3.2.

Zveltņgalvas triecienelementa testus veic pret dzinēja pārsega augšējo daļu. Ar zveltņgalvas triecienelementu veic vismaz astoņpadsmit testus, pa sešiem testiem dzinēja pārsega augšējās daļas vidējai un malējām trešdaļām pozīcijās, kurās visdrīzāk rastos trauma. Testus veic dažāda tipa konstrukcijām, ja tās atšķiras visā vērtējamajā laukumā. No šiem obligātajiem astoņpadsmit testiem vismaz divpadsmit testus veic ar zveltņgalvas triecienelementu “HPC1000 zonā” un vismaz sešus testus veic “HPC2000 zonā”, kā izklāstīts 3.2.1. punktā. Testa punktus izvieto tā, lai triecienelements netriektos pret dzinēja pārsega augšējo daļu ar leņķveidīgu atsitienu, pēc tam triecoties pret priekšējo stiklu vai A-veida drošības stieni ar lielāku spēku. Izvēlētie testa punkti attiecībā uz bērna/neliela auguma pieaugušā zveltņgalvas triecienelementu ir vismaz 165 mm viens no otra, vismaz 82,5 mm uz iekšpusi no noteiktajām sānu atskaites līnijām, vismaz 82,5 mm uz priekšu no noteiktās dzinēja pārsega aizmugurējās malas atskaites līnijas. ▼M1 Katrs izvēlētais testa punkts attiecībā uz bērna/neliela auguma pieaugušā zveltņgalvu arī ir vismaz 165 mm uz aizmuguri no dzinēja pārsega priekšējās malas atskaites līnijas vai uz aizmuguri no 1 000 mm aptīšanas attāluma, izvēloties to, kurš izraudzītajā testa punktā atrodas vairāk uz aizmuguri, ja vien neviens punkts dzinēja pārsega priekšējās malas testēšanas laukumā, tuvāk par 165 mm uz sāniem, neprasa trieciena kinētisko enerģiju, kas pārsniedz 200 J, ja to izvēlas testam ar augšstilba formu pret dzinēja pārsega priekšējo malu. ▼B Šos minimālos attālumus nosaka ar lokanu lentu, kuru stingri tur pie transportlīdzekļa ārējās virsmas. Ja ir izvēlētas vairākas testa pozīcijas un atlikušais testēšanas laukums ir pārāk mazs, lai izvēlētos citu testa pozīciju, vienlaikus saglabājot minimālo atstarpi starp testiem, tad var veikt mazāk par astoņpadsmit testiem. Laboratoriju testētās pozīcijas norāda testa ziņojumā. Tomēr tehniskie dienesti, kas izpilda testus, veic tik testus, cik ir vajadzīgs, lai garantētu transportlīdzekļa atbilstību galvas aizsardzības kritēriju (HPC) robežvērtībai 1 000 attiecībā uz “HPC1000 zonu” un 2 000 attiecībā uz “HPC2000 zonu”, jo īpaši punktos, kas ir tuvu robežām starp šo divu veidu zonām. 3.2.1. “HPC1000 zonas” un “HPC2000 zonas” noteikšana. Ražotājs nosaka zonas uz dzinēja pārsega augšējās daļas, kur galvas aizsardzības kritērijs (HPC) nepārsniedz attiecīgi 1 000 (HPC1000 zona) un 2 000 (HPC2000 zona) saskaņā ar prasībām, kas izklāstītas Regulas (EK) Nr. 78/2009 I pielikuma 2.3. punktā (skatīt 7. attēlu). 3.2.2. Dzinēja pārsega augšējās daļas trieciena laukuma, kā arī “HPC1000 zonas” un “HPC2000 zonas” marķēšanas pamatā ir ražotāja piegādāts rasējums no horizontālas plaknes virs transportlīdzekļa, paralēli transportlīdzekļa horizontālajai plaknei, kas iet caur koordinātu sākumpunktu. Ražotājs sniedz pietiekamu skaitu x un y koordinātu, lai marķētu laukumus uz faktiskā transportlīdzekļa, transportlīdzekļa ārējo kontūru aplūkojot z koordinātas virzienā. 3.2.3. “HPC1000 zonas” un “HPC2000 zonas” laukumi var sastāvēt no vairākām daļām, neierobežojot šo daļu skaitu. ►M1 Trieciena zonu nosaka, izmantojot zveltņgalvas pirmo kontakta punktu ar dzinēja pārsega augšējo daļu. ◄ 3.2.4. Trieciena laukumu, kā arī “HPC1000 zonas” un “HPC2000 zonas” virsmas laukumu aprēķina, pamatojoties uz dzinēja pārsegu rasējumā no horizontālas plaknes, kura ir paralēla horizontālajai plaknei, kas iet caur koordinātu sākumpunktu virs transportlīdzekļa, pamatojoties uz ražotāja sniegtajiem rasējuma datiem.