02009R0073 — LV — 25.09.2014 — 014.003

Šis dokuments ir tikai informatīvs, un tam nav juridiska spēka. Eiropas Savienības iestādes neatbild par tā saturu. Attiecīgo tiesību aktu un to preambulu autentiskās versijas ir publicētas Eiropas Savienības “Oficiālajā Vēstnesī” un ir pieejamas datubāzē “Eur-Lex”. Šie oficiāli spēkā esošie dokumenti ir tieši pieejami, noklikšķinot uz šajā dokumentā iegultajām saitēm

Grozīta ar:





Grozīta ar:





Labota ar:









▼B

PADOMES REGULA (EK) Nr. 73/2009

(2009. gada 19. janvāris),

ar ko paredz kopējus noteikumus tiešā atbalsta shēmām saskaņā ar kopējo lauksaimniecības politiku un izveido dažas atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kā arī groza Regulas (EK) Nr. 1290/2005, (EK) Nr. 247/2006, (EK) Nr. 378/2007 un atceļ Regulu (EK) Nr. 1782/2003







I SADAĻA

DARBĪBAS JOMA UN DEFINĪCIJAS

1. pants

Darbības joma

Ar šo regulu paredz:

a) kopējos noteikumus par tiešajiem maksājumiem;

b) ienākumu atbalsta shēmu lauksaimniekiem (turpmāk “vienotā maksājuma shēma”);

c) pārejas vienkāršotu ienākumu atbalsta shēmu lauksaimniekiem jaunajās dalībvalstīs, kā tās definētas 2. panta g) punktā (turpmāk “vienotā platībmaksājuma shēma”);

d) atbalsta shēmas lauksaimniekiem, kas ražo rīsus, kartupeļu cieti, proteīnaugus, riekstus, sēklas, kokvilnu, cukuru, augļus un dārzeņus, aitu gaļu, kazu gaļu, liellopu un teļa gaļu;

e) sistēmu, kas ļauj jaunajām dalībvalstīm, kā tās definētas 2. panta g) punktā, papildināt tiešos maksājumus.

2. pants

Definīcijas

Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:

a) “lauksaimnieks” ir fiziska vai juridiska persona vai fizisku vai juridisku personu grupa neatkarīgi no grupai un tās dalībniekiem valsts tiesību aktos piešķirtā juridiskā statusa, kuras saimniecība atrodas Kopienas teritorijā, kā tā definēta Līguma 299. pantā, un kura veic lauksaimniecisku darbību;

b) “saimniecība” ir visas ražošanas vienības, ko pārvalda lauksaimnieks un kas atrodas tās pašas dalībvalsts teritorijā;

c) “lauksaimnieciska darbība” ir lauksaimniecības produktu ražošana vai audzēšana, ieskaitot ražas novākšanu, slaukšanu, dzīvnieku audzēšanu un turēšanu lauksaimniecības nolūkiem, vai zemes uzturēšanu labā lauksaimniecības un vides stāvoklī, kā noteikts 6. pantā;

d) “tiešais maksājums” ir maksājums, ko piešķir tieši lauksaimniekiem saskaņā ar I pielikumā noteikto atbalsta shēmu;

e) “maksājumi konkrētā kalendārajā gadā” vai “maksājumi pārskata periodā” ir maksājumi, kas piešķirti vai kas jāpiešķir par attiecīgo(-ajiem) gadu(-iem), ieskaitot visus maksājumus par citiem periodiem, kuri sākas tajā(-os) kalendārajā(-os) gadā(- os);

f) “lauksaimniecības produkti” ir Līguma I pielikumā uzskaitītie produkti, kas nav zvejniecības produkti, kā arī kokvilna;

▼A1

g) “jaunās dalībvalstis” ir Bulgārija, Čehijas Republika, Igaunija, Horvātija, Kipra, Latvija, Lietuva, Ungārija, Malta, Polija, Rumānija, Slovēnija un Slovākija;

▼B

h) “lauksaimniecības zeme” ir aramzemes, pastāvīgo ganību vai ilggadīgo kultūru kopējā platība.

3. pants

Tiešo maksājumu finansēšana

Šīs regulas I pielikumā uzskaitītās atbalsta shēmas finansē saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1290/2005 3. panta 1. punkta c) apakšpunktu.







II SADAĻA

VISPĀRĪGI NOTEIKUMI PAR TIEŠAJIEM MAKSĀJUMIEM







1. NODAĻA

SAVSTARPĒJA ATBILSTĪBA

4. pants

Galvenās prasības

1. Lauksaimnieks, kurš saņem tiešos maksājumus, ievēro II pielikumā minētās likumā noteiktās pārvaldības prasības, kā arī nodrošina labu lauksaimniecības un vides stāvokli, kā noteikts 6. pantā.

Pirmajā daļā minētās prasības piemērojamas tikai tiktāl, ciktāl tās attiecas uz lauksaimnieka lauksaimniecisku darbību vai attiecīgās saimniecības lauksaimniecības zemi.

2. Kompetentā valsts iestāde, inter alia, izmantojot elektroniskos saziņas līdzekļus, nodrošina lauksaimniekam likumā noteikto pārvaldības prasību sarakstu un laba lauksaimniecības un vides stāvokļa nosacījumus, kas jāievēro.

5. pants

Likumā noteiktās pārvaldības prasības

1. Likumā noteiktās pārvaldības prasības, kas minētas II pielikumā, nosaka ar Kopienas tiesību aktiem šādās jomās:

a) sabiedrības, dzīvnieku un augu veselība;

b) vide;

c) dzīvnieku labturība.

2. II pielikumā minētos tiesību aktus piemēro to spēkā esošajā redakcijā un — direktīvu gadījumā — atbilstoši to piemērošanai dalībvalstīs.

6. pants

Labs lauksaimniecības un vides stāvoklis

1. Dalībvalstis nodrošina to, lai visās lauksaimniecības zemēs, jo īpaši zemē, ko vairs neizmanto ražošanai, tiktu uzturēts labs lauksaimniecības un vides stāvoklis. Dalībvalstis valsts vai reģionālā līmenī nosaka obligātās prasības attiecībā uz labu lauksaimniecības un vides stāvokli, pamatojoties uz III pielikumā noteikto sistēmu un ņemot vērā attiecīgo apgabalu raksturīgās īpašības, tostarp augsnes un klimatiskos apstākļus, esošās lauksaimniecības sistēmas, zemes izmantošanu, augseku, lauksaimniecības praksi un lauksaimniecības struktūras. Dalībvalstis nenosaka obligātās prasības, kas nav paredzētas šajā sistēmā.

III pielikuma trešajā ailē uzskaitītie standarti ir fakultatīvi, izņemot, ja:

a) dalībvalsts pirms 2009. gada 1. janvāra ir saistībā ar šādu standartu noteikusi obligātās prasības attiecībā uz labu lauksaimniecības un vides stāvokli; un/vai

b) dalībvalstī piemēro tiesību aktus, kas reglamentē standartu.

▼A1

2. Dalībvalstis, kuras nav jaunās dalībvalstis, nodrošina to, ka zeme, kuru izmantoja pastāvīgajām ganībām dienā, kas paredzēta platībatkarīgā atbalsta pieteikumos par 2003. gadu, tiek saglabāta pastāvīgajām ganībām. Jaunās dalībvalstis, izņemot Bulgāriju, Horvātiju un Rumāniju, nodrošina, ka zeme, kuru izmantoja pastāvīgajām ganībām 2004. gada 1. maijā, tiek saglabāta pastāvīgajām ganībām. Bulgārija un Rumānija nodrošina to, ka zeme, kuru izmantoja pastāvīgajām ganībām 2007. gada 1. janvārī, tiek saglabāta pastāvīgajām ganībām. Horvātija nodrošina to, ka zeme, kuru izmantoja pastāvīgajām ganībām 2013. gada 1. jūlijā, tiek saglabāta pastāvīgajām ganībām.

▼B

Tomēr pietiekami pamatotos gadījumos dalībvalsts var atkāpties no šā punkta pirmās daļas, ja tā veic darbību, lai novērstu kopējās pastāvīgo ganību platības ievērojamu samazinājumu.

Šā punkta pirmo daļu nepiemēro zemei, uz kuras atrodas pastāvīgās ganības, kas jāapmežo, ja tāda apmežošana ir saderīga ar vidi, un Ziemassvētku eglīšu plantācijām un ātraudzīgām sugām, kuras kultivē īstermiņā.







2. NODAĻA

MODULĀCIJA UN FINANŠU DISCIPLĪNA

7. pants

Modulācija

1. Tiešo maksājumu summu, kas attiecīgajā kalendārajā gadā jāpiešķir lauksaimniekam un pārsniedz EUR 5 000 , katru gadu līdz 2012. gadam samazina par šādām procentuālajām daļām:

a) 2009. gadā par 7 %;

b) 2010. gadā par 8 %;

c) 2011. gadā par 9 %;

d) 2012. gadā par 10 %.

2. Attiecībā uz summu, kas pārsniedz EUR 300 000 , 1. punktā noteiktos samazinājumus palielina par 4 %.

3. Šā panta 1. un 2. punkts neattiecas uz tiešajiem maksājumiem, ko piešķir lauksaimniekiem Francijas aizjūras departamentos, Azoru salās un Madeirā, un Kanāriju salās un Egejas jūras salās.

8. pants

Neto maksimālie apjomi

▼M9

1. Neskarot šīs regulas 11. pantu, kopējās tiešo maksājumu neto summas, kuras var piešķirt dalībvalstī attiecībā uz jebkuru kalendāro gadu līdz 2013. gadam pēc šīs regulas 7. un 10. panta un Regulas (EK) Nr. 378/2007 1. panta piemērošanas vai 2013. kalendārajā gadā pēc šīs regulas 10.a un 10.b panta piemērošanas un kas nav tiešie maksājumi saskaņā ar Regulām (EK) Nr. 247/2006 un (EK) Nr. 1405/2006, nav augstākas par maksimālo apjomu, kas noteikts šīs regulas IV pielikumā. Lai ievērotu šīs regulas IV pielikumā noteiktos maksimālos apjomus, vajadzības gadījumā dalībvalstis lineāri samazina tiešo maksājumu summas, uz kurām attiecas samazinājumi, kas paredzēti šīs regulas 7. un 10. pantā un Regulas (EK) Nr. 378/2007 1. pantā attiecībā uz jebkuru kalendāro gadu līdz 2013. gadam, vai samazinājumi, kas paredzēti šīs regulas 10.a un 10.b pantā attiecībā uz 2013. kalendāro gadu.

▼B

2. Komisija saskaņā ar 141. panta 2. punktā minēto procedūru pārskata šīs regulas IV pielikumā noteiktos maksimālos apjomus, lai ņemtu vērā:

a) izmaiņas attiecībā uz maksimālajām tiešo maksājumu kopsummām, kuras var piešķirt;

b) izmaiņas brīvprātīgajā modulācijas sistēmā, kas paredzēta Regulā (EK) Nr. 378/2007;

c) saimniecību strukturālās izmaiņas.

▼M9 —————

▼B

9. pants

Modulācijas rezultātā iegūtās summas

1. Summas, kas rodas, piemērojot šīs regulas 7. pantā paredzētos samazinājumus, jebkurā dalībvalstī, kas nav jaunā dalībvalsts, ir pieejamas kā Kopienas papildu atbalsts pasākumiem saskaņā ar lauku attīstības programmām, ko atbilstīgi Regulai (EK) Nr. 1698/2005 finansē no ELFLA, saskaņā ar šajā pantā paredzētajiem nosacījumiem.

2. Summas, kas atbilst vienam procentu punktam, iedala dalībvalstīm, kurās attiecīgās summas ir radušās. Summas, kuras atbilst samazinājumam par 4 procentu punktiem, sadala starp attiecīgajām dalībvalstīm saskaņā ar procedūru, kas minēta 141. panta 2. punktā, pamatojoties uz šādiem kritērijiem:

a) lauksaimniecības zemes platība;

b) nodarbinātība lauksaimniecībā;

c) iekšzemes kopprodukts (IKP) uz vienu iedzīvotāju pēc pirktspējas.

Tomēr jebkura attiecīgā dalībvalsts saņem vismaz 80 % no kopējām summām, kas minētas pirmajā daļā un radušās attiecīgajā dalībvalstī.

3. Atkāpjoties no 2. punkta otrās daļas, ja laikposmā no 2000. līdz 2002. gadam dalībvalstī saražoto rudzu proporcija kopējā labības ražošanā pārsniedza vidēji 5 % un to proporcija Kopienas kopējā rudzu ražošanā tajā pašā laikposmā pārsniedza 50 %, tad vismaz 90 % no summām, kas modulācijas rezultātā radās attiecīgajā dalībvalstī, atkārtoti piešķir minētajai dalībvalstij līdz 2013. gadam, ieskaitot.

Tādā gadījumā, neskarot 68. pantā paredzētās iespējas, vismaz 10 % no summas, kas piešķirta attiecīgajai dalībvalstij, ir pieejami rudzu audzēšanas reģionos pasākumiem, kuri minēti šā panta 1. punktā.

Šajā punktā “labība” ir produkti, kas uzskaitīti V pielikumā.

4. Atlikušās summas, kas radušās no 7. panta 1. punkta piemērošanas, un summas, kas radušās no 7. panta 2. punkta piemērošanas, saskaņā ar 141. panta 2. punktā minēto procedūru piešķir dalībvalstij, kurā attiecīgās summas radušās. Tās izlieto saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1698/2005 69. panta 5.a punktu.

10. pants

Īpaši noteikumi modulācijai jaunajās dalībvalstīs

1. Šīs regulas 7. pantu lauksaimniekiem jaunā dalībvalstī piemēro jebkurā kalendārajā gadā tikai tad, ja tiešo maksājumu līmenis, kas piemērojams minētajā dalībvalstī attiecīgajā kalendārajā gadā saskaņā ar 121. pantu, ir vismaz vienāds ar līmeni, ko piemēro dalībvalstīs, kuras nav jaunās dalībvalstis, ņemot vērā visus samazinājumus, ko piemēro saskaņā ar 7. panta 1. punktu.

2. Ja 7. pantu piemēro lauksaimniekiem jaunajā dalībvalstī, procentuālā daļa, ko piemēro saskaņā ar 7. panta 1. punktu, nepārsniedz starpību starp tiešo maksājumu līmeni, ko tiem piemēro saskaņā ar 121. pantu, un līmeni dalībvalstīs, kuras nav jaunās dalībvalstis, ņemot vērā visus samazinājumus, ko piemēro saskaņā ar 7. panta 1. punktu.

3. Visas atlikušās summas, kas radušās no 7. panta 1. un 2. punkta piemērošanas, piešķir jaunajai dalībvalstij, kurā attiecīgās summas radušās, saskaņā ar 141. panta 2. punktā minēto procedūru. Tās izlieto saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1698/2005 69. panta 5.a punktu.

▼M9

10.a pants

Tiešo maksājumu korekcija 2013. gadā

1. Jebkuru tiešo maksājumu summu, ko lauksaimniekam paredzēts piešķirt 2013. kalendārajā gadā un kas pārsniedz EUR 5 000 , samazina par 10 %.

2. Attiecībā uz summām, kas pārsniedz EUR 300 000 , 1. punktā noteikto samazinājumu palielina par četriem procentu punktiem.

▼M11

3. Panta 1. un 2. punkts neattiecas uz tiešajiem maksājumiem, ko piešķir lauksaimniekiem Bulgārijā, Horvātijā, Rumānijā un Francijas aizjūras departamentos, Azoru salās un Madeirā, Kanāriju salās un Egejas jūras salās.

4. Atkāpjoties no 1. punkta, minētajā punktā paredzētais samazinājums ir 0 % jaunajām dalībvalstīm, kas nav Bulgārija, Horvātija un Rumānija.

▼M9

10.b pants

Tiešo maksājumu brīvprātīga korekcija 2013. gadā

1. Jebkura dalībvalsts, kas attiecībā uz 2012. kalendāro gadu ir piemērojusi Regulas (EK) Nr. 378/2007 1. pantu, var piemērot samazinājumu (turpmāk “brīvprātīga korekcija”) visām tiešo maksājumu summām, ko paredzēts piešķirt tās teritorijā attiecībā uz 2013. kalendāro gadu. Brīvprātīgu korekciju piemēro papildus šīs regulas 10.a pantā paredzētajai tiešo maksājumu korekcijai.

Brīvprātīga korekcija var būt reģionāli diferencēta ar noteikumu, ka dalībvalsts ir izmantojusi Regulas (EK) Nr. 378/2007 3. panta 1. punkta b) apakšpunktā paredzēto iespēju.

2. Maksimālā likme samazinājumam, ko rada 10.a panta un šā panta 1. punkta kombinēta piemērošana, nepārsniedz tā samazinājuma procentu likmi, kuru rada šīs regulas 7. panta un Regulas (EK) Nr. 378/2007 1. panta 1. punkta kombinēta piemērošana, kā piemērots summām, kuras attiecīgajos reģionos jāpiešķir lauksaimniekiem attiecībā uz 2012. kalendāro gadu.

3. Summas, kas radušās no brīvprātīgas korekcijas piemērošanas, nepārsniedz neto summas, ko Komisija saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 378/2007 4. panta 1. punktu ir noteikusi 2012. kalendārajam gadam.

4. Summas, kas radušās no brīvprātīgas korekcijas piemērošanas, dalībvalstī, kur tās bija radušās, ir pieejamas kā Savienības atbalsts saskaņā ar lauku attīstības programmām un finansējums no ELFLA.

5. Līdz 2012. gada 8. oktobrim dalībvalstis nolemj un paziņo Komisijai par:

a) brīvprātīgas korekcijas likmi visā teritorijā un, vajadzības gadījumā, – katrā reģionā;

b) samazinājuma kopsummu, ko paredzēts iegūt brīvprātīgas korekcijas rezultātā visā teritorijā un, vajadzības gadījumā, – katrā reģionā.

10.c pants

Summas, kas radušās no brīvprātīgas korekcijas un no 136. panta piemērošanas

1. Balstoties uz summām, ko dalībvalstis ir paziņojušas saskaņā ar 10.b panta 5. punktu, Komisija, nepiemērojot 141. panta 2. punktā vai 141.b panta 2. punktā minēto procedūru, pieņem īstenošanas aktus, ar ko nosaka summas, kuras radušās no brīvprātīgas korekcijas.

2. Saskaņā ar 1. punktu noteiktās summas, kā arī summas, kas radušās no 136. panta piemērošanas 2014. finanšu gadam, pievieno ELFLA atbalsta lauku attīstības programmām gada sadalījumam pa dalībvalstīm.

3. Dalībvalstis var nolemt pārsniegt maksimālo ELFLA ieguldījuma likmi attiecībā uz summām, ko pievieno 2. punktā minētajam gada sadalījumam pa dalībvalstīm.

Uz summām, ko pievieno 2. punktā minētajam gada sadalījumam pa dalībvalstīm, neattiecas vienreizējais priekšfinansējuma maksājums lauku attīstības programmām.

4. Komisija pieņem īstenošanas aktus, ar ko paredz noteikumus par 2. punktā minēto summu atspoguļošanu lauku attīstības programmu finansējuma plānos. Minētos īstenošanas aktus pieņem saskaņā ar 141.b panta 2. punktā paredzēto pārbaudes procedūru.

10.d pants

ELGF neto maksimālais apjoms

1. ELGF izdevumu maksimālo apjomu attiecībā uz 2014. finanšu gadu aprēķina kā maksimālās summas, kas tam noteiktas ar regulu, kuru Padome pieņem saskaņā ar 312. panta 2. punktu Līgumā par Eiropas Savienības darbību, no kurām atskaita šīs regulas 10.c panta 2. punktā minētās summas.

2. Komisija, nepiemērojot 141. panta 2. punktā vai 141.b panta 2. punktā minēto procedūru un balstoties uz 1. punktā minētajiem datiem, pieņem īstenošanas aktus, ar ko nosaka neto bilanci, kura pieejama ELGF izdevumiem attiecībā uz 2014. finanšu gadu.

▼B

11. pants

Finanšu disciplīna

▼M3

1. Lai nodrošinātu to, ka KLP tirgus pasākumu izdevumu un tiešo maksājumu finansēšanai paredzētās summas, kas pašlaik minētas I pielikuma 2. pozīcijā Eiropas Parlamenta, Padomes un Komisijas Iestāžu nolīgumā par budžeta disciplīnu un pareizu finanšu pārvaldību ( 1 ), nepārsniedz gada maksimāli pieļaujamos apjomus, kuri izklāstīti dalībvalstu valdību pārstāvju Lēmumā 2002/929/EK, kas pieņemts Padomes sanāksmē 2002. gada 18. novembrī attiecībā uz secinājumiem, kuri izdarīti Eiropadomes Briseles sanāksmē 2002. gada 24. un 25. oktobrī ( 2 ), nosaka tiešo maksājumu korekciju, ja prognozes – attiecībā uz 2. pozīcijā minēto pasākumu finansēšanu konkrētā finanšu gadā, kuras palielina ar summām, kas norādītas Regulas (EK) Nr. 1234/2007 190.a pantā, un summām, kas norādītas šīs regulas 134. un 135. pantā, un summām, kas minētas šīs regulas 136. pantā, un pirms šīs regulas 7. un 10. pantā un Regulas (EK) Nr. 378/2007 1. panta 1. punktā noteiktās modulācijas piemērošanas – liecina, ka pārsniegts iepriekšminētais piemērojamais maksimāli pieļaujamais gada apjoms, ņemot vērā EUR 300 000 000 rezervi, kas zemāka par šo maksimāli pieļaujamo apjomu.

▼M9

Tomēr 2014. finanšu gadā pirmajā daļā minēto korekciju nosaka, ņemot vērā prognozes attiecībā uz finansējumu tiešajiem maksājumiem un ar tirgu saistītiem KLP izdevumiem, kas noteikti regulā, ko Padome pieņem saskaņā ar 312. panta 2. punktu Līgumā par Eiropas Savienības darbību, kurām pieskaita šīs regulas 10.b pantā minētās summas un summas, ko rada tās 136. panta piemērošana 2014. finanšu gadam, pirms šīs regulas 10.a pantā paredzētās tiešo maksājumu korekcijas, bet neņemot vērā rezervi EUR 300 000 000 apmērā.

▼M9

2. Eiropas Parlaments un Padome saskaņā ar parasto likumdošanas procedūru pēc Komisijas priekšlikuma, ko iesniedz ne vēlāk kā tā kalendārā gada 31. martā, attiecībā uz kuru piemēro 1. punktā minēto korekciju, nosaka šīs korekcijas ne vēlāk kā tā paša kalendārā gada 30. jūnijā.

▼B

3. Saskaņā ar 121. pantā paredzēto palielinājumu grafika piemērošanu visiem tiešajiem maksājumiem, kas piešķirti jaunajās dalībvalstīs, šā panta 1. punkts uz jaunajām dalībvalstīm neattiecas līdz tā kalendārā gada sākumam, kurā jaunajās dalībvalstīs piemērojamo tiešo maksājumu līmenis ir vismaz vienāds ar šādu piemērojamo maksājumu līmeņiem dalībvalstīs, kas nav jaunās dalībvalstis.

▼M9

11.a pants

Pilnvaru deleģēšana

Lai 2013. gadā nodrošinātu tiešo maksājumu korekciju optimālu piemērošanu un finanšu disciplīnu 2013. kalendārajā gadā, Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus saskaņā ar 141.a pantu, ar kuriem paredz noteikumus par bāzes datiem, ko izmanto, lai aprēķinātu samazinājumus, kas dalībvalstīm jāpiemēro lauksaimniekiem 2013. gadā veikto korekciju dēļ, kuras paredzētas 10.a pantā, un finanšu disciplīnas dēļ, kas paredzēta 11. pantā.

▼B







3. NODAĻA

SAIMNIECĪBU KONSULTATĪVĀ SISTĒMA

12. pants

Saimniecību konsultatīvā sistēma

1. Dalībvalstis izveido sistēmu lauksaimnieku konsultēšanai par zemes un saimniecību pārvaldību (turpmāk “saimniecību konsultatīvā sistēma”), ko vada viena vai vairākas šim nolūkam izraudzītas iestādes vai privātas struktūras.

2. Saimniecību konsultatīvā sistēma aptver vismaz likumā noteiktās pārvaldības prasības un labu lauksaimniecības un vides stāvokli, kas minēts 1. nodaļā.

3. Lauksaimnieki var piedalīties saimniecību konsultatīvajā sistēmā pēc brīvprātības principa.

Dalībvalstis saskaņā ar objektīviem kritērijiem var noteikt prioritāras lauksaimnieku kategorijas, kuriem ir piekļuve saimniecību konsultatīvajai sistēmai.

4. Līdz 2010. gada 31. decembrim Komisija iesniedz Padomei ziņojumu par saimniecību konsultatīvās sistēmas piemērošanu, vajadzības gadījumā pievienojot atbilstīgus priekšlikumus.

13. pants

Izraudzīto iestāžu un privāto struktūru pienākumi

Neskarot valsts tiesību aktus par dokumentu publiskumu, dalībvalstis nodrošina to, lai 12. panta 1. punktā minētās izraudzītās iestādes un privātās struktūras personām, kas nav lauksaimnieki, kuri pārvalda attiecīgās saimniecības, neatklātu personīgu vai individuālu informāciju un datus, kurus tās iegūst savā konsultatīvajā darbībā, izņemot jebkuru pārkāpumu, kas atklāts to darbības laikā un uz ko attiecas Kopienas vai valsts tiesību aktos noteikts pienākums informēt valsts iestādi, jo īpaši noziedzīgu nodarījumu gadījumā.







4. NODAĻA

INTEGRĒTĀ VADĪBAS UN KONTROLES SISTĒMA

14. pants

Darbības joma

Katra dalībvalsts izveido un izmanto integrētu vadības un kontroles sistēmu (turpmāk “integrētā sistēma”).

Integrēto sistēmu piemēro I pielikumā minētajām atbalsta shēmām.

Vajadzības gadījumā to attiecīgi piemēro arī šīs sadaļas 1. un 2. nodaļā paredzēto noteikumu pārvaldībai un kontrolei.

15. pants

Integrētās sistēmas elementi

1. Integrētajā sistēmā ir šādi elementi:

a) elektroniska datubāze;

b) lauksaimniecībā izmantojamās zemes gabalu identifikācijas sistēma;

c) tiesību uz maksājumu identifikācijas un reģistrācijas sistēma;

d) atbalsta pieteikumi;

e) integrēta kontroles sistēma;

f) vienota sistēma, kas vajadzīga, lai reģistrētu katra tā lauksaimnieka identitāti, kurš iesniedzis atbalsta pieteikumu.

2. Ja piemēro šīs regulas 52. un 53. pantu, integrētajā sistēmā ietver dzīvnieku identifikācijas un reģistrācijas sistēmu, kas izveidota saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1760/2000 un Regulu (EK) Nr. 21/2004.

3. Dalībvalstis lauksaimniecības zemes gabalu identifikācijas sistēmā var ietvert ģeogrāfisko informācijas sistēmu olīvu audzēšanā.

16. pants

Elektroniskā datubāze

1. Elektroniskajā datubāzē par katru lauksaimniecības uzņēmumu reģistrē datus, kas iegūti no atbalsta pieteikumiem.

Šī datubāze jo īpaši ļauj ar dalībvalsts kompetentās iestādes starpniecību iepazīties ar datiem, kas attiecas uz kalendārajiem un/vai tirdzniecības gadiem, sākot no 2000. gada. Tā ļauj arī tieši un nekavējoties iepazīties ar datiem, kas attiecas uz četriem iepriekšējiem gadiem.

2. Dalībvalstis var izveidot decentralizētas datubāzes ar nosacījumu, ka minētās datu bāzes, kā arī administratīvās procedūras datu reģistrēšanai un pieejai ir izstrādātas vienveidīgi visā dalībvalsts teritorijā un ir savstarpēji saderīgas, lai varētu veikt kontrolpārbaudes.

17. pants

Identifikācijas sistēma lauksaimniecībā izmantojamās zemes gabaliem

Lauksaimniecībā izmantojamās zemes gabalu identifikācijas sistēmu izveido, pamatojoties uz kartēm vai zemesgrāmatas aktiem, vai citiem kartogrāfiskiem materiāliem. Izmanto elektroniskas ģeogrāfiskās informācijas sistēmas metodes, vēlams, ietverot tajās ortofotografēšanu no gaisa vai kosmosa, ar vienotu standartu, kas garantē precizitāti, kura ir vismaz līdzvērtīga kartogrāfijai mērogā 1:10 000 .

18. pants

Tiesību uz maksājumu identifikācijas un reģistrācijas sistēma

1. Tiesību uz maksājumu identifikācijas un reģistrācijas sistēmu izveido tā, lai varētu pārbaudīt tiesības un veikt kontrolpārbaudes attiecībā uz atbalsta pieteikumiem un lauksaimniecības zemes gabalu identifikācijas sistēmu.

2. Šā panta 1. punktā minētā sistēma ļauj ar dalībvalsts kompetentās iestādes starpniecību tieši un nekavējoties iepazīties ar datiem, kas attiecas uz vismaz četriem iepriekšējiem kalendārajiem gadiem pēc kārtas.

19. pants

Atbalsta pieteikumi

1. Katru gadu lauksaimnieki iesniedz pieteikumus par tiešajiem maksājumiem, attiecīgā gadījumā norādot:

a) visus attiecīgās saimniecības lauksaimniecības zemes gabalus un, ja dalībvalsts piemēro 15. panta 3. punktu, olīvkoku skaitu un to izvietojumu lauksaimniecības zemes gabalā;

b) aktivizēšanai deklarēto tiesību uz maksājumu identitāti;

c) jebkuru citu informāciju, ko paredz sniegt šī regula vai attiecīgā dalībvalsts.

2. Dalībvalstis, izmantojot elektroniskos saziņas līdzekļus, inter alia, nodrošina iepriekš izveidotas veidlapas, pamatojoties uz platībām, kas noteiktas iepriekšējā gadā, kā arī grafisko materiālu, kurā norāda minēto platību atrašanās vietu un, vajadzības gadījumā, olīvkoku izvietojumu. Dalībvalsts var nolemt, ka pieteikumā atbalsta saņemšanai jāietver tikai izmaiņas attiecībā uz iepriekšējā gadā iesniegto atbalsta pieteikumu.

3. Dalībvalsts var nolemt, ka vienotajā pieteikumā atbalstam ietver vairākas vai visas I pielikumā minētās atbalsta shēmas vai citas atbalsta shēmas.

20. pants

Atbilstības nosacījumu pārbaude

1. Dalībvalstis veic atbalsta pieteikumu administratīvās pārbaudes, lai pārbaudītu maksājumu atbilstības nosacījumus.

2. Administratīvās pārbaudes papildina ar pārbaudēm uz vietas, lai pārliecinātos par atbilstību maksājumu piešķiršanai. Tādēļ dalībvalstis izstrādā lauku saimniecību pārbaužu paraugu ņemšanas plānu.

Dalībvalstis lauksaimniecībā izmantojamo zemes gabalu pārbaudēm uz vietas var izmantot attālo uzrādi un Globālās satelītu navigācijas sistēmas metodi.

3. Katra dalībvalsts izraugās iestādi, kas atbild par šajā nodaļā paredzēto kontroļu un pārbaužu saskaņošanu.

Ja dalībvalsts paredz deleģēt dažus saskaņā ar šo nodaļu veicamā darba aspektus specializētām aģentūrām vai uzņēmumiem, izraudzītā iestāde saglabā kontroli pār tādu darbu un atbildību par to.

21. pants

Samazinājumi un nepiešķiršana atbilstības noteikumu neizpildes gadījumā

1. Neskarot nevienu maksājumu samazinājumu un nepiešķiršanu, kā paredzēts 23. pantā, ja tiek konstatēts, ka lauksaimnieks nav izpildījis atbilstības nosacījumus, kas saistīti ar atbalsta piešķiršanu, kā paredzēts šajā regulā, maksājumu vai maksājuma daļu, kuru piešķir vai kura jāpiešķir un par kuru atbilstības nosacījumi ir ievēroti, samazina un nepiešķir gadījumos, kas jānosaka saskaņā ar 141. panta 2. punktā minēto procedūru.

2. Samazinājuma apjomu nosaka pakāpeniski saskaņā ar konstatētās neatbilstības nopietnību, apmēru, pastāvību un atkārtošanos, un to var līdz pat pilnīgai pieteikuma izslēgšanai no vienas vai vairākām atbalsta shēmām uz vienu vai vairākiem kalendārajiem gadiem.

22. pants

Savstarpējas atbilstības kontrole

1. Dalībvalstis veic pārbaudes uz vietas, lai pārliecinātos, ka lauksaimnieks pilda 1. nodaļā minētās prasības.

2. Dalībvalstis var izmantot savas esošās vadības un kontroles sistēmas, lai nodrošinātu atbilstību likumā noteiktajām pārvaldības prasībām un labam lauksaimniecības un vides stāvoklim.

Šīs sistēmas un jo īpaši liellopu identifikācijas un reģistrācijas sistēma, kas izveidota saskaņā ar Padomes Direktīvu 2008/71/EK (2008. gada 15. jūlijs) par cūku identificēšanu un reģistrēšanu ( 3 ) un Regulu (EK) Nr. 1760/2000 un (EK) Nr. 21/2004, ir saderīga ar integrēto sistēmu, kā noteikts šīs regulas 26. panta 1. punktā.

23. pants

Maksājuma samazinājums vai tā nepiešķiršana, ja nav izpildīti savstarpējās atbilstības noteikumi

1. Ja nav ievērotas likumā noteiktās pārvaldības prasības vai labs lauksaimniecības un vides stāvoklis jebkurā laikā konkrētajā kalendārajā gadā (turpmāk “konkrētais kalendārais gads”) un ja neatbilstības pamatā ir darbība vai bezdarbība, ko var tieši attiecināt uz lauksaimnieku, kas iesniedzis atbalsta pieteikumu konkrētajā kalendārajā gadā, kopējo piešķirto vai piešķiramo tiešo maksājumu summu pēc 7., 10., un 11. panta piemērošanas minētajam lauksaimniekam samazina vai nepiešķir saskaņā ar 24. pantā ietvertajiem sīki izklāstītajiem noteikumiem.

Šā punkta pirmo daļu piemēro arī gadījumos, ja attiecīgās prasības nav ievērotas tieši tās personas darbības vai bezdarbības dēļ, kurai ir nodota vai no kuras ir saņemta lauksaimniecības zeme.

Šajā punktā “nodošana” ir jebkāda veida darījums, ar ko lauksaimniecības zeme pārstāj būt “personas, kas nodod saimniecību” rīcībā.

Atkāpjoties no šā punkta otrās daļas, no 2010. gada, ja persona, uz kuru darbība vai bezdarbība ir tieši attiecināma, ir iesniegusi atbalsta pieteikumu attiecīgā kalendārā gadā, maksājuma samazinājumu vai nepiešķiršanu piemēro tiešo maksājumu kopsummām, kas piešķirtas vai jāpiešķir šādai personai.

2. Ņemot vērā šā panta 1. punktu un saskaņā ar nosacījumiem, kas paredzēti sīki izklāstītajos noteikumos 24. panta 1. punktā, dalībvalstis var nolemt nepiemērot maksājumu samazinājumu vai to nepiešķiršanu attiecībā uz summām, kas ir EUR 100 vai mazākas, vienam lauksaimniekam vienā kalendārajā gadā.

Ja dalībvalsts nolemj izmantot pirmajā daļā paredzēto iespēju, nākamajā gadā kompetentā iestāde veic darbības, lai nodrošinātu, ka lauksaimnieks novērš konstatēto neatbilstību. Lauksaimnieku informē par šādu konstatējumu un par pienākumu veikt koriģējošo darbību.

24. pants

Sīki izstrādāti noteikumi maksājumu samazināšanai un nepiešķiršanai, ja nav izpildīti savstarpējās atbilstības noteikumi

1. Sīki izstrādātus noteikumus maksājumu samazināšanai vai nepiešķiršanai, kā minēts 23. pantā, paredz saskaņā ar 141. panta 2. punktā minēto procedūru. Šajā kontekstā ņem vērā konstatētās neatbilstības nopietnību, apjomu, pastāvīgumu un atkārtošanos, kā arī kritērijus, kas izklāstīti šā panta 2., 3. un 4. punktā.

2. Nolaidības gadījumā samazinājuma procentuālā daļa nepārsniedz 5 % un atkārtotas neatbilstības gadījumā — 15 %.

Pietiekami pamatotos gadījumos dalībvalstis var pieņemt lēmumu nepiemērot samazinājumu, ja konstatēta neatbilstība, bet tās nopietnība, apjoms un pastāvīgums ir uzskatāmi par maznozīmīgiem. Tomēr neatbilstības, kas rada tiešu risku sabiedrības vai dzīvnieku veselībai, nedrīkst uzskatīt par nenozīmīgām.

Ja lauksaimnieks nav nekavējoties novērsis konstatēto neatbilstību, kompetentā iestāde veic vajadzīgos pasākumus, kas attiecīgā gadījumā var būt administratīva pārbaude, lai nodrošinātu, ka lauksaimnieks novērš attiecīgo konstatēto neatbilstību. Lauksaimnieku informē par šādu maznozīmīgu prasību neievērošanu un veicamajām korekcijām.

3. Tīšas neatbilstības gadījumā samazinājuma procentuālā daļa principā nav mazāka par 20 %, un tās rezultāts var būt maksājuma izslēgšana no vienas vai vairākām atbalsta shēmām, un to var piemērot vienu vai vairākus kalendāros gadus.

4. Katrā ziņā maksājumu samazinājumu un nepiešķirto maksājumu kopējā summa par vienu kalendāro gadu nepārsniedz kopējo summu, kas minēta 23. panta 1. punktā.

25. pants

Summas, kas rodas savstarpējas neatbilstības gadījumā

Summas, kas rodas no maksājumu samazinājumiem un to nepiešķiršanas, ja nav panākta atbilstība 1. nodaļas noteikumiem, tiek pārskaitītas ELGF. Dalībvalstis var paturēt 25 % no minētajām summām.

26. pants

Atbalsta shēmu saderība ar integrēto sistēmu

1. Lai piemērotu VI pielikumā uzskaitītās atbalsta shēmas, dalībvalstis nodrošina to, lai administratīvās un kontroles procedūras, ko piemēro tādām shēmām, būtu saderīgas ar integrēto sistēmu šādos aspektos:

a) elektroniska datubāze;

b) identifikācijas sistēmas lauksaimniecībā izmantojamās zemes gabaliem;

c) administratīvas pārbaudes.

Tādēļ elektronisko datubāzi, sistēmas un pārbaudes, kas minētas, attiecīgi, šā punkta pirmās daļas a), b) un c) apakšpunktā, izveido tā, lai bez problēmām vai konfliktiem būtu iespējama pareiza sistēmu darbība vai datu apmaiņa starp tām.

2. Lai piemērotu Kopienas vai valsts atbalsta shēmas, kuras nav uzskaitītas VI pielikumā, dalībvalstis savās administratīvajās un kontroles procedūrās var ietvert integrētās sistēmas vienu vai vairākas sastāvdaļas.

27. pants

Informācija un kontrole

1. Komisiju regulāri informē par integrētās sistēmas piemērošanu.

Tā par šo jautājumu organizē viedokļu apmaiņu ar dalībvalstīm.

2. Saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1290/2005 37. pantu pēc savlaicīgas attiecīgo kompetento iestāžu informēšanas Komisijas ieceltie pilnvarotie pārstāvji var veikt:

a) pārbaudes vai kontroles, kas attiecas uz pasākumiem, kurus veic, lai izveidotu un īstenotu integrēto sistēmu;

b) kontroles specializētajās aģentūrās un uzņēmumos, kas minēti 20. panta 3. punktā.

3. Neskarot dalībvalstu atbildību integrētās sistēmas ieviešanā un piemērošanā, Komisija var izmantot specializētu iestāžu vai personu atbalstu, lai atvieglotu integrētās sistēmas izveidi, uzraudzību un izmantošanu, jo īpaši lai sniegtu dalībvalstu kompetentajām iestādēm tehniskus padomus, ja tās tādu lūgtu.







5. NODAĻA

CITI VISPĀRĪGI NOTEIKUMI

28. pants

Obligātās prasības tiešo maksājumu saņemšanai

1. No 2010. gada dalībvalstis nepiešķir tiešos maksājumu lauksaimniekam vienā no turpmāk minētajiem gadījumiem:

a) ja pieprasītais vai izmaksājamais tiešo maksājumu apjoms, pirms ir veikti 21. un 23. pantā minētie maksājuma samazinājumi vai tā nepiešķiršana, konkrētajā kalendārajā gadā nepārsniedz EUR 100; vai

b) ja saimniecības platība, par kuru var pretendēt uz atbalstu un par kuru pieprasīti vai jāveic tiešie maksājumi, pirms ir piemēroti 21. pantā minētie maksājuma samazinājumi vai tā nepiešķiršana, nepārsniedz vienu hektāru.

Lai ņemtu vērā lauksaimniecības ekonomikas struktūras īpatnības, dalībvalstis var koriģēt šā punkta pirmās daļas a) un b) apakšpunktā minētās robežvērtības robežās, kas izklāstītas VII pielikumā.

Uz lauksaimnieki, kuriem piešķirtas 44. panta 1. punktā minētās īpašās tiesības, attiecas šā punkta pirmās daļas a) apakšpunktā minētais nosacījums.

Attiecīgās dalībvalstis var pieņemt lēmumu šo punktu piemērot Francijas aizjūras departamentos, Azoru salās un Madeirā, Kanāriju salās un Egejas jūras salās.

Ja izmaksāto summu samazina, piemērojot pakāpenisku tiešo maksājumu ieviešanu, kā noteikts šīs regulas 121. pantā vai Regulas (EK) Nr. 1782/2003 VII pielikuma K punktā, vai, piemērojot šīs regulas IX pielikuma C punktu, pieprasītā vai izmaksājamā maksājuma apjomu aprēķina, pamatojoties uz izmaksājamā atbalsta galīgo apjomu, kas jāsaņem lauksaimniekam.

2. No 2010. gada dalībvalstis var izveidot atbilstīgus objektīvus un nediskriminējošus kritērijus, lai nodrošinātu, ka tiešie maksājumi netiktu piešķirti fiziskai vai juridiskai personai:

a) kuras lauksaimniecības darbība ir tikai nenozīmīga daļa no kopējās uzņēmējdarbības; vai

b) kuras uzņēmējdarbības vai uzņēmuma galvenie mērķi nav lauksaimniecības darbības veikšana.

3. Tiesības uz maksājumu, kas sakarā ar 1. un 2. punkta piemērošanu nedod tiesības uz maksājumu divos nākamajos gados, ieskaita atpakaļ valsts rezervē.

29. pants

Maksājumi

1. Ja vien šajā regulā nav paredzēts citādi, maksājumus saskaņā ar I pielikumā uzskaitītajām atbalsta shēmām saņēmējiem izmaksā pilnībā.

2. Maksājumus veic līdz divām reizēm gadā laikposmā no 1. decembra līdz nākamā kalendārā gada 30. jūnijam.

3. Maksājumus saskaņā ar I pielikumā minētajām atbalsta shēmām neveic, pirms nav pabeigtas pārbaudes attiecībā uz atbilstības nosacījumiem, kuras jāveic attiecīgajai dalībvalstij saskaņā ar 20. pantu.

4. Atkāpjoties no šā panta 2. punkta un saskaņā ar 141. panta 2. punktā minēto procedūru, Komisija var:

a) paredzēt avansa maksājumus;

b) atļaut dalībvalstīm, ievērojot budžeta situāciju, izmaksāt avansa maksājumus līdz 1. decembrim reģionos, kuros ārkārtas apstākļu dēļ lauksaimniekiem radušās nopietnas finansiālas grūtības:

i) līdz 50 % no maksājumiem;

vai

ii) līdz 80 % no maksājumiem gadījumā, ja jau paredzēti avansa maksājumi.

▼M13

5. Atkāpjoties no 2. punkta, dalībvalstis saistībā ar 2014. gadā iesniegtiem pieteikumiem no 2014. gada 16. oktobra var maksāt lauksaimniekiem avansa maksājumus līdz 50 % apmērā no tiešajiem maksājumiem, ko veic saskaņā ar I pielikumā uzskaitītajām atbalsta shēmām. Attiecībā uz IV sadaļas 1. nodaļas 11. iedaļā paredzētajiem maksājumiem liellopu un teļa gaļas nozarē dalībvalstis minēto procentuālo daļu var palielināt līdz 80 %.

▼B

30. pants

Apiešanas klauzula

Neskarot visus īpašos noteikumus individuālās atbalsta shēmās, maksājumi netiek veikti pretendentiem, ja ir konstatēts, ka tie ir mākslīgi radījuši nosacījumus, kas vajadzīgi šādu maksājumu iegūšanai, lai gūtu priekšrocības pretēji attiecīgās atbalsta shēmas mērķiem.

31. pants

Force majeure un ārkārtas apstākļi

Šīs regulas vajadzībām par force majeure vai ārkārtas apstākļiem kompetentā iestāde atzīst, piemēram, šādus gadījumus:

a) lauksaimnieka nāvi;

b) lauksaimnieka ilgstošu darbnespēju;

c) nopietnu dabas katastrofu, kas būtiski ietekmē saimniecības lauksaimniecības zemi;

d) lauksaimniecības dzīvnieku audzēšanai paredzēto ēku nejaušu nopostīšanu saimniecībā;

e) epizootiju, kas ietekmē visus lauksaimniekam piederošos lauksaimniecības dzīvniekus vai daļu no tiem.

32. pants

Pārskatīšana

Atbalsta shēmas, kas uzskaitītas I pielikumā, piemēro, neskarot iespēju tās jebkurā brīdī pārskatīt, ņemot vērā ekonomikas norises un budžeta situāciju.







III SADAĻA

VIENOTĀ MAKSĀJUMA SHĒMA







1. NODAĻA

VISPĀRĒJA ĪSTENOŠANA

33. pants

Tiesības uz maksājumu

1. Saskaņā ar vienotā maksājuma shēmu atbalstu dara pieejamu lauksaimniekiem, ja:

a) tiem ir tiesības uz maksājumu, kuras iegūtas saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1782/2003;

b) tie iegūst tiesības uz maksājumu saskaņā ar šo regulu:

i) ar pārvedumu;

ii) no valsts rezerves;

iii) saskaņā ar IX pielikumu;

▼A1

iv) saskaņā ar 47. panta 2. punktu, 57.a un 59. pantu, 64. panta 2. punkta trešo daļu, 65. pantu un 68. panta 4. punkta c) apakšpunktu.

▼B

2. Šīs regulas 47. panta 2. punktā, 57. panta 6. punktā, 64. panta 2. punktā un 65. pantā lauksaimnieku uzskata par tādu, kuram ir tiesības uz maksājumiem, ja viņam tiesības uz maksājumiem ir piešķirtas vai pilnīgi nodotas.

3. Uz tiesībām uz maksājumu par atmatu, kas noteiktas 53. panta 2. punktā, 63. panta 2. punktā un Regulas (EK) Nr. 1782/2003 71.j pantā, neattiecas iepriekšējās saistības, kas attiecas uz atmatā atstātu zemi.

34. pants

Tiesību uz maksājumu aktivizēšana par hektāru, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu

1. Saskaņā ar vienotā maksājuma shēmu atbalstu lauksaimniekiem piešķir pēc tam, kad aktivizētas tiesības uz maksājumu par hektāru, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu. Aktivizētās tiesības uz maksājumu sniedz tiesības uz tajās noteikto maksājumu summu.

2. Šajā sadaļā “hektārs, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu” ir:

a) jebkura saimniecības lauksaimniecības zeme un jebkurš zemes gabals, kurā iestādīts pamežs ar īsu augseku (KN kods ex 0602 90 41 ), ko izmanto lauksaimniecības darbībām, vai, ja zemes gabalu izmanto arī ar lauksaimniecību nesaistītām darbībām, to pārsvarā izmanto lauksaimniecības darbībām; un

b) jebkuras zemes platības, par kurām bija tiesības saņemt maksājumus saistībā ar vienotā maksājuma shēmu vai vienotā platībmaksājuma shēmu 2008. gadā un kuras:

i) vairs neatbilst definīcijai par atbilstību, jo ir īstenota Padomes Direktīva 79/409/EEK (1979. gada 2. aprīlis) par savvaļas putnu aizsardzību ( 4 ), Padomes Direktīva 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību ( 5 ) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2000/60/EK (2000. gada 23. oktobris), ar ko izveido sistēmu Kopienas rīcībai ūdens resursu politikas jomā ( 6 ); vai

ii) lauksaimnieka attiecīgo saistību laikā ir apmežotas saskaņā ar 31. pantu Padomes Regulā (EK) Nr. 1257/1999 (1999. gada 17. maijs) par Eiropas Lauksaimniecības virzības un garantiju fonda (ELVGF) atbalstu lauku attīstībai ( 7 ) vai Regulas (EK) Nr. 1698/2005 43. pantu, vai saskaņā ar valsts shēmu, kuras nosacījumi atbilst šīs regulas 43. panta 1., 2. un 3. punktam; vai

iii) lauksaimnieka attiecīgo saistību laikā ir atmatā atstāta zeme saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1257/1999 22., 23. un 24. pantu vai Regulas (EK) Nr. 1698/2005 39. pantu.

Komisija saskaņā ar 141. panta 2. punktā minēto procedūru paredz sīki izstrādātus noteikumus ar lauksaimniecību nesaistīto darbību izmantošanai uz hektāriem, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu.

Hektāri atbilst atbilstības nosacījumiem jebkurā kalendārā gada laikā, izņemot force majeure vai ārkārtas apstākļus.

35. pants

Paziņošana par hektāriem, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu

1. Lauksaimnieks deklarē zemes gabalus, kuri atbilst hektāriem, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu, saistībā ar visām tiesībām uz maksājumu. Izņemot force majeure gadījumu vai ārkārtas apstākļus, minētie zemes gabali ir lauksaimnieka rīcībā dalībvalsts noteiktajā datumā, kas nav vēlāk par datumu, kas attiecīgajā dalībvalstī noteikta atbalsta pieteikuma grozīšanai.

2. Dalībvalstis attiecīgi pamatotos gadījumos var pilnvarot lauksaimnieku veikt izmaiņas savā paziņojumā ar nosacījumu, ja viņš ievēro to hektāru skaitu, kas atbilst viņa rīcībā esošajām tiesībām uz maksājumu, un nosacījumus vienotā maksājuma piešķiršanai par attiecīgo platību.

36. pants

Tiesību uz maksājumu grozīšana

Tiesības uz maksājumu par hektāru negroza, ja vien šajā regulā nav noteikts citādi.

Saskaņā ar 141. panta 2. punktā minēto procedūru Komisija no 2010. gada paredz precīzus noteikumus tiesību uz maksājumu grozīšanai, jo īpaši attiecībā uz tiesību daļām.

37. pants

Divkārši pieprasījumi

Par platību, kas atbilst to hektāru skaitam, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu un attiecībā uz ko iesniegts vienotā maksājuma pieteikums, var iesniegt pieteikumu jebkura cita tiešā maksājuma saņemšanai, kā arī jebkura cita atbalsta saņemšanai, uz kuru neattiecas šī regula, ja vien šajā regulā nav noteikts citādi.

38. pants

Zemes izmantošana augļu un dārzeņu nozares aizkavētās integrācijas gadījumā

Ja dalībvalsts ir nolēmusi izmantot iespēju, kas paredzēta Regulas (EK) Nr. 1782/2003 51. panta otrajā daļā (turpmāk “aizkavētā integrācija”), par zemes gabaliem apgabalos, uz kuriem attiecas lēmums, vēlākais, līdz 2010. gada 31. decembrim nevar pretendēt uz atbalstu, ja tos izmanto:

a) augļu un dārzeņu audzēšanai;

b) galda kartupeļu ražošanai; vai

c) stādaudzētavām.

Aizkavētās integrācijas gadījumā dalībvalstis var pieņemt lēmumu atļaut audzēt sekundārās kultūras to hektāru platībā, par ko ir tiesības saņemt atbalstu, ilgākais, trīs mēnešus, sākot no katra gada 15. augusta. Tomēr pēc dalībvalsts lūguma attiecībā uz reģioniem, kur klimatisko apstākļu dēļ labību parasti novāc agrāk, šo termiņu var mainīt saskaņā ar 141. panta 2. punktā minēto procedūru.

39. pants

Zemes izmantošana kaņepju ražošanai

1. Par platībām, ko izmanto kaņepju ražošanai, var pretendēt uz atbalstu tikai tad, ja izmantotajās šķirnēs tetrahidrokanabinola saturs nepārsniedz 0,2 %. Dalībvalstis izveido sistēmu, lai vismaz 30 % ar kaņepēm apsēto platību pārbaudītu kaņepju tetrahidrokanabinola saturu. Ja tomēr dalībvalsts ievieš iepriekšējas apstiprināšanas sistēmu šādai audzēšanai, minimums ir 20 % no platības.

2. Saskaņā ar 141. panta 2. punktā minēto procedūru maksājumus piešķir ar nosacījumu, ka tiek izmantotas konkrētu šķirņu sertificētas sēklas.

▼M13

40. pants

Valsts maksimālais apjoms

1. Katrai dalībvalstij un katram gadam visu piešķirto maksājumtiesību, 41. pantā minētās valsts rezerves un saskaņā ar 51. panta 2. punktu, 69. panta 3. punktu un 72.b pantu noteikto maksimālo summu kopējā vērtība ir vienāda ar to attiecīgo valsts maksimālo apjomu, kas noteikts VIII pielikumā.

2. Lai nodrošinātu atbilstību tās valsts maksimālajam apjomam, kas noteikts VIII pielikumā, dalībvalsts vajadzības gadījumā lineāri samazina vai palielina visu maksājumtiesību vērtību vai 41. pantā minētās valsts rezerves apjomu vai abus.

Dalībvalsts, kas ir nolēmusi neīstenot šīs regulas III sadaļas 5.a nodaļu un neizmantot 136.a panta 1. punktā paredzēto iespēju, var pieņemt lēmumu, ka tā, lai pēc vajadzības samazinātu pirmajā daļā minēto maksājumtiesību vērtību, nesamazinās maksājumtiesības, kuras 2013. gadā ir aktivizējuši tie lauksaimnieki, kas 2013. gadā ir pieprasījuši mazāk par tiešo maksājumu summu, kas jānosaka attiecīgajai dalībvalstij; minētā summa nedrīkst pārsniegt EUR 5 000 .

3. Neskarot Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1306/2013 26. pantu ( 8 ), to tiešo maksājumu summas, ko dalībvalstī attiecībā uz 2014. kalendāro gadu var piešķirt saskaņā ar šīs regulas 34., 52., 53., 68. un 72.a pantu un kā atbalstu zīdtārpiņu audzētājiem saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1234/2007 111. pantu, nepārsniedz maksimālos apjomus, kas minētajam gadam noteikti šīs regulas VIII pielikumā, kad no tiem ir atņemtas summas, kuras izriet no šīs regulas 136.b panta piemērošanas attiecībā uz 2014. kalendāro gadu, kā izklāstīts šīs regulas VIIIa pielikumā.

Vajadzības gadījumā un lai ievērotu šīs regulas VIII pielikumā noteiktos maksimālos apjomus, kad no tiem ir atņemtas summas, kuras izriet no šīs regulas 136.b panta piemērošanas attiecībā uz 2014. kalendāro gadu, kā izklāstīts šīs regulas VIIIa pielikumā, dalībvalstis lineāri samazina tiešo maksājumu summas attiecībā uz 2014. kalendāro gadu.

▼B

41. pants

Valsts rezerve

1. Katra dalībvalsts izveido valsts rezervi, kurā ietver starpību starp:

a) šīs regulas VIII pielikumā valstij noteikto maksimālo apjomu; un

▼M13

b) visu piešķirto maksājumtiesību kopējo vērtību un maksimālajiem apjomiem, kas noteikti saskaņā ar šīs regulas 51. panta 2. punktu, 69. panta 3. punktu un 72.b pantu.

▼B

2. Dalībvalstis var izmantot valsts rezervi, lai pēc prioritātes principa atbilstīgi objektīviem kritērijiem un tādā veidā, lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret lauksaimniekiem un izvairītos no tirgus un konkurences izkropļojumiem, piešķirtu tiesības uz maksājumu lauksaimniekiem, kuri uzsākuši lauksaimniecības darbību.

3. Dalībvalstis, kuras nepiemēro 68. panta 1. punkta c) apakšpunktu, var izmantot valsts rezervi, lai atbilstīgi objektīviem kritērijiem un tādā veidā, lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret lauksaimniekiem un izvairītos no tirgus un konkurences izkropļojumiem, piešķirtu tiesības uz maksājumu lauksaimniekiem, kuri īsteno pārstrukturēšanas un/vai attīstības programmas saistībā ar vienu vai citu valsts intervences veidu, lai novērstu zemes pamešanu un/vai kompensētu īpašus šķēršļus lauksaimniekiem šādos apgabalos.

4. Jaunās dalībvalstis izmanto valsts rezervi, lai atbilstīgi objektīviem kritērijiem un tādā veidā, lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret lauksaimniekiem un izvairītos no tirgus un konkurences izkropļojumiem, piešķirtu tiesības uz maksājumu lauksaimniekiem, kuri atrodas īpašā situācijā, kas Komisijai jādefinē saskaņā ar 141. panta 2. punktā minēto procedūru.

5. Piemērojot šo pantu, dalībvalstis var paaugstināt vienības vērtību un lauksaimniekiem piešķirto tiesību uz maksājumu skaitu.

▼M3

6. Ja dalībvalsts piemēro 59. vai 63. pantu, tā atbilstīgi objektīviem kritērijiem un tādā veidā, lai nodrošinātu vienlīdzīgu attieksmi pret lauksaimniekiem un izvairītos no tirgus un konkurences izkropļojumiem, var nodrošināt – ja saimniecība vai tiesības uz piemaksu tiek pārdotas, piešķirtas vai beidzas visas nomas vai nomas daļas termiņš –, ka dažas vai visas no attiecīgajam lauksaimniekam piešķiramajām tiesībām uz maksājumu vai maksājumu tiesību vērtības palielinājumu ieskaita atpakaļ valsts rezervē, ja piešķīrums vai palielinājums attiecīgajam lauksaimniekam radītu pārāk lielus ienākumus. Kritēriji ir vismaz šādi:

a) minimālais nomas ilgums;

b) periods, par kuru var uzskatīt, ka nomas pārdošana vai piešķiršana, vai beigas varētu radīt ļoti lielus ienākumus. Šis periods nesākas ātrāk kā atsaistīšanas attiecīgā atsauces perioda pirmajā dienā un nebeidzas vēlāk kā dienā, kad attiecīgais lauksaimnieks ir informēts par atsaistīšanu un attiecīgajiem noteikumiem;

c) saņemtā maksājuma daļa, ko ieskaita atpakaļ valsts rezervē.

▼B

42. pants

Neizmantotās tiesības uz maksājumu

Visas tiesības uz maksājumu, kuras atbilstīgi 34. pantam vēl nav aktivizētas divu gadu laikā, piešķir valsts rezervei, izņemot force majeure gadījumus vai ārkārtas apstākļus. Tomēr 2009. gadā tiesības uz maksājumu, kas nav aktivizētas divus gadus — 2007. un 2008. gadā — nepievieno valsts rezervei, ja tās bija aktivizētas 2006. gadā, un 2010. gadā tiesības uz maksājumu, kas nav aktivizētas divus gadus — 2008. un 2009. gadā — nepievieno valsts rezervei, ja tās bija aktivizētas 2007. gadā.

43. pants

Tiesību uz maksājumu nodošana

1. Tiesības uz maksājumu var nodot vienīgi lauksaimniekam, kas ir reģistrējis darbību tajā pašā dalībvalstī, izņemot faktisko vai paredzēto mantošanu.

Tomēr pat faktiskās vai paredzētās mantošanas gadījumā tiesības uz maksājumu var izmantot vienīgi tajā dalībvalstī, kurā tika reģistrētas tiesības uz maksājumu.

Dalībvalsts var nolemt, ka tiesības uz maksājumu var nodot vai izmantot tikai vienā un tajā pašā reģionā.

2. Tiesības uz maksājumu var nodot, tās pārdodot vai veicot cita veida pilnīgu nodošanu kopā ar zemi vai bez tās. Turpretim nomu vai līdzīgus darījuma veidus atļauj tikai tad, ja līdz ar nodotajām tiesībām uz maksājumu ir nodots arī līdzvērtīgs skaits hektāru, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu.

3. Ja tiesības uz maksājumu tiek pārdotas kopā ar zemi vai bez tās, dalībvalstis, rīkojoties saskaņā ar Kopienas tiesību aktu vispārīgajiem principiem, var nolemt, ka daļa pārdoto tiesību uz maksājumu jānodod atpakaļ valsts rezervē vai ka to vienības vērtība jāsamazina par labu valsts rezervei atbilstīgi kritērijiem, kas jānosaka Komisijai saskaņā ar 141. panta 2. punktā minēto procedūru.

44. pants

Nosacījumi attiecībā uz īpašām tiesībām

1. Ja šajā regulā nav noteikts citādi, tiesībām uz maksājumu, kas noteiktas III sadaļas 3. nodaļas 2. iedaļā un Regulas (EK) Nr. 1782/2003 71.m pantā, kā arī šīs regulas 60. pantā, 65. panta ceturtajā daļā (turpmāk “īpašas tiesības”), piemēro noteikumus, kas paredzēti šā panta 2. un 3. punktā.

2. Atkāpjoties no šīs regulas 34. panta 1. punkta, lauksaimniekam, kam piešķirtas īpašas tiesības, dalībvalsts atļauj atkāpties no prasības aktivizēt tās tiesības uz maksājumu, izmantojot līdzvērtīgu skaitu hektāru, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu, ar nosacījumu, ka lauksaimnieks saglabā vismaz:

a) 50 % no lauksaimnieciskās darbības, ko viņš veica Regulā (EK) Nr. 1782/2003 minētajā atsauces periodā un ko izsaka ganāmpulka vienībās (LU); vai

b) attiecībā uz īpašajām tiesībām, kas noteiktas saskaņā ar 60. pantu — 50 % no lauksaimnieciskās darbības, kas veikta pirms pārejas uz vienotā maksājuma shēmu un ko izsaka LU; vai

c) attiecībā uz 65. pantu — 50 % no lauksaimnieciskās darbības, ko veica Regulas (EK) Nr. 1782/2003 67. un 68. panta piemērošanas laikā un ko izsaka LU.

Tomēr, ja lauksaimniekam ir piešķirtas īpašas tiesības saskaņā ar Regulu (EK) Nr. 1782/2003 un šo regulu, viņš saglabā vismaz 50 % no augstākā darbības līmeņa, kas minēts pirmā apakšpunktā.

Šā punkta pirmajā daļā minēto nosacījumu nepiemēro Maltā.

3. Nododot īpašās tiesības 2009., 2010. un 2011. gadā, tiesību devējs var gūt labumu no 2. punktā minētās atkāpšanās tikai tad, ja visas īpašās tiesības ir nodotas. No 2012. gada tiesību devējs gūst labumu vienīgi mantošanas un paredzamas mantošanas gadījumā.

Šā punkta pirmā daļa neattiecas uz Maltu.

45. pants

Tiesību uz maksājumu pārskatīšana

1. Attiecīgi pamatotos gadījumos dalībvalstis, kas saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1782/2003 III sadaļas 1. līdz 4. nodaļu ieviesušas vienotā maksājuma shēmu un rīkojoties saskaņā ar Kopienas tiesību aktu vispārīgajiem principiem, var pieņemt lēmumu no 2010. gada vai vēlāk pāriet uz tādu tiesību uz maksājumu vērtības tuvināšanu.

Lai šādu lēmumu piemērotu no 2010. gada, to pieņem līdz 2009. gada 1. augustam. Citos gadījumos lēmumu pieņem līdz 2010. gada 1. augustam.

2. Lai piemērotu 1. punkta pirmo daļu, tiesības uz maksājumu var pakāpeniski pielāgot katru gadu saskaņā ar mērķi un nediskriminējošiem kritērijiem. Ja šādu izmaiņu rezultātā samazinās tiesību uz maksājumu vērtība, to īsteno ar vismaz trim iepriekš noteiktām ikgadējām pakāpēm.

Nevienā no šā punkta pirmajā daļā minētajām ikgadējām pakāpēm maksājumu tiesību vērtības samazinājums nav lielāks par 50 % no starpības starp to sākotnējo un galīgo vērtību. Ja vērtības samazinājums ir mazāks par 10 % no sākotnējās vērtības, dalībvalstis var piemērot mazāk par trim pakāpēm.

3. Dalībvalstis var nolemt piemērot šo pantu:

a) atbilstošā ģeogrāfiskajā līmenī, ko nosaka saskaņā ar objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem, piemēram, atbilstīgi to institucionālajai vai administratīvajai struktūrai un lauksamniecības potenciālam; vai

b) ja piemēro 46. panta 4. punktu reģionā, kas definēts saskaņā ar 46. panta 2. punktu.







2. NODAĻA

REĢIONĀLĀ UN DAĻĒJA ĪSTENOŠANA







1. IEDAĻA

REĢIONĀLA ĪSTENOŠANA

46. pants

40. pantā minētā valstij noteiktā maksimālā apjoma reģionālais piešķīrums

1. Dalībvalsts, kas ieviesusi vienotā maksājuma shēmu saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1782/2003 III sadaļas 1. līdz 4. nodaļu, var nolemt piemērot vienotā maksājuma shēmu no 2010. gada vai vēlāk reģionālā mērogā saskaņā ar šīs iedaļas noteikumiem.

Lai šādu lēmumu piemērotu no 2010. gada, to pieņem līdz 2009. gada 1. augustam. Citos gadījumos lēmumu pieņem līdz 2010. gada 1. augustam.

2. Dalībvalstis nosaka reģionus saskaņā ar objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem, piemēram, atbilstīgi to institucionālajai vai administratīvajai struktūrai un reģionālās lauksamniecības potenciālam.

Dalībvalstis visu savu teritoriju var uzskatīt par vienu reģionu.

3. Dalībvalsts sīkāk sadala 40. pantā minēto valstij noteikto maksimālo apjomu starp reģioniem atbilstīgi objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem. Dalībvalstis var nolemt, ka šos reģionālos maksimālos apjomus pakāpeniski pielāgo katru gadu, izmantojot ne vairāk kā trīs iepriekš noteiktās pakāpes un saskaņā ar objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem, piemēram, atbilstīgi lauksaimniecības potenciālam un vides aizsardzības kritērijam.

4. Ja dalībvalsts, kas piemēro šā panta 1., 2. un 3. punktu, nolemj nepiemērot 47. pantu, tā — tādā apjomā, kas vajadzīgs, lai ievērotu piemērojamos reģionālos maksimālos apjomus — katrā no tās reģioniem pielāgo maksājumu tiesību vērtību. Šajā nolūkā maksājumu tiesību vērtība lineāri pieaug vai samazinās. Saskaņā ar šo punktu maksājumu tiesību vērtības kopējais samazinājums nevar pārsniegt 10 % no to sākotnējās vērtības.

5. Ja dalībvalsts nolemj piemērot gan 45. pantu, gan šo pantu, šā panta 4. punktā minētie maksājumu tiesību vērtības samazinājumi jāņem vērā, aprēķinot 45. panta 2. punkta otrajā daļā minētos apjomus.

47. pants

Vienotā maksājuma shēmas reģionalizācija

1. Attiecīgi pamatotos gadījumos dalībvalstis var nolemt sadalīt ne vairāk kā 50 % no reģionālā maksimālā apjoma, kas noteikts ar 46. pantu, starp visiem lauksaimniekiem, kuru saimniecības atrodas attiecīgajā reģionā, tostarp tiem, kuriem nepieder tiesības uz maksājumu.

2. Lauksaimnieki saņem tiesības uz maksājumu, kura vienības vērtību aprēķina, ar 46. pantu izveidoto reģionālā maksimālā apjoma attiecīgo daļu dalot ar reģionālā līmenī noteiktu hektāru skaitu, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu.

Šādu tiesību uz maksājumu vērtību palielina gadījumos, ja lauksaimniekam pirms šā panta piemērošanas pieder tiesības uz maksājumu. Šajā nolūkā katra lauksaimnieka tiesību uz maksājumu reģionālo vienības vērtību palielina par summu, kas aprēķināta, pamatojoties uz to tiesību uz maksājumu kopējo vērtību, kas lauksaimniekam bija līdz dienai, ko nosaka attiecīgā dalībvalsts. Palielinājumus aprēķina, nepārsniedzot reģionālo maksimālo apjoma atlikušo daļu pēc 1. punkta piemērošanas.

3. Maksājuma tiesību skaits uz lauksaimnieku ir vienāds ar hektāru skaitu, ko attiecīgais lauksaimnieks deklarē tajā gadā, kad reģionālā mērogā piemēro 46. panta 1. punktā minēto vienotā maksājuma shēmu saskaņā ar 34. panta 2. punktu, izņemot force majeure gadījumu vai ārkārtas apstākļus.

4. Tiesības uz maksājumu, kas lauksaimniekiem bija pirms 1. un 2. punktā minētā sadalījuma, atceļ un aizstāj ar jaunām tiesībām uz maksājumu, kas minētas 3. punktā.

48. pants

Tiesību uz maksājumu pārskatīšana

1. Attiecīgi pamatotos gadījumos dalībvalstis, kuras piemēro 47. pantu, rīkojoties saskaņā ar Kopienas tiesību aktu vispārīgajiem principiem, var nolemt gadā, pēc tam kad reģionālā mērogā ir piemērota vienotā maksājuma shēma (kā noteikts 46. panta 1. punktā), pāriet uz tādu tiesību uz maksājumu vērtības tuvināšanu, kuras izveidotas saskaņā ar šo iedaļu.

Lai šādu lēmumu piemērotu no 2010. gada, to pieņem līdz 2009. gada 1. augustam. Citos gadījumos lēmumu pieņem līdz 2010. gada 1. augustam.

Lai piemērotu šā punkta pirmo daļu, tiesības uz maksājumu var pakāpeniski pielāgot katru gadu saskaņā ar mērķi un nediskriminējošiem kritērijiem. Ja pielāgošanas rezultātā samazinās tiesību uz maksājumu vērtība, to veic vismaz divās iepriekš noteiktās ikgadējās pakāpēs.

2. Attiecīgi pamatotos gadījumos dalībvalstis, kas, piemērojot Regulas (EK) Nr. 1782/2003 III sadaļas I līdz IV nodaļu, ieviesušas vienotā maksājuma shēmu un rīkojoties saskaņā ar Kopienas tiesību aktu vispārīgajiem principiem, var pieņemt lēmumu no 2010. gada vai vēlāk pāriet uz tādu tiesību uz maksājumu vērtības tuvināšanu.

Lai šādu lēmumu piemērotu no 2010. gada, to pieņem līdz 2009. gada 1. augustam. Citos gadījumos lēmumu pieņem līdz 2010. gada 1. augustam.

Lai piemērotu pirmo daļu, tiesības uz maksājumu var pakāpeniski pielāgot katru gadu saskaņā ar mērķi un nediskriminējošiem kritērijiem. Ja šādu izmaiņu rezultātā samazinās tiesību uz maksājumu vērtība, to īsteno ar vismaz trim iepriekš noteiktām ikgadējām pakāpēm.

Šā punkta pirmo daļu piemēro, neskarot dalībvalstu pieņemtos lēmumus, saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1782/2003 63. panta 3. punktu. Attiecīgās dalībvalstis var atkāpties no pirmajā daļā noteiktā obligātā pakāpju skaita un šā panta 3. punktā noteiktajiem ierobežojumiem.

3. Nevienā no 1. un 2. punktā minētajām ikgadējām pakāpēm tiesību uz maksājumu vērtības samazinājums nav lielāks par 50 % no starpības starp sākotnējo un beigu vērtību. Ja vērtības samazinājums ir mazāks par 10 % no sākotnējās vērtības, dalībvalstis var izmantot mazāk par trim pakāpēm.

4. Dalībvalstis var nolemt piemērot 1., 2. un 3. punktu atbilstošā ģeogrāfiskajā līmenī, ko nosaka saskaņā ar objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem, piemēram, atbilstīgi to institucionālajai vai administratīvajai struktūrai un lauksamniecības potenciālam.

49. pants

Zālaugu platības

Piemērojot 47. pantu, dalībvalstis saskaņā ar objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem, nepārsniedzot saskaņā ar 46. pantu noteikto reģionālo maksimālo apjomu vai daļu no tā, var noteikt dažādas vienības vērtības tiesībām uz maksājumu, kuras piešķir 47. panta 1. punktā minētajiem lauksaimniekiem:

a) par zālaugu platības hektāriem datumā, kas paredzēta platībatkarīgā atbalsta pieteikumos 2008. gadam, un jebkuru citu hektāru, par kuru ir tiesības pretendēt uz maksājumu; vai

b) par pastāvīgo ganību hektāriem datumā, kas paredzēta platībatkarīgā atbalsta pieteikumos 2008. gadam, un jebkuru citu hektāru, par kuru ir tiesības pretendēt uz maksājumu.

50. pants

Nosacījumi, kas piemērojami ar šo nodaļu noteiktajām tiesībām uz maksājumu

1. Tiesības uz maksājumu, kas noteiktas saskaņā ar šo iedaļu vai Regulas (EK) Nr. 1782/2003 III sadaļas 5. nodaļas 1. iedaļu vai 6. iedaļu, var nodot vai izmantot tikai vienā un tajā pašā reģionā vai starp reģioniem, ja tiesību uz maksājumu vērtība par hektāru ir identiska.

2. Ja vien šajā iedaļā nav paredzēts citādi, piemēro citus šā panta noteikumus.







2. IEDAĻA

DAĻĒJA ĪSTENOŠANA

51. pants

Vispārēji noteikumi

1. Dalībvalstis, kas saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1782/2003 III sadaļas 5. nodaļas 2. iedaļu piešķir maksājumus aitas un kazas gaļas vai liellopu un teļa gaļas nozarēs var nolemt līdz 2009. gada 1. augustam turpināt piešķirt šādus maksājumus atbilstīgi šajā iedaļā paredzētajiem nosacījumiem. Tās var arī pieņemt lēmumu noteikt, ka tā daļa no valstij noteiktā maksimālā apjoma, ko izmanto šiem maksājumiem, ir mazāka, nekā paredzēts atbilstīgi Regulas (EK) Nr. 1782/2003 64. panta 2. punktam. Ja dalībvalsts nepieņem šādu lēmumu, maksājumu no 2010. gada integrē vienotajā maksājuma shēmā atbilstoši šīs regulas 66. pantam.

Šīs regulas 53. panta 2. punktā minētajos maksājumu gadījumos liellopu un teļa gaļas nozarē dalībvalstis var pieņemt arī lēmumu no 2010. gada 1. augusta nepiešķirt šos maksājumus, bet no 2011. gada tos integrēt vienotajā maksājuma shēmā atbilstoši šīs regulas 66. pantam.

Ja dalībvalsts saskaņā ar Regulas (EK) No 1782/2003 68.b pantu no vienotās maksājuma shēmas ir izslēgusi visus vai daļu no maksājumiem augļu un dārzeņu nozarē, tā var:

a) no 2010. gada piešķirt maksājumus augļu un dārzeņu nozarē saskaņā ar šīs iedaļas nosacījumiem un saskaņā ar lēmumu, kas pieņemts atbilstīgi 68.b panta 1. un 2. punktam vai Regulas (EK) No 1782/2003 143.bc panta 1. un 2. punktam; vai

b) līdz 2009. gada 1. augustam pieņemt lēmumu augļu un dārzeņu nozares maksājumus, kas saskaņā ar Regulas (EK) No 1782/2003 68.b pantu izslēgti no vienotās maksājuma shēmas, integrēt vienotajā maksājuma shēmā saskaņā ar šīs regulas 66. pantu; vai

c) līdz 2009. gada 1. augustam piešķirt augļu un dārzeņu nozarē pārejas maksājumus saskaņā ar šīs iedaļas nosacījumiem un mazākos apjomos, kā nolemts saskaņā ar Regulas (EK) No 1782/2003 68.b pantu.

Jaunās dalībvalstis, kas piemēro vienotā platībmaksājuma shēmu, ieviešot vienotā maksājuma shēmu, var nolemt piešķirt pirmajā daļā minētos maksājumus atbilstīgi šajā iedaļā paredzētajiem nosacījumiem. Attiecībā uz pārejas maksājumu par augļiem un dārzeņiem jaunās dalībvalstis, kas nav piemērojušas Regulas (EK) Nr. 1782/2003 143.bc pantu, nepiemērot šīs regulas 54. pantu. Turklāt, attiecībā uz pārejas maksājumu par augļiem un dārzeņiem jaunās dalībvalstis vajadzības gadījumā ņem vērā šīs regulas 128. panta 3. punktu.

▼M3

Dalībvalstis, kuras ir izmantojušas Regulas (EK) Nr. 1782/2003 III sadaļas 5. nodaļas 2. iedaļā paredzēto iespēju piemērot vienoto maksājumu shēmu reģionālā līmenī, uz to pašu reģionālo līmeni var attiecināt šā punkta pirmo un otro daļu.

▼A1

Horvātija var nolemt izmantot iespējas, kas ir paredzētas šīs regulas 52. pantā un 53. panta 1. punktā. Lēmumu Komisijai paziņo līdz 2013. gada 15. jūlijam.

▼B

2. Pamatojoties uz katras dalībvalsts izvēli, Komisija saskaņā ar 141. panta 2. punktā minēto procedūru nosaka maksimālo summu katram tiešajam maksājumam, kas minēts 52., 53. un 54. pantā.

Minētā maksimālā summa ir vienāda ar katra tiešā maksājuma daļu 40. pantā minētajā valstij noteiktajā maksimālajā apjomā, un tā tiek reizināta ar samazinājuma procentuālajām daļām, ko dalībvalstis piemēro saskaņā ar 52., 53. un 54. pantu.

▼A1

Atkāpjoties no šā punkta otrās daļas, minētā maksimālā summa attiecībā uz Horvātiju ir noteikta, pamatojoties uz 104. panta 4. punktā un 112. panta 5. punktā minētajiem valstij noteiktajiem maksimālajiem apjomiem, attiecībā uz 52. un 53. pantā minētajiem maksājumiem par aitas un kazas gaļu un maksājumiem par liellopu un teļa gaļu, ņemot vērā 121. pantā noteikto tiešo maksājumu ieviešanas grafiku.

▼M13

Attiecībā uz 2014. gadu 52. un 53. pantā minēto tiešo maksājumu maksimālās summas ir vienādas ar 2013. gadam noteiktajām maksimālajām summām, kas reizinātas ar koeficientu, kurš katrai attiecīgajai dalībvalstij jāaprēķina, valsts maksimālo apjomu, kas 2014. gadam noteikts VIII pielikumā, dalot ar 2013. gadam noteikto valsts maksimālo apjomu. Šo aprēķinu piemēro tikai dalībvalstīm, kurās valsts maksimālais apjoms, kas 2014. gadam noteikts VIII pielikumā, ir mazāks par 2013. gadam noteikto valsts maksimālo apjomu.

▼M3

3. Jebkura dalībvalsts, kas piemēro 1. punkta piektajā daļā minēto iespēju, līdz 2009. gada 1. decembrim iesniedz Komisijai šādu informāciju:

a) to summu sadalījumu pa reģioniem, kas paredzētas pasākumam vai pasākumiem laikposmā no 2010. gada līdz 2012. gadam saskaņā ar objektīviem kritērijiem;

b) statistikas un citus pamatojuma datus, kas izmantoti a) apakšpunktā minēto summu noteikšanā.

Dalībvalstis viena mēneša laikā sniedz atbildi uz jebkuru Komisijas prasību sniegt sīkākus paskaidrojumus par iesniegto informāciju.

Saskaņā ar šā panta 2. punktu Komisija izmanto šā punkta pirmās daļas a) apakšpunktā minētās summas kā pamatu, lai attiecīgajām dalībvalstīm paredzētu valstij noteikto maksimālo apjomu katram tiešajam maksājumam, kas minēts 52. un 53. pantā.

▼B

52. pants

Maksājumi par aitas un kazas gaļu

Dalībvalstis var saglabāt līdz pat 50 % no valstij noteiktā šīs regulas 40. pantā minētā maksimālā apjoma daļas, kas atbilst Regulas (EK) Nr. 1782/2003 VI pielikumā uzskaitītajiem maksājumiem aitas un kazas gaļas nozarē. Šādā gadījumā tās katru gadu veic papildu maksājumu lauksaimniekiem.

▼A1

Atkāpjoties no šā panta pirmās daļas, Horvātija var saglabāt līdz 50 % no summas, ko aprēķina, ievērojot 51. panta 2. punkta trešajā daļā minēto maksimālo apjomu, lai katru gadu veiktu papildu maksājumus lauksaimniekiem.

▼B

Papildu maksājumus piešķir lauksaimniekiem, kuri audzē aitas un kazas, saskaņā ar šīs regulas IV sadaļas 1. nodaļas 10. iedaļas nosacījumiem un nepārsniedzot maksimālo apjomu, kas noteikts saskaņā ar šīs regulas 51. panta 2. punktu.

53. pants

Maksājumi par liellopu un teļa gaļu

1. Tās dalībvalstis, kas piemērojušas Regulas (EK) Nr. 1782/2003 68. panta 2. punkta a) apakšpunkta i) punktu, un jaunās dalībvalstis, kas piemērojušas vienotā platībmaksājuma shēmu, saglabā visu vai daļu no šajā regulā 40. pantā valstij noteiktā maksimālā apjoma, kas atbilst Regulas (EK) Nr. 1782/2003 VI pielikumā minētajai piemaksai par zīdītājgovīm. Šādos gadījumos tās katru gadu veic papildu maksājumu lauksaimniekiem.

▼A1

Atkāpjoties no šā punkta pirmās daļas, Horvātija var saglabāt visu vai daļu no summas, ko aprēķina, ievērojot šīs regulas 51. panta 2. punkta trešajā daļā minēto maksimālo apjomu, lai katru gadu veiktu papildu maksājumus lauksaimniekiem.

▼B

Papildu maksājumus piešķir par zīdītājgovju uzturēšanu saskaņā ar IV sadaļas 1. nodaļas 11. iedaļas noteikumiem un nepārsniedzot maksimālo apjomu, kas noteikts saskaņā ar 51. panta 2. punktu.

2. Tās dalībvalstis, kas piemērojušas Regulas (EK) Nr. 1782/2003 68. panta 1. punktu, 68. panta 2. punkta a) apakšpunkta ii) punktu vai 68. panta 2. punkta b) apakšpunktu, un jaunās dalībvalstis, kas piemērojušas vienotā platībmaksājuma shēmu, var saglabāt visu vai daļu no valstij šīs regulas 40. pantā minētā maksimālā apjoma, kas atbilst kaušanas piemaksai par teļiem, 2010. un 2011. gadā kaušanas piemaksai par liellopiem, kas nav teļi, vai īpašajai piemaksai par vīriešu kārtas dzīvniekiem. Šādos gadījumos tās katru gadu veic papildu maksājumu lauksaimniekiem. Papildu maksājumus piešķir par teļu kaušanu, par to liellopu kaušanu, kas nav teļi, un par vīriešu kārtas liellopu uzturēšanu saskaņā ar IV sadaļas 1. nodaļas 11. iedaļas noteikumiem un ievērojot maksimālos apjomus, kas noteikti saskaņā ar 51. panta 2. punktu.

54. pants

Pārejas posma maksājumi par augļiem un dārzeņiem

1. Dalībvalstis var līdz 2011. gada 31. decembrim paturēt līdz 50 % no valstij noteiktā maksimāli pieļaujamā daudzuma daļas, kas minēta 40. pantā, lai atbalstītu tomātu ražošanu.

Šādā gadījumā, nepārsniedzot maksimālo summu, kas noteikta saskaņā ar 51. panta 2. punktu, attiecīgā dalībvalsts katru gadu veic papildu maksājumu lauksaimniekiem.

Papildmaksājumu piešķir lauksaimniekiem, kas audzē tomātus atbilstīgi IV sadaļas 1. nodaļas 8. iedaļā paredzētajiem nosacījumiem.

2. Dalībvalstis var paturēt:

a) līdz 2010. gada 31. decembrim — līdz 100 % tiešā maksājuma daļas no 40. pantā valstij noteiktā maksimālā apjoma, lai atbalstītu augļu un dārzeņu kultūru audzēšanu, kas nav ikgadējās kultūras, kuras uzskaitītas šā punkta trešajā daļā; tās piegādā pārstrādei, un par tām paredzētas tiesības uz palīdzību saskaņā ar Regulās (EK) Nr. 2201/96 un (EK) Nr. 2202/96 paredzētajām atbalsta shēmām; un

b) no 2011. gada 1. janvāra līdz 2012. gada 31. decembrim — līdz 75 % tiešā maksājuma daļas no 40. pantā valstij noteiktajā maksimālā apjoma daļas, lai atbalstītu augļu un dārzeņu kultūru audzēšanu, kas nav ikgadējās kultūras, kuras uzskaitītas šā punkta trešajā daļā; tās piegādā pārstrādei un par tām paredzētas tiesības uz palīdzību saskaņā ar atbalsta shēmām, kas paredzētas Padomes Regulā (EK) Nr. 2201/96 (1996. gada 28. oktobris) par augļu un dārzeņu pārstrādes produktu tirgus kopīgo organizāciju ( 9 ) un Padomes Regulā (EK) Nr. 2202/96 (1996. gada 28. oktobris), ar ko ievieš Kopienas atbalsta shēmu noteiktu citrusaugļu ražotājiem ( 10 ).

Šādā gadījumā, nepārsniedzot maksimālo summu, kas noteikta saskaņā ar 51. panta 2. punktu, attiecīgā dalībvalsts katru gadu veic papildu maksājumu lauksaimniekiem.

Papildu maksājumu piešķir lauksaimniekiem, kuri ražo vienu vai vairākus tādu augļu vai dārzeņu produktus, kā to noteikusi attiecīgā dalībvalsts saskaņā ar IV sadaļas 1. nodaļas 8. iedaļā paredzētajiem noteikumiem:

a) svaigas vīģes;

b) svaigi citrusaugļi;

c) galda vīnogas;

d) bumbieri;

e) persiki un nektarīni; un

f) “d'Ente” šķirnes plūmes.

3. Valstij noteiktā maksimālā apjoma tiešie maksājumi, kuri minēti 1. un 2. punktā, ir X pielikumā noteiktie maksājumi.







3. NODAĻA

▼A1

Īstenošana jaunajās dalībvalstīs, kuras piemērojušas vienotā platībmaksājuma shēmu, un Horvātijā

▼B

55. pants

▼A1

Vienotā maksājuma shēmas ieviešana dalībvalstīs, kuras piemērojušas vienotā platībmaksājuma shēmu, un Horvātijā

1. Ja šajā nodaļā nav paredzēts citādi, šo sadaļu piemēro jaunajās dalībvalstīs, kuras ir piemērojušas vienotā platībmaksājuma shēmu, kas noteikta V sadaļas 2. nodaļā, un Horvātijā.

▼B

Nepiemēro 2. nodaļas 1. iedaļu un 41. pantu.

2. Ikviena jaunā dalībvalsts, kas piemērojusi vienotā platībmaksājuma shēmu, pieņem 51. panta 1. punktā un 69. panta 1. punktā minētos lēmumus līdz tā gada 1. augustam, kas ir pirms gada, kurā tā pirmo reizi piemēros vienotā maksājuma shēmu.

3. Ikviena jaunā dalībvalsts, kura piemērojusi vienotā platībmaksājuma shēmu, — izņemot Bulgāriju un Rumāniju — var noteikt, ka papildus 34. panta 2. punktā paredzētajiem atbilstības nosacījumiem, hektārs, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu, nozīmē jebkuru saimniecībai piederošu lauksaimniecības platību, kas ir uzturēta labā lauksaimniecības stāvoklī 2003. gada 30. jūnijā, neatkarīgi no tā, vai to izmanto vai neizmanto ražošanai.

56. pants

Atbalsta pieteikums

1. Lauksaimnieki iesniedz pieteikumus atbalsta saņemšanai saskaņā ar vienotā maksājuma shēmu līdz datumam, ko nosaka jaunās dalībvalstis, bet ne vēlāk kā līdz 15. maijam.

2. Izņemot force majeure gadījumus un ārkārtas apstākļus, tiesības uz maksājumu piešķir tikai tiem lauksaimniekiem, kuri uz vienotā maksājuma shēmu pieteikušies līdz vienotā maksājuma shēmas pirmā piemērošanas gada 15. maijam.

57. pants

Valsts rezerve

1. Katra jaunā dalībvalsts veic tai 40. pantā noteiktā maksimālā apjoma lineāru procentuālu samazināšanu, lai veidotu valsts rezervi. ►A1 Horvātijai minētais samazinājums nav lielāks par 20 % no VIII pielikuma 3. tabulā minētā maksimālā apjoma gadā. ◄

2. Jaunās dalībvalstis izmanto valsts rezervi, lai saskaņā ar objektīviem kritērijiem un nodrošinot vienlīdzīgu attieksmi pret lauksaimniekiem un izvairoties no tirgus un konkurences izkropļojumiem, piešķirtu tiesības uz maksājumu lauksaimniekiem, kuri atrodas īpašā situācijā, kas jādefinē Komisijai saskaņā ar 141. panta 2. punktā minēto procedūru.

3. Pirmajā gadā, kad piemēro vienotā maksājuma shēmu, jaunās dalībvalstis var izmantot valsts rezervi, lai saskaņā ar objektīviem kritērijiem un nodrošinot vienlīdzīgu attieksmi pret lauksaimniekiem un izvairoties no tirgus un konkurences izkropļojumiem, piešķirtu tiesības uz maksājumu tiem lauksaimniekiem konkrētās nozarēs, kuri atrodas īpašā situācijā sakarā ar pāreju uz vienotā maksājuma shēmu. ►A1 Komisija ar īstenošanas aktu bez 141. pantā minētās komitejas palīdzības atļauj Horvātijā izmantot valsts rezervi. Komisija jo īpaši izskata valsts tiešā maksājuma shēmas ieviešanu, ko piemēro pirms pievienošanās dienas, un tā piemērošanas nosacījumus. Horvātija līdz 2013. gada 15. jūlijam iesniedz Komisijai lūgumu atļaut izmantot valsts rezervi. ◄

4. Saskaņā ar objektīviem kritērijiem un nodrošinot vienlīdzīgu attieksmi pret lauksaimniekiem un izvairoties no tirgus un konkurences izkropļojumiem, jaunās dalībvalstis var izmantot valsts rezervi, lai piešķirtu tiesības uz maksājumu lauksaimniekiem, kuri uzsākuši lauksaimniecības darbību pēc 1. janvāra pirmajā gadā pēc vienotā maksājuma shēmas ieviešanas, bet tiešo maksājumu minētajā gadā nav saņēmuši.

5. Jaunās dalībvalstis, kas nepiemēro 68. panta 1. punkta c) apakšpunktu, var izmantot valsts rezervi, lai atbilstīgi objektīviem kritērijiem un nodrošinot vienlīdzīgu attieksmi pret lauksaimniekiem un izvairoties no tirgus un konkurences izkropļojumiem, tiesības uz maksājumu piešķirtu tiem lauksaimniekiem, kuri īsteno pārstrukturēšanas un/vai attīstības programmas saistībā ar vienu vai citu valsts intervences veidu, lai nodrošinātu, ka zemi nepamet un lai lauksaimniekiem kompensētu īpašus šķēršļus šādos apgabalos.

6. Lai piemērotu 2. un 5. punktu, jaunās dalībvalstis, nepārsniedzot EUR 5 000 , var palielināt vienības vērtību tiesībām uz maksājumu, kuras pieder attiecīgajam lauksaimniekam, vai attiecīgajam lauksaimniekam var piešķirt jaunas tiesības uz maksājumu.

7. Lai ietvertu 2., 3. un 4. punktā minētos gadījumus, jaunās dalībvalstis veic lineārus maksājuma tiesību samazinājumus, ja to valsts rezerve nav pietiekama.

▼A1

57.a pants

Atmīnētās zemes apstrādei paredzēta īpaša valsts rezerve Horvātijā

1. Horvātija izveido atmīnētās zemes apstrādei paredzētu īpašu valsts rezervi, ko izmanto, lai desmit gadus pēc pievienošanās – atbilstīgi objektīviem kritērijiem, nodrošinot vienlīdzīgu attieksmi pret lauksaimniekiem un izvairoties no tirgus un konkurences izkropļojumiem – tiesības uz maksājumu piešķirtu tiem lauksaimniekiem, kuriem pieder zeme, kas ir atmīnēta un ko atkal izmanto lauksaimniecības darbībām.

2. Zeme, par kuru saskaņā ar šo pantu var piešķirt tiesības uz maksājumu, nav atbilstīga, lai pretendētu uz 59. un 61. pantā noteiktajām tiesībām uz maksājumu.

3. Maksājums, ko piešķir saskaņā ar šajā pantā noteiktajām tiesībām, nav lielāks par summu, ko piešķir saskaņā ar 59. un 61. pantā noteiktajām tiesībām uz maksājumu.

4. Maksimālā summa, kas piešķirta atmīnētās zemes apstrādei paredzētajai īpašajai valsts rezervei, ir EUR 9 600 000 , un tai piemēro 121. pantā noteikto tiešo maksājumu ieviešanas grafiku. Gada maksimālās summas ir šādas:







(tūkstošos EUR) Horvātija 2013 2014 2015 2016 2017 2018 2019 2020 2021 2022 Atmīnētās zemes apstrādei paredzētās īpašās valsts rezerves maksimālā summa 2 400 2 880 3 360 3 840 4 800 5 760 6 720 7 680 8 640 9 600

5. Pirmajā gadā, kad tiek īstenota vienotā maksājuma shēma, Horvātija piešķir tiesības uz maksājumu lauksaimniekiem, ņemot vērā zemi, kas ir atmīnēta un ko lauksaimnieki ir deklarējuši palīdzības pieteikumos, kurus iesniedz pirmajā gadā, kad tiek īstenota vienotā maksājuma shēma, un ko atkal izmantoja lauksaimniecības darbībām laikposmā no 2005. gada 1. janvāra līdz 2012. gada 31. decembrim.

6. No 2013. gada līdz 2022. gadam tiesības uz maksājumu lauksaimniekiem piešķir, ņemot vērā zemi, kas ir atmīnēta un ko lauksaimnieki ir deklarējuši attiecīgajā gadā, ar nosacījumu, ka šādu zemi atkal izmantoja lauksaimniecības darbībām iepriekšējā kalendārajā gadā, un ka par to paziņo Komisijai saskaņā ar 9. punktu.

7. Lai nodrošinātu Savienības fondu piemērotu izmantošanu, Komisija saskaņā ar 141. panta 2. punktā minēto procedūru groza VIII pielikuma 3. tabulā noteikto maksimālo apjomu, lai attiecīgi pievienotu atmīnētās zemes apstrādei paredzētās īpašās valsts rezerves summas, kuras ir piešķirtas līdz 2022. gada 31. decembrim.

8. Visai zemei, kas deklarēta saskaņā ar šo pantu, ir jāatbilst 34. pantā 2. punktā dotajai definīcijai attiecībā uz hektāru, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu.

9. Horvātija līdz 2013. gada 15. jūlijam paziņo Komisijai par zemi, par kuru ir tiesības pretendēt uz atbalstu saskaņā ar 5. punktu, norādot gan zemi, par kuru ir tiesības saņemt atbalsta apjomus saskaņā ar 59. pantu, gan zemi, par kuru ir tiesības saņemt atbalsta apjomus saskaņā ar 61. pantu. Paziņojumā ir jāiekļauj arī informācija par attiecīgajiem budžeta piešķīrumiem un neizmantotajām summām. Sākot no 2014. gada, paziņojums ar tādu pašu informāciju jānosūta Komisijai ne vēlāk kā katra gada 31. janvārī, un tajā jāaptver iepriekšējais kalendārais gads, sniedzot informāciju par zemi, ko atkal izmanto lauksaimniecības darbībām, un attiecīgajiem budžeta piešķīrumiem.

10. Līdz 2012. gada 31. decembrim visa mīnētā un atmīnētā zeme, par ko lauksaimnieki varētu saņemt tiesībām uz maksājumu no atmīnētās zemes apstrādei paredzētās īpašās valsts rezerves, ir jāiekļauj integrētā vadības un kontroles sistēmā, ko izveido saskaņā ar II sadaļas 4. nodaļu.

▼B

58. pants

40. pantā minētā valstij noteiktā maksimālā apjoma reģionālais piešķīrums

1. Jaunās dalībvalstis vienotā maksājuma shēmu piemēro reģionu līmenī.

2. Šos reģionus jaunās dalībvalstis nosaka atbilstīgi objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem.

3. Vajadzības gadījumā pēc 57. pantā paredzētā samazinājuma jaunā dalībvalsts atbilstīgi objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem sadala starp reģioniem tai noteikto maksimālo apjomu, kas minēts 40. pantā.

59. pants

Tiesību uz maksājumu piešķiršana

1. Lauksaimnieki saņem maksājuma tiesības, kuru vienības vērtību aprēķina, sadalot 40. pantā minēto piemērojamo valstij noteikto maksimālo apjomu — pirms tam veicot 57. pantā minēto samazinājumu — ar tiesību uz maksājumu skaitu, kas noteiktas valsts mērogā saskaņā ar šā panta 2. punktu.

2. Izņemot force majeure gadījumus vai ārkārtas apstākļus, maksājuma tiesību skaits vienam lauksaimniekam ir vienāds ar hektāru skaitu, ko tas deklarē saskaņā ar 35. panta 1. punktu vienotā maksājuma shēmas piemērošanas pirmajā gadā.

3. Atkāpjoties no 2. punkta, jaunās dalībvalstis var nolemt, ka — izņemot force majeure gadījumus vai ārkārtas apstākļus — maksājuma tiesību skaits vienam lauksaimniekam ir vienāds ar visu to hektāru vidējo skaitu gadā, par kuriem vienā vai vairākos gados attiecīgajā periodā, ko nosaka dalībvalsts, bet ne vēlāk kā 2008. gadā, piešķīra tiesības uz vienoto platībmaksājumu,.

Tomēr, ja lauksaimnieks sācis lauksaimniecisku darbību pārskata periodā, vidējais hektāru skaits būtu jābalsta uz maksājumiem, ko viņam piešķīra kalendārajā gadā vai gados, kad viņš veica lauksaimniecisku darbību.

▼A1

4. Komisija saskaņā ar 141. panta 2. punktā minēto procedūru pieņem noteikumus par tiesībām uz maksājumu sākotnējo piešķiršanu Horvātijā.

▼B

60. pants

Lauksaimnieki, kuriem nav hektāru, par kuriem ir tiesības pretendēt uz maksājumu

Lauksaimniekam, kurš darbojas liellopu un teļa gaļas, piena vai aitu un kazas gaļas ražošanas nozarē, saskaņā ar 57. panta 3. punktu un 59. pantu ir tiesības saņemt maksājumus, bet attiecībā uz šīm tiesībām nav hektāru, par kuriem tam būtu tiesības saņemt maksājumu pirmajā gadā, kad tiek īstenota vienotā maksājuma shēma, piešķir īpašas tiesības, kā minēts 44. pantā, par katru no īpašajām tiesībām nepiešķir vairāk kā EUR 5 000 .

61. pants

Zālaugu platības

Jaunās dalībvalstis saskaņā ar objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem, nepārsniedzot saskaņā ar 58. pantu noteikto reģionālo maksimālo apjomu vai daļu no tā, var noteikt dažādas vienības vērtības tiesībām uz maksājumu, kuras piešķir 59. panta 1. punktā minētajiem lauksaimniekiem:

a) par zālaugu platību hektāriem, kas noteikti 2008. gada 30. jūnijā, un par jebkuru hektāru, par ko ir tiesības pretendēt uz atbalstu; vai

b) par pastāvīgo ganību hektāriem, kas noteikti 2008. gada 30. jūnijā, un par jebkuru hektāru, par ko ir tiesības pretendēt uz atbalstu.

▼A1

Attiecībā uz Horvātiju šā panta pirmās daļas a) un b) punktā minētie termiņi ir 2011. gada 30. jūnijs.

▼B

62. pants

Nosacījumi attiecībā uz maksājuma tiesībām

1. Saskaņā ar šo nodaļu noteiktās maksājuma tiesības var nodot tikai tajā pašā reģionā vai starp tiem reģioniem, kuros tiesības par hektāru ir identiskas.

2. Jaunās dalībvalstis atbilstīgi Kopienu tiesību vispārējiem principiem var arī pieņemt lēmumu tuvināt saskaņā ar šo nodaļu noteikto maksājuma tiesību vērtību. Šo lēmumu pieņem līdz 1. augustam gadā pirms pirmā vienotā maksājuma shēmas piemērošanas gada.

Lai piemērotu pirmo daļu, tiesības uz maksājumu pakāpeniski katru gadu pielāgo iepriekš noteiktās ikgadējās pakāpēs saskaņā ar mērķi un nediskriminējošiem kritērijiem.

3. Izņemot force majeure gadījumus vai ārkārtas apstākļus, lauksaimnieks var nodot savas tiesības uz maksājumu bez zemes tikai pēc tam, kad tas 34. panta nozīmē ir izmantojis vismaz 80 % no savām tiesībām uz maksājumu vismaz viena kalendārā gada laikā, vai pēc tam, kad tas ir brīvprātīgi valsts rezerves labā atteicies no visas tiesībām uz maksājumu, kuras tas nav izmantojis vienotā maksājuma shēmas pirmajā piemērošanas gadā.







4. NODAĻA

SAISTĪTĀ ATBALSTA INTEGRĀCIJA VIENOTĀ MAKSĀJUMA SHĒMĀ

63. pants

Saistītā atbalsta integrācija vienotā maksājuma shēmā

1. Dalībvalstis no 2010. gada saskaņā ar 64., 65., 66. un 67. pantu vienotā maksājuma shēmā iekļauj atbalstu, kas ietverts XI pielikumā minētās saistītā atbalsta shēmās.

2. Atkāpjoties no 1. punkta:

a) dalībvalstis, kas saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1782/2003 III sadaļas 1. līdz 4. nodaļu, ieviesušas vienotā maksājuma shēmu, var pieņem lēmumu izmantot visu vai daļu no 1. punktā minētā atbalsta, lai noteiktu tiesības uz maksājumu vai palielinātu tiesību uz maksājumu vērtību, balstoties uz to lauksaimniecības darbību veidu, ko lauksaimnieki veic vienu vai vairākus gadus laikposmā no 2005. gada līdz 2008. gadam, un saskaņā ar objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem, piemēram, lauksaimniecības potenciālu vai vides aizsardzības kritērijiem;

b) dalībvalstis, kas ieviesušas vienotā maksājuma shēmu saskaņā ar III sadaļas 5. nodaļas 1. daļu vai Regulas (EK) Nr. 1782/2003 6. nodaļu, vai ja tās izmanto minētās regulas 47. pantā noteikto iespēju, var pieņemt lēmumu izmantot visu vai daļu no 1. punktā minētā atbalsta, lai palielinātu vērtību visām tiesībām uz maksājumu ar papildu summu, kas atbilst summai, ko iegūst, reģionālā maksimāli apjoma palielinājumu dalot ar tiesību uz maksājumu kopējo skaitu.

Dalībvalstis var arī diferencēt tiesību uz maksājumu vērtību vērtības palielinājumu, ņemot vērā šīs regulas 64. panta 1. punktā minētos kritērijus vai pamatojoties uz to lauksaimniecības darbību veidu, ko lauksaimnieki veic vienu vai vairākus gadus laikposmā no 2005. līdz 2008. gadam, un saskaņā ar objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem, piemēram, lauksaimniecības potenciālu vai vides aizsardzības kritērijiem.

3. Ja dalībvalsts izmanto 2. punkta a) apakšpunktā minēto atkāpšanās iespēju, tā veic piemērotus pasākumus, lai nodrošinātu to, ka lauksaimniekus, kas izmantojuši 1. punktā minēto atbalstu, neizslēdz no vienotā maksājuma shēmas. Jo īpaši tā nodrošina, ka vispārējais atbalsts, ko lauksaimnieks saņem pēc tam, kad 1. punktā minētās saistītā atbalsta shēmas ir iekļautas vienotā maksājuma shēmā, nav zemāks par 75 % no tā vidējā gada atbalsta, ko lauksaimnieks saņēma visos tiešajos maksājumos attiecīgajos atsauces posmos, kas minēti 64., 65. un 66. pantā.

64. pants

No vienotā maksājuma shēmas izslēgtā saistītā atbalsta integrācija

1. Summas, kas minētas XII pielikumā un kas bija pieejamas saistītajam atbalstam, kurš ietverts XI pielikuma 1. un 2. punktā minētajās shēmās, dalībvalstis sadala starp lauksaimniekiem attiecīgajās nozarēs saskaņā ar objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem, ņemot vērā jo īpaši atbalstu, ko minētie lauksaimnieki saņēma tiešā vai netiešā veidā atbilstīgi attiecīgajām atbalsta shēmām vienā vai vairākos gados laikposmā no 2005. gada līdz 2008. gadam. Attiecībā uz XI pielikuma 1. un 2. punktā minētajām kartupeļu cietes shēmām dalībvalstis var sadalīt šajās shēmās pieejamos maksājumus, ņemot vērā kartupeļu daudzumu, par ko — ievērojot attiecīgajam ražotājam piešķirtās kvotas — kartupeļu un cietes ražotāju konkrētajā gadā noslēguši audzēšanas līgumus, kā paredzēts Regulas (EK) NR. 1234/2007 84.a pantā.

2. Dalībvalstis palielina to tiesību uz maksājumu vērtību, kas pieder attiecīgajiem lauksaimniekiem, pamatojoties uz summām, kas radušās, piemērojot 1. punktu.

Vērtības palielinājumu tiesībām uz maksājumu katram lauksaimniekam aprēķina, sadalot pirmajā daļā minētās summas ar tiesību uz maksājumu skaitu katram attiecīgajam lauksaimniekam.

Tomēr, ja lauksaimniekam attiecīgajā nozarē nepieder tiesības uz maksājumu, viņam piešķir tiesības uz maksājumu:

a) kuru skaits ir vienāds ar hektāru skaitu, par kuriem viņš ir paziņojis saskaņā ar 35. panta 1. punktu attiecībā uz gadu, kad saistītā atbalsta shēmu integrē vienotā maksājuma shēmā;

b) kuru vērtību nosaka, no 1. punkta piemērošanas izrietošo summu ar skaitu, kas iegūts saskaņā ar šīs daļas a) apakšpunktu.

▼M3

Atkāpjoties no šā punkta trešās daļas, ja attiecīgās nozares lauksaimniekam nav tiesību uz maksājumu, bet pirmajā gadā, kad tiek integrēts apvienotais atbalsts, viņš deklarē vairākas iznomātas tiesības uz maksājumu, viņam piešķir vairākas tiesības uz maksājumu, ko aprēķina kā starpību starp viņa deklarēto hektāru skaitu, par kuriem var pretendēt uz atbalstu, un viņa deklarēto iznomāto tiesību uz maksājumu skaitu. Piešķirto tiesību vērtību nosaka, 1. punkta piemērošanas rezultātā gūto summu dalot ar to tiesību uz maksājumu skaitu, kuras jāpiešķir. Tomēr katras piešķirtās tiesības uz maksājumu vērtība nepārsniedz EUR 5 000 .

Lai nodrošinātu to, ka pilnībā tiek piešķirta summa, ko aprēķina, piemērojot 1. punktu pēc tam, kad ir piemērota šā punkta ceturtā daļa, attiecīgās nozares lauksaimniekam piešķir tiesības pretendēt uz maksājumu ar tiesību uz maksājumu maksimālo vērtību EUR 5 000 . Atkāpjoties no 35. panta, šīs tiesības uz maksājumu dod tiesības uz ikgadēju atbalstu vienotā maksājuma shēmā bez deklarācijas par atbilstošiem hektāriem. Tomēr maksājuma tiesību skaits, kas aktivizēts izmantojot šo atkāpi, attiecīgā gadā nepārsniedz to maksājuma tiesību skaitu, ko lauksaimnieks aktivizējis saskaņā ar 35. pantu. Šo atkāpi beidz piemērot no pirmā gada, kad un ciktāl attiecīgās nozares lauksaimnieks ir deklarējis pietiekamu skaitu hektāru, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu, lai aktivizētu tiesības uz maksājumu vai to daļu atbilstīgi 35. pantam. Šīs tiesības uz maksājumu aktivizē par pieejamiem hektāriem, par kuriem ir tiesības pretendēt uz atbalstu, pirms lauksaimniekam ir nodotas tiesības uz maksājumu pēc tiesību uz maksājumu piešķiršanas saskaņā ar šīs daļas pirmo teikumu.

Ja tiesības uz maksājumu, kas izriet no šā punkta piektās daļas, tiek nodotas kā citādi, nevis faktiskā vai sagaidāmā mantojumā vai pēc izmaiņām juridiskajā statusā, tad 35. pantu piemēro, ja pārņēmējs aktivizē šīs tiesības uz maksājumu.

▼B

3. Tomēr, ja atbalsta shēmas maksājums ir mazāks par EUR 250 000 , attiecīgā dalībvalsts var pieņemt lēmumu nedalīt šīs summas un pievienot tās valsts rezervei.

65. pants

No vienotā maksājuma shēmas daļēji izslēgtā saistītā atbalsta integrācija

Maksājumus, kas saistītajam atbalstam bija pieejami saskaņā ar XI pielikuma 3. punktā minētajām shēmām, dalībvalstis sadala starp lauksaimniekiem attiecīgajās nozarēs proporcionāli atbalstam, ko šie lauksaimnieki saņēma saskaņā ar attiecīgajām atbalsta shēmām Regulā (EK) Nr. 1782/2003 noteiktos attiecīgos pārskata periodos.

Tomēr dalībvalstis var saskaņā ar šīs regulas 63. panta 2. punkta b) apakšpunktu izvēlēties jaunāku atsauces laikposmu saskaņā ar objektīviem un nediskriminējošiem kritērijiem un, ja dalībvalsts ievieš vienotā maksājuma shēmu atbilstīgi III sadaļas 5. nodaļas 1. daļai vai Regulas (EK) Nr. 1782/2003 6. nodaļai vai ja tā izmanto iespēju, kāda paredzēta minētās regulas 47. pantā.

Dalībvalstis palielina tiesību uz maksājumu skaitu attiecīgajiem lauksaimniekiem vai piešķir tiesības uz maksājumu saskaņā ar šīs regulas 64. panta 2. punktu.

Ja lauksaimniekam, kurš saņem maksājumus saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1782/2003 67. un 68. pantu, saskaņā ar šo pantu būtu tiesības saņemt maksājumus, bet attiecībā uz šīm tiesībām tam nav hektāru, par kuriem būtu tiesības saņemt maksājumu gadā, kad vienotā maksājuma shēmā integrēja saistītā atbalsta shēmu, vai ja viņa tiesības uz maksājumu par hektāru veido maksājumu, kas ir lielāks nekā EUR 5 000 , viņam piešķir īpašas tiesības, kā minēts 44. pantā, — par katru no īpašajām tiesībām nepiešķir vairāk kā EUR 5 000 .

66. pants

No vienotā maksājuma shēmas daļēji izslēgtā saistītā atbalsta integrācija pēc izvēles

Ja dalībvalsts:

a) nepieņem lēmumu, kas minēts 51. panta 1. punkta pirmajā daļā;

b) nolemj no 2011. gada nepiešķirt maksājumus liellopa un teļa gaļas nozarē, kuri minēti 53. panta 2. punktā, piemērojot 51. panta 1. punkta otro daļu; vai

c) pieņem lēmumu nepiešķirt maksājumus augļu un dārzeņu nozarē, piemērojot 51. panta 1. punkta trešo daļu,

tad summas, kas saistītajam atbalstam paredzētas XI pielikuma 4. punktā minētajās shēmās, iekļauj vienotā maksājuma shēmā saskaņā ar 65. pantu.

67. pants

Saistītā atbalsta uzlabota integrācija vienotā maksājuma shēmā

►M3 1. ◄ Dalībvalstis līdz 2009. gada 1. augustam var izlemt IV sadaļas 5. iedaļā minēto atbalstu par sēklām un XI pielikuma 1. punktā minētās shēmas, izņemot īpašu kvalitātes piemaksu par cietajiem kviešiem, iekļaut 2010. vai 2011. gada vienotā maksājuma shēmā. Tādā gadījumā Komisija saskaņā ar 141. panta 2. punktā minēto procedūru groza valstij noteiktos maksimālos apjomus, kā minēts 40. pantā, pievienojot XII pielikuma summas par attiecīgo atbalsta shēmu.

▼M3

2. Dalībvalstis, kuras tikai dažās to teritorijas daļās ir izmantojušas Regulas (EK) Nr. 1782/2003 III sadaļas 5. nodaļas 1. iedaļā paredzēto iespēju piemērot vienoto maksājumu shēmu reģionālā līmenī, uz to pašu reģionālo līmeni var attiecināt šo pantu.

Jebkura dalībvalsts, kas piemēro pirmajā daļā minēto iespēju, līdz 2009. gada 1. decembrim iesniedz Komisijai šādu informāciju:

a) to summu sadalījumu pa reģioniem, kas paredzētas pasākumam vai pasākumiem laikposmā no 2010. gada līdz 2012. gadam saskaņā ar objektīviem kritērijiem;

b) statistikas un citus pamatojuma datus, kas izmantoti a) apakšpunktā minēto summu noteikšanā.

Dalībvalstis viena mēneša laikā sniedz atbildi uz jebkuru Komisijas prasību sniegt sīkākus paskaidrojumus par iesniegto informāciju.

Komisija izmanto šā punkta otrās daļas a) apakšpunktā minētās summas kā pamatu, lai saskaņā ar šo pantu attiecīgajām dalībvalstīm pielāgotu valsts maksimālo apjomu, kā minēts 40. pantā.

▼B







5. NODAĻA

ĪPAŠAIS ATBALSTS

68. pants

Vispārīgi noteikumi

1. Saskaņā ar šajā nodaļā izklāstītajiem nosacījumiem dalībvalstis var piešķirt lauksaimniekiem īpašo atbalstu:

a) par:

i) īpašiem lauksaimnieciskās darbības veidiem, kas ir svarīgi vides aizsardzībai vai uzlabošanai;

ii) lauksaimniecības produktu kvalitātes uzlabošanu;

iii) lauksaimniecības produktu tirdzniecības uzlabošanu;

iv) uzlabotu dzīvnieku labturības standartu piekopšanu;

v) konkrētām ar lauksaimniecību saistītām darbībām, kuru rezultātā agrovidei rodas papildu ieguvums;

b) lai palīdzētu risināt īpašas grūtības, kas skar lauksaimniekus piena, liellopu un teļa, aitas un kazas gaļas un rīsa nozarē ekonomiski vājos vai ekoloģiski jutīgos apgabalos, vai ekonomiski nestabilos lauksaimniecības veidos tajās pašās nozarēs;

c) apgabalos, uz kuriem attiecas pārstrukturēšanas un/vai attīstības programmas, lai nodrošinātu, ka zeme netiek pamesta un/vai lai risinātu īpašās šo apgabalu lauksaimnieku problēmas;

d) ieguldot ražas, dzīvnieku un augu apdrošināšanas prēmijās saskaņā ar 70. pantā izklāstītajiem nosacījumiem;

e) veidojot kopfondus dzīvnieku un augu slimībām un vides katastrofām saskaņā ar 71. pantā izklāstītajiem nosacījumiem.

2. Atbalstu, kas minēts 1. punkta a) apakšpunktā, var piešķirt tikai tad, ja:

a) attiecībā uz konkrētām ar lauksaimniecību saistītām darbībām, kas minētas 1. punkta a) apakšpunkta v) punktā:

i) tiek ievērotas prasības, kas izklāstītas Regulas (EK) Nr. 1698/2005 39. panta 3. punkta pirmajā daļā, un tikai tāpēc, lai segtu faktiskās papildu izmaksas un zaudētos ienākumus nolūkā sasniegt attiecīgo mērķi; un

ii) to ir apstiprinājusi Komisija;

b) attiecībā uz lauksaimniecības produktu kvalitātes uzlabošanu, kas minēta 1. punkta a) apakšpunkta ii) punktā, tas ir saderīgs ar Padomes Regulu (EK) Nr. 509/2006 (2006. gada 20. marts) par lauksaimniecības produktiem un pārtikas produktiem kā garantētām tradicionālām īpatnībām ( 11 ), Padomes Regulu (EK) Nr. 510/2006 (2006. gada 20. marts) par lauksaimniecības produktu un pārtikas produktu ģeogrāfiskās izcelsmes norāžu un cilmes vietu nosaukumu aizsardzību ( 12 ), Padomes Regulu (EK) Nr. 834/2007 (2007. gada 28. jūnijs) par bioloģisko ražošanu un bioloģisko produktu marķēšanu ( 13 ) un Regulas (EK) Nr. 1234/2007II daļas II sadaļas 1. nodaļu,

c) attiecībā uz lauksaimniecības produktu tirdzniecības uzlabošanu, kas minēta 1. punkta a) apakšpunkta iii) punktā, tiek ievēroti kritēriji, kas noteikti 2. līdz 5. pantā Padomes Regulā (EK) Nr. 3/2008 (2007. gada 17. decembris) par informācijas un veicināšanas pasākumiem attiecībā uz lauksaimniecības produktiem iekšējā tirgū un trešās valstīs ( 14 ).

3. Atbalstu, kas minēts šā panta 1. punkta b) apakšpunktā, var piešķirt tikai apmēros, kas nepieciešami, lai radītu stimulu saglabāt pašreizējo ražošanas līmeni.

Aitas un kazas, un liellopu, un teļa gaļas nozarēs — ja minēto atbalstu piemērojot kopā ar atbalstu, ko piešķir saskaņā ar 52. un 53. pantu, kopumā attiecīgi nepārsniedz finansējumu atbalstam, kas iegūts, piemērojot maksimālo procentuālo vērtību, kas izklāstīta Regulas (EK) Nr. 1782/2003 67. un 68. pantā.

Rīsa nozarē atbalstu, kas minēts šā panta 1. punkta b) apakšpunktā, var piešķirt vienīgi no tā kalendārā gada, kad dalībvalstis vienotajā maksājuma shēmā integrē laukaugu īpašo maksājumu par rīsiem, kas minēts IV sadaļas 1. nodaļas 1. iedaļā.

4. Atbalsts, kas minēts:

a) šā panta 1. punkta a) un d) apakšpunktā, tiek sniegts gada papildu maksājumu veidā;

b) šā panta 1. punkta b) apakšpunktā, tiek sniegts gada papildu maksājumu veidā, piemēram, maksājums par katru dzīvnieku vai piemaksa par zālaugu platībām;

c) šā panta 1. punkta c) apakšpunktā, tiek sniegts kā vienības vērtības palielinājums vai palielinot lauksaimnieka tiesību uz maksājumu skaitu;

d) šā panta 1. punkta e) apakšpunktā, tiek sniegts kompensācijas maksājumu veidā, kā precizēts 71. pantā.

5. To tiesību uz maksājumu nodošanu, kam ir palielināta vienības vērtība un 4. punkta c) apakšpunktā minētās tiesības uz papildu maksājumu, var atļaut tikai tad, ja kopā ar nodotajām tiesībām nodod līdzvērtīgu hektāru skaitu.

6. Jebkurš atbalsts, ko piešķir saskaņā ar 1. punktu, ir saderīgs ar citiem Kopienas pasākumiem un politiku.

7. Komisija saskaņā ar 141. panta 2. punktā minēto procedūru paredz nosacījumus šā panta 2. punkta a) apakšpunkta ii) punktā minētajam Komisijas apstiprinājumam un nosacījumus šajā iedaļā minētā atbalsta piešķiršanai jo īpaši, lai nodrošinātu saskanību ar citiem Kopienas pasākumiem un politikas jomām un novērstu atbalsta uzkrāšanos.

▼M13

8. Tās dalībvalstis, kuras pieņēmušas 69. panta 1. punktā minēto lēmumu, līdz 2014. gada 1. februārim var minēto lēmumu pārskatīt un nolemt, sākot no 2014. gada, lai:

▼B

a) grozīt summas šajā nodaļā minētā atbalsta finansēšanai, ievērojot 69. pantā noteiktās robežvērtības; vai

b) izbeigt piemērot konkrētu, saskaņā ar šo nodaļu piešķirtu atbalstu.

Saskaņā ar lēmumu, ko katra dalībvalsts pieņem atbilstīgi šā punkta pirmajai daļai, Komisija saskaņā ar 141. panta 2. punktā minēto procedūru nosaka minētā atbalsta piemērotu maksimālo apjomu.

Ja dalībvalsts pieņem lēmumu izbeigt piemērot šo nodaļu vai ja tā samazina minētā finansējuma summu, piemēro 72. panta 2. punktu.

69. pants

Finanšu noteikumi īpašajam atbalstam

▼M13

1. Dalībvalstis var līdz 2009. gada 1. augustam, līdz 2010. gada 1. augustam, līdz 2011. gada 1. augustam, līdz 2012. gada 1. septembrim, Horvātijas gadījumā - līdz tās pievienošanās dienai, vai līdz 2014. gada 1. februārim nolemt no nākamā gada pēc šāda lēmuma pieņemšanas, Horvātijas gadījumā - no vienotās maksājumu shēmas pirmā īstenošanas gada, vai, ja lēmums pieņemts līdz 2014. gada 1. februārim, no 2014. gada līdz 10 % no valstij noteiktā maksimālā apjoma, kas minēts 40. pantā, vai - Maltas gadījumā - summu EUR 2 000 000 apmērā izmantot īpašajam atbalstam, kurš paredzēts 68. panta 1. punktā.

▼B

2. Dalībvalstis attiecībā uz nozarēm var piemērot 10 % saglabāšanu, saglabājot līdz 10 % no attiecīgai valstij noteiktā maksimālā daudzuma daļas, kas minēta Regulas (EK) Nr. 1782/2003 41. pantā, atbilstoši katrai nozarei, kas minēta šīs regulas VI pielikumā. Saglabāto finansējumu var izmantot tikai, piemērojot to atbalstam, kas minēts šīs regulas 68. panta 1. punktā, nozarēs, uz kurām attiecas saglabāšana.

3. Saskaņā ar katras dalībvalsts atbilstīgi 1. punktam pieņemto lēmumu par izmantojamo valsts noteikto maksimāli pieļaujamo daudzumu, Komisija saskaņā ar 141. panta 2. punktā minēto procedūru nosaka atbilstošu šā atbalsta maksimālo apjomu.

▼M13

Tikai tādēļ, lai nodrošinātu atbilstību valsts maksimālajam apjomam, kā noteikts 40. panta 2. punktā, un veiktu aprēķinu, kas minēts 41. panta 1. punktā, no 40. panta 1. punktā minētā valsts maksimālā apjoma atskaita summas, ko izmanto 68. panta 1. punkta c) apakšpunktā minētā atbalsta piešķiršanai. Tās uzskatāmas par piešķirtām maksājumtiesībām.

▼B

4. Atbalsts, kas paredzēts 68. panta 1. punkta a) apakšpunkta i), ii), iii) un iv) punktā un 1. punkta b) un e) apakšpunktā, ir ierobežots līdz ►M13 6,5 % ◄ no valstīm noteiktajiem maksimālajiem daudzumiem, kas minēti 40. pantā, un attiecībā uz Maltu tas 69. panta 1. punktā noteikts EUR 2 000 000 apjomā, lai īpaši finansētu pasākumus piena nozarē, kas minēti 68. panta 1. punkta b) apakšpunktā.

Dalībvalstis var noteikt katram pasākumam mazāku apjomu.

►M3

Atkāpjoties no šā panta 4. punkta, 2010.– ►M13 2014 ◄ . kalendārajā gadā dalībvalstīs, kuras saskaņā ar Regulas (EK) Nr. 1782/2003 69. pantu piešķīra atbalstu par zīdītājgovīm, vienlaikus nepiemērojot iespēju, kas paredzēta minētās regulas 68. panta 2. punkta a) apakšpunkta i) punktā, un tādējādi izmantoja vairāk nekā 50 % no summām, kuras noteiktas saskaņā ar minētās regulas 69. pantu liellopu un teļa gaļas nozarē, šā panta 4. punktā noteiktā robežvērtība ir 6 % no attiecīgajai valstij noteiktā maksimālā apjoma, kas minēts šīs regulas 40. pantā. Turklāt dalībvalstī, kurā vairāk nekā 60 % no piena produkcijas ražo apvidos uz ziemeļiem no 62. paralēles, noteiktā robežvērtība ir 10 % no attiecīgajai valstij noteiktā maksimālā apjoma, kas minēts šīs regulas 40. pantā.

◄

Tomēr jebkuru atbalstu, kas pārsniedz 3,5 % no valstij noteiktā maksimālā daudzuma, kas minēts 40. pantā, izmato vienīgi piena un liellopu un teļa gaļas nozarē to pasākumu finansēšanai, kas minēti 68. panta 1. punkta b) apakšpunktā.

Līdz 2013. gada 31. decembrim Komisija iesniedz Padomei ziņojumu par šā punkta piemērošanu.

6. Dalībvalstis piesaista papildu līdzekļus, kas vajadzīgi, lai segtu atbalstu, kas paredzēts:

a) 68. panta 1. punktā, izmantojot summu, kas Komisijai jāaprēķina saskaņā ar šā panta 7. punktu un jānosaka saskaņā ar 141. panta 2. punktā minēto procedūru; un/vai

b) 68. panta 1. punkta a), b), c) un d) apakšpunktā, lineāri samazinot lauksaimniekiem piešķirto tiesību vērtību un/vai tiešos maksājumus, kas minēti 52. un 53. pantā un/vai valsts rezervi;

c) 68. panta 1. punkta e) apakšpunktā, vajadzības gadījumā lineāri samazinot vienu vai vairākus maksājumus, kas izmaksājami attiecīgo maksājumu saņēmējiem saskaņā ar šo sadaļu un šā panta 1. un 4. punktā noteiktajā apjomā.

▼M13

Tikai tādēļ, lai nodrošinātu atbilstību valsts maksimālajam apjomam, kā noteikts 40. panta 2. punktā, un veiktu aprēķinu, kas minēts 41. panta 1. punktā, ja dalībvalsts izmanto šā punkta pirmās daļas a) apakšpunktā paredzēto iespēju, attiecīgo summu neuzskata par daļu no maksimālā apjoma, kas noteikts saskaņā ar šā panta 3. punktu.

▼B

7. Summas, kas minētas šā panta 6. punkta a) apakšpunktā, atbilst starpībai starp:

a) valstij noteiktajiem maksimālajiem apjomiem, kas 2007. gadam noteikti Regulas (EK) 1782/2003 VIII vai VIIIa pielikumā pēc tam, kad ir piemērots šīs regulas 10. panta 1. punkts un Regulas (EK) Nr. 378/2007 4. panta 1. punkts un veikts samazinājums par 0,5 %; un

b) vienotā maksājuma shēmas 2008. finanšu gada budžeta izpildi un maksājumiem, kas minēti Regulas (EK) No 1782/2003 III sadaļas 5. nodaļas 2. un 3. iedaļā par maksājumiem attiecībā uz 2007. gada samazināto maksimālo daudzumu, kas minēts šā punkta a) apakšpunktā.

Šī summa nekādā gadījumā nedrīkst pārsniegt 4 % no maksimālā apjoma, kas minēts šā punkta pirmās daļas a) apakšpunktā.

Jaunajām dalībvalstīm, kas 2007. gadā piemēro vienotā maksājuma shēmu, šo summu 2010. gadā reizina ar 1,75; 2011. gadā — ar 2; 2012. gadā — ar 2,25 un 2013. gadā un turpmāk — ar 2,5.

Pēc dalībvalsts lūguma Komisija noteiktās summas pārskata saskaņā ar šīs regulas 141. panta 2. punktā minēto procedūru un pamatojoties uz s