, sagatavošanas, pārvadāšanas un tirgū laišanas posmos.

7. Lopu mēsli

7.1. Kopējais mēslojuma daudzums, kā noteiks Direktīvā 91/676/EEK ( 22 ) ko izmanto saimniecībā, nedrīkst pārsniegt 170 kg slāpekļa uz vienu lauksaimniecības platības hektāru gadā, kas ir iepriekšminētās direktīvas III pielikumā precizētais daudzums. Vajadzības gadījumā kopējo lopu blīvumu samazina, lai izvairītos no iepriekšminētā ierobežojuma pārsniegšanas.

7.2. Lai noteiktu piemērotu lopu blīvumu, kas minēts iepriekš, dalībvalstu kompetentās iestādes nosaka lopu vienības, kas līdzvērtīgas 170 kg slāpekļa uz vienu hektāru dažādu kategoriju dzīvniekiem izmantotās lauksaimniecības platības gadā, vadoties pēc VII pielikumā noteiktajiem skaitļiem.

7.3. Dalībvalstis informē Komisiju un citas dalībvalstis par jebkuru novirzi no šiem skaitļiem un sniedz pamatojumu šādām izmaiņām. Šī prasība attiecas vienīgi uz maksimālā lopu skaita aprēķiniem ar mērķi nodrošināt, ka norma 170 kg slāpekļa no mēsliem uz hektāru gadā netiek pārsniegta. Tas neierobežo 8. sadaļā un VIII pielikumā noteiktās dzīvnieku blīvuma normas veselības un labklājības nolūkos.

7.4. Bioloģiskās ražošanas saimniecības drīkst izveidot sadarbību ►M22 vienīgi ◄ ar citām saimniecībām un uzņēmumiem, kuri atbilst šīs regulas noteikumiem, ar nolūku izplatīt pārpalikušos mēslus, kas iegūti no bioloģiskās ražošanas. Maksimālo robežu 170 kg slāpekļa uz vienu hektāru lauksaimniecībā izmantotās zemes gadā aprēķinās, ņemot vērā visas šādā sadarbībā iesaistītās bioloģiskās ražošanas vienības.

7.5. Dalībvalstis drīkst noteikt zemākus ierobežojumus nekā 7.1. līdz 7.4. punktā noteiktie, ņemot vērā attiecīgā reģiona īpatnības, citu slāpekļa mēslošanas līdzekli izmantošanu un slāpekļa nodrošinājumu augiem no augsnes.

7.6. Lopu mēslu uzglabāšanas novietnēm jābūt ar tilpumu, kas izslēdz ūdeņu tiešu piesārņošanu vai caur noplūdi un iesūkšanos augsnē.

7.7. Lai nodrošinātu saprātīgu mēslošanas līdzekļu pārraudzību, šādu lopu mēslu uzglabāšanas novietņu tilpumam ir jāpārsniedz uzglabāšanas tilpums, kas vajadzīgs ilgākais uz gadu, kad jebkura zemes apstrāde ar mēslojumu ir vai nu nevajadzīga (saskaņā ar dalībvalstīs iedibināto labo lauksaimniecības praksi), vai kad tā ir aizliegta gadījumos, kad ražošanas vienība atrodas noteiktā nitrātu jutīgā zonā.

8. Brīvās platības un lopu novietošana

8.1. Vispārīgi principi

8.1.1. Lopu novietošanas apstākļiem ir jāatbilst lopu bioloģiskajām un etoloģiskajām vajadzībām (piemēram, uzvedības vajadzības, kas attiecas uz pietiekamu kustību brīvību un ērtībām). Lopiem jābūt vieglai pieejai barībai un ūdenim. Ēku izolācijai, apsildei un ventilācijai jānodrošina, lai gaisa cirkulācija, putekļu līmenis, temperatūra, relatīvais gaisa mitrums un gāzu koncentrācija būtu uzturēta robežās, kas nav dzīvniekiem kaitīgas. Ēkām jāļauj nodrošināt pietiekamu dabisko ventilāciju un gaismu.

8.1.2. Brīvām āra platībām vai āra aplokiem ir, ja vajadzīgs, jānodrošina pietiekama aizsardzība pret lietu, vēju, sauli un temperatūras svārstībām atkarībā no vietējiem laika apstākļiem un attiecīgās šķirnes.

8.2. Lopu blīvums un izvairīšanās no pārliekas noganīšanas

8.2.1. Lopu novietošana kūtīs nebūs obligāta rajonos, kur ir piemēroti klimatiskie apstākļi, kas ļauj dzīvniekiem mitināties ārā.

8.2.2. Lopu blīvums kūtīs nodrošina dzīvniekiem ērtības un labsajūtu, kas jo īpaši ir atkarīga no dzīvnieku sugas, šķirnes un vecuma. Tas ir arī atkarīgs no dzīvnieku uzvedības vajadzībām, kuras jo īpaši ir atkarīgas no grupas lieluma un dzīvnieku dzimuma. Optimālais blīvums nodrošinās dzīvnieku labklājību, sniedzot tiem pietiekamu platību, kas ļauj tiem dabiski stāvēt, viegli atgulties, apgriezties, sevi apkopt, ieņemt visas dabiskās pozas un veikt visas dabiskās kustības, piemēram, izstaipīšanos un spārnu vicināšanu.

8.2.3. Minimālās virsmas platības kūtīm un āra aplokiem, kā arī citas novietņu īpašības dažādām dzīvnieku sugām un kategorijām ir noteiktas VIII pielikumā.

8.2.4. Ārā turēto lopu, kuri ganās pļavās, citos zāles klajumos, tīreļos, purvājos, viršos un citos dabiskos vai daļēji dabiskos apstākļos, blīvumam jābūt pietiekami mazam, lai novērstu augsnes nobradāšanu un veģetācijas noganīšanu.

8.2.5. Kūtis, aploki, iekārtas un rīki ir pienācīgi jātīra un jādezinficē, lai novērstu savstarpēju inficēšanos un slimības pārnēsājošu organismu izveidi. Šādai lopu novietņu un iekārtu tīrīšanai un dezinfekcijai var izmantot tikai II pielikuma E daļā uzskaitītos produktus. Fekālijas, urīns un neapēsta vai izlijusi barība ir jāizvāc, cik vien bieži vajadzīgs, lai mazinātu smaku un izvairītos no kukaiņu un grauzēju piesaistīšanas. Kukaiņu un citu kaitēkļu iznīcināšanai kūtīs un citās lopu turēšanas novietnēs var izmantot tikai tos produktus, kas uzskaitīti II pielikuma B daļas 2. iedaļā.

8.3. Zīdītājdzīvnieki

8.3.1. Ievērojot 5.3. punkta noteikumus, visiem zīdītājiem ir jādod pieeja ganībām vai āra aplokam, kas drīkst būt daļēji nosegts, un tiem ir jānodrošina iespēja izmantot šīs platības, kad vien dzīvnieka fizioloģiskais stāvoklis, laika apstākļi un zemes stāvoklis to atļauj, ja vien Kopienas vai valsts noteikumi attiecībā uz īpašām dzīvnieku veselības problēmām to neaizliedz. Zālēdājiem jānodrošina pieeja ganībām, kad vien apstākļi to atļauj.

8.3.2. Gadījumos, kad zālēdājiem ir pieeja ganībām ganīšanas perioda laikā un ja ziemas novietņu sistēma dzīvniekiem nodrošina kustību brīvību, drīkst atcelt prasību nodrošināt āra aplokus vai āra pastaigas ziemas mēnešos.

8.3.3. Neskatoties uz 8.3.1. punkta pēdējo teikumu, buļļiem vecumā virs viena gada ir jānodrošina pieeja ganībām vai āra aplokam, vai āra pastaigas.

8.3.4. Atkāpjoties no 8.3.1. punkta, galējais nobarošanas posms gaļas liellopiem, cūkām un aitām drīkst notikt telpās ar noteikumu, ka šis telpu periods nepārsniedz vienu piekto daļu no to dzīves ilguma un jebkurā gadījumā — ne ilgāk kā trīs mēnešus.

8.3.5. Lopu kūtīm jābūt ar gludāam, bet ne slidenām grīdām. Vismaz pusei no kopējās grīdu platības jābūt cietai, tas ir, tās nedrīkst būt noklātas ar šīferi vai režģu konstrukcijām.

8.3.6. Kūtīs jābūt ērtai, tīrai un sausai pietiekama lieluma platībai gulēšanai un atpūtai, kurai jābūt cietas konstrukcijas, bez šīfera plāksnēm. Atpūtas platība jānodrošina ar plašu, sausu guļvietu, kas nokaisīta ar pakaišu materiālu. Pakaišu sastāvā jābūt salmiem vai citam piemērotam dabiskam materiālam. Pakaišus drīkst uzlabot un bagātināt ar jebkuru minerālproduktu, kuru II pielikuma A daļa ļauj izmantot kā mēslošanas līdzekli bioloģiskajā lauksaimniecībā.

8.3.7. Attiecībā uz teļu audzēšanu, visām saimniecībām no 2000. gada 24. augusta bez jebkādām atkāpēm ir jāpilda Direktīva 91/629/EEK ( 23 ), kas nosaka minimālos teļu aizsardzības standartus. Teļu izvietošana atsevišķos steliņģos ir aizliegta pēc vienas nedēļas vecuma sasniegšanas.

8.3.8. Attiecībā uz cūku audzēšanu no 2000. gada 24. augusta visām saimniecībām ir jāpilda Padomes Direktīva 91/630/EEK ( 24 ), kas nosaka minimālos cūku aizsardzības standartus. Tomēr cūku mātes drīkst turēt grupās, izņemot grūtniecības beigu posmos un zīdīšanas periodā. Sivēnus nedrīkst turēt flat deck vai sivēnu būros. Āra platībām jābūt tādām, lai dzīvnieki varētu izkārnīties un rakņāties. Rakņāšanās nolūkam var izmantot dažādu veidu slāņus.

8.4. Mājputni

8.4.1. Mājputni ir jātur vaļējās platībās, un tos nedrīkst turēt būros.

8.4.2. Ūdensputniem ir jānodrošina pieeja tekošam ūdenim, dīķim vai ezeram, kad vien laika apstākļi to ļauj, respektējot dzīvnieku labklājības prasības vai higiēnas nosacījumus.

8.4.3. Visu mājputnu kūtīm jāatbilst šādiem minimālajiem nosacījumiem: — vismaz vienai trešdaļai platības jābūt cietai, tas ir, bez šīfera plāksnēm vai režģa konstrukcijām, un noklātai ar pakaišiem, piemēram, salmiem, zāģu skaidām, smiltīm vai kūdru, — dējējvistu kūtīs pietiekami lielai grīdas platībai, kas pieejama vistām, jābūt viegli pieejamai putnu mēslu savākšanai, — tur jābūt laktām, kuru izmēri un skaits atbilst grupas un putnu lielumam, kā noteikts VIII pielikumā, — tur jābūt ieejas/izejas atveramiem caurumiem, kuru izmērs ir piemērots putniem, un šo caurumu kopējam garumam jābūt vismaz 4 m uz 100 m2 putniem pieejamās kūts platības; — katrā vistu kūtī nedrīkst būt vairāk kā: — 4 800 cāļu, 3 000 dējējvistu, 5 200 pērļu vistu, 4 000 muskusa vai Pekinas pīļumātīšu vai 3 200 muskusa vai Pekinas pīļtēviņu, vai citu pīļu, 2 500 kapaunu, zosu vai tītaru, — kopējā izmantojamā platība gaļas putnu kūtīs vienā lauksaimniecības vienībā nedrīkst pārsniegt 1 600 m 2.

8.4.4. Dabisko gaismu dējējvistām drīkst papildināt ar mākslīgiem līdzekļiem, lai nodrošinātu maksimums 16 gaismas stundas dienā ar nepārtrauktu nakts atpūtas periodu bez mākslīgās gaismas vismaz astoņu stundu garumā.

8.4.5. Mājputniem ir jānodrošina pieeja pastaigām ārā, kad vien laika apstākļi to atļauj, un, kad vien iespējams, tiem jānodrošina šāda pieeja vismaz vienu trešdaļai no to dzīves. Šiem āra aplokiem jābūt galvenokārt segtiem ar veģetāciju, aprīkotiem ar drošības ierīcēm, un tiem jānodrošina dzīvniekiem viegla pieeja pietiekamam skaitam barošanas un dzirdināšanas siļu.

8.4.6. Veselības apsvērumu dēļ kūtis ir jāiztukšo atsevišķu ganāmpulku audzēšanas starplaikos. Kūtis un novietnes šajā laikā jāiztīra un jādezinficē. Turklāt tad, kad katra mājputnu ganāmpulka audzēšana ir pabeigta, aploki jāatstāj tukši, lai ļautu veģetācijai ataugt, un arī veselības apsvērumu dēļ. Dalībvalstis noteiks laika posmu, kurā aplokiem jābūt tukšiem, un paziņos savu lēmumu Komisijai un citām dalībvalstīm. Šīs prasības neattiecas uz nelieliem mājputnu daudzumiem, kurus netur aplokos un kuri var brīvi staigāt visu dienu.

▼M38

8.4.7. Neatkarīgi no 8.4.2. un 8.4.5. punktā noteiktā mājputnus drīkst turēt telpās, ja pastāv ierobežojumi, tai skaitā veterināri ierobežojumi, kas pieņemti, pamatojoties uz Kopienas aktiem, lai pasargātu sabiedrības un dzīvnieku veselību, liedzot mājputniem uzturēties āra aplokos vai šādu uzturēšanos ierobežojot. Ja mājputnus tur telpās, tiem jānodrošina pastāvīga pieeja rupjai lopbarībai pietiekamā daudzumā un piemērotam materiālam, lai apmierinātu mājputnu etoloģiskās vajadzības. Komisija pārbaudīs šā punkta piemērošanu jo īpaši attiecībā uz dzīvnieku labturības prasībām līdz 2006. gada 15. oktobrim.

▼M15

8.5. Vispārēja atkāpe lopu novietošanā

8.5.1. Atkāpjoties no 8.3.1., 8.4.2., 8.4.3. un 8.4.5. punktā noteiktajām prasībām un VIII pielikumā noteiktajām apdzīvotības blīvuma normām, dalībvalstu kompetentās iestādes drīkst atļaut atkāpes no šo punktu un VIII pielikuma prasībām pārejas laikā, kas beidzas 2010. gada 31. decembrī. Šo atkāpi drīkst piemērot tikai lopu audzēšana