2003L0054 — LV — 23.01.2008 — 002.001

Šis dokuments ir izveidots vienīgi dokumentācijas nolūkos, un iestādes neuzņemas nekādu atbildību par tā saturu

Grozīta ar:









▼B

EIROPAS PARLAMENTA UN PADOMES DIREKTĪVA 2003/54/EK

(2003. gada 26. jūnijs)

par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un par Direktīvas 96/92/EK atcelšanu







EIROPAS PARLAMENTS UN EIROPAS SAVIENĪBAS PADOME, ņemot vērā Eiropas Kopienas dibināšanas līgumu, jo īpaši tā 47. panta 2. punktu, 55. pantu un 95. pantu, ņemot vērā Komisijas priekšlikumus ( 1 ), ņemot vērā Eiropas Ekonomikas un sociālo lietu komitejas atzinumu ( 2 ), apspriedušās ar Reģionu komiteju, saskaņā ar Līguma ( 3 ) 251. pantā noteikto procedūru, tā kā: (1) Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 96/92/EK (1996. gada 19. decembris) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu ( 4 ) ir devusi nozīmīgu ieguldījumu elektroenerģijas iekšējā tirgus izveidošanā. (2) Šīs direktīvas īstenošanā gūtā pieredze rāda elektroenerģijas iekšējā tirgus ieguvumus attiecībā uz lielāku efektivitāti, samazinātām cenām, augstākiem pakalpojumu standartiem un lielāku konkurenci. Tomēr joprojām saglabājas būtiski trūkumi un ir iespējams uzlabot tirgus darbību, jo īpaši ir vajadzīgi konkrēti noteikumi, kas nodrošinātu līdzvērtīgus konkurences apstākļus elektroenerģijas ražošanā un samazinātu dominējošo stāvokli tirgū un cenu nosišanas praksi, un nodrošinātu nediskriminējošus pārvades un sadales tarifus, padarot tīklu pieejamu, pamatojoties uz tarifiem, kas publicēti pirms to stāšanās spēkā, un nodrošinātu mazo un neaizsargāto patērētāju tiesību aizsardzību un to, ka ir pieejama informācija par enerģijas avotiem elektroenerģijas ražošanai, kā arī attiecīgā gadījumā par atsaucēm uz avotiem, sniedzot informāciju par to ietekmi uz vidi. (3) Eiropadome 2000. gada 23. un 24. marta Lisabonas sanāksmē aicināja rīkoties ātri un pabeigt iekšējā tirgus veidošanu elektroenerģijas un gāzes nozarē, un paātrināt liberalizāciju šajās nozarēs, lai iegūtu pilnībā funkcionētspējīgu iekšējo tirgu. Eiropas Parlaments 2000. gada 6. jūlija rezolūcijā par Komisijas otro ziņojumu par enerģētikas tirgu liberalizāciju lūdza Komisiju pieņemt sīki izstrādātu grafiku precīzi definētu mērķu sasniegšanai, lai pakāpeniski panāktu pilnīgu enerģijas tirgus liberalizāciju. (4) Līgumā garantētās brīvības Eiropas iedzīvotājiem – brīva preču aprite, pakalpojumu sniegšanas brīvība un brīvība veikt uzņēmējdarbību – ir iespējamas vienīgi pilnībā atvērtā tirgū, kas visiem patērētājiem ļauj brīvi izvēlēties piegādātājus un visiem piegādātājiem ļauj brīvi veikt piegādes patērētājiem. (5) Galvenie šķēršļi pilnībā funkcionējoša un konkurētspējīga iekšējā tirgus izveidei, cita starpā, ir saistīti ar pieeju tīklam, tarifikāciju un dažādām tirgus atvērtības pakāpēm dalībvalstu starpā. (6) Lai darbotos konkurence, pieeja tīklam nedrīkst būt diskriminējoša, tai jābūt pārredzamai un cenām jābūt taisnīgi noteiktām. (7) Lai pabeigtu elektroenerģijas iekšējā tirgus veidošanu, sevišķi svarīga ir nediskriminējoša pieeja pārvades tīkla vai sadales sistēmu operatoriem. Pārvades vai sadales sistēmu operatoru var veidot viens vai vairāki uzņēmumi. (8) Lai nodrošinātu efektīvu un nediskriminējošu pieeju tīklam, pārvades un sadales sistēmas ir ieteicams ekspluatēt, izmantojot juridiski šķirtas struktūras, kur pastāv vertikāli integrēti uzņēmumi. Lai sasniegtu šīs prasības mērķi, Komisijai jānovērtē līdzvērtīgas ietekmes pasākumi, ko izstrādājušas dalībvalstis, un attiecīgā gadījumā jāiesniedz priekšlikumi šīs direktīvas grozīšanai. Tāpat arī ieteicams, lai pārvades un sadales sistēmu operatoriem ir efektīvas lēmējtiesības attiecībā uz aktīviem, kas vajadzīgi tīklu uzturēšanai, ekspluatācijai un attīstībai, ja attiecīgie aktīvi pieder vertikāli integrētiem uzņēmumiem, kas tos ekspluatē. Ir jānodrošina sadales sistēmu operatoru un pārvades sistēmu operatoru neatkarība, jo īpaši attiecībā uz enerģijas ražošanas un piegādes interesēm. Tādēļ sadales sistēmu operatoru un pārvades sistēmu operatoru, kā arī enerģijas ražošanas/piegādes uzņēmumu starpā ir jāparedz neatkarīgas vadības struktūras. Tomēr ir svarīgi atšķirt šādu juridisku nošķiršanu no īpašumtiesību nošķiršanas. Juridiska nošķiršana neietver aktīvu īpašumtiesību maiņu, un nekas nekavē piemērot līdzīgus vai identiskus nodarbinātības nosacījumus visos vertikāli integrētajos uzņēmumos. Izmantojot organizatoriskus pasākumus, tomēr ir jānodrošina nediskriminējošs lēmumu pieņemšanas process attiecībā uz atbildīgo lēmumu pieņēmēju neatkarību. (9) Attiecībā uz mazām sistēmām papildpakalpojumu sniegšana var būt jānodrošina pārvades sistēmu operatoriem (PSO), kas ir savstarpēji savienoti ar mazām sistēmām. (10) Lai gan šī direktīva neattiecas uz īpašumtiesību jautājumiem, gadījumā, ja uzņēmums nodarbojas ar pārvadi vai sadali un tas pēc juridiskās formas ir atdalīts no uzņēmumiem, kas nodarbojas ar enerģijas ražošanu un/vai piegādi, tad uzņēmumu, kas ir attiecīgās infrastruktūras īpašnieks, var izraudzīties par sistēmas operatoru. (11) Lai nepieļautu pārmērīgu finansiālu un administratīvu slodzi mazajos sadales uzņēmumos, dalībvalstīm vajadzības gadījumā jādod iespēja atbrīvot šādus uzņēmumus no juridiskās nodalīšanas prasībām. (12) Atļauju piešķiršanas procedūrām nevajadzētu radīt administratīvu slogu, kas nav samērojams ar elektroenerģijas ražotāju lielumu un potenciālo ietekmi. (13) Jāveic papildu pasākumi, lai nodrošinātu pārredzamus un nediskriminējošus tarifus attiecībā uz pieeju tīkliem. Šie tarifi jāpiemēro visiem sistēmu lietotājiem, tos nediskriminējot. (14) Lai atvieglotu dalībvalstī reģistrēta elektroenerģijas uzņēmuma līgumu noslēgšanu par elektroenerģijas piegādi tiesīgiem patērētājiem citā dalībvalstī, dalībvalstīm un attiecīgā gadījumā valstu pārvaldes iestādēm jāizstrādā vienveidīgāki nosacījumi un vienādi atbilstības kritēriji visā iekšējā tirgū. (15) Efektīva regulēšana, ko veic viena vai vairākas valsts pārvaldes iestādes, ir svarīgs faktors, lai garantētu nediskriminējošu pieeju tīklam. Dalībvalstis precizē pārvaldes iestāžu funkcijas, kompetenci un administratīvās pilnvaras. Ir svarīgi, lai pārvaldes iestādēm visās dalībvalstīs būtu tāda pati obligātā kompetence. Šīm iestādēm jābūt kompetentām noteikt vai apstiprināt tarifus vai vismaz pārvades un sadales tarifu aprēķināšanas metodes. Lai izvairītos no neskaidrībām un dārgiem un laikietilpīgiem strīdiem, šie tarifi ir jāpublicē pirms to stāšanās spēkā. (16) Komisija ir informējusi par savu nodomu izveidot Eiropas Elektroenerģijas un gāzes regulatoru grupu, kas veidotu piemērotu konsultāciju mehānismu valstu pārvaldes iestāžu sadarbības un koordinēšanas veicināšanai, lai sekmētu elektroenerģijas un gāzes iekšējā tirgus attīstību un visās dalībvalstīs sekmētu to noteikumu vienotu piemērošanu, kuri izklāstīti šajā direktīvā un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2003/55/EK (2003. gada 26. jūnijs) par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz dabasgāzes iekšējo tirgu ( 5 ) un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulā (EK) Nr. 1228/2003 (2003. gada 26. jūnijs) par nosacījumiem attiecībā uz pieeju pārrobežu elektroenerģijas apmaiņas tīklam ( 6 ). (17) Lai visiem tirgus dalībniekiem, tostarp jaunpienācējiem, nodrošinātu efektīvu pieeju tirgum, ir vajadzīgs nediskriminējošs un izmaksas atspoguļojošs līdzsvarošanas mehānisms. Tas jāpanāk, tiklīdz elektroenerģijas tirgus būs pietiekami likvīds, izveidojot tādus pārredzamus, uz tirgu balstītus mehānismus elektroenerģijas piegādei un iepirkšanai, kas vajadzīgi atbilstīgi līdzsvarošanas prasībām. Kamēr nav šāda likvīda tirgus, valstu pārvaldes iestādēm jāieņem aktīva nostāja, lai nodrošinātu to, ka līdzsvarošanas tarifi ir nediskriminējoši un atspoguļo izmaksas. Vienlaikus ir jānodrošina atbilstīgi stimuli, lai līdzsvarotu elektroenerģijas pievadi un izvadi un neapdraudētu sistēmu. (18) Valstu pārvaldes iestādēm jābūt iespējai noteikt vai apstiprināt tarifus vai metodes, ko izmanto tarifu aprēķināšanā, pamatojoties uz pārvades sistēmu operatora vai sadales sistēmu operatora(–u) priekšlikumu, vai arī pamatojoties uz priekšlikumu, ko saskaņojuši šie operatori un tīkla lietotāji. Pildot šos uzdevumus, valsts pārvaldes iestādēm jānodrošina, lai pārvades un sadales tarifi ir nediskriminējoši un atspoguļo izmaksas, kā arī jāņem vērā tīkla robežizmaksas, no kurām ar dalītās ražošanas un pieprasījuma pārvaldības pasākumiem ilgtermiņā izvairās. (19) Taisnīguma, konkurētspējas un nodarbinātības netiešas veicināšanas nolūkā visām Kopienas rūpniecības un tirdzniecības nozarēm, tostarp mazajiem un vidējiem uzņēmumiem, un visiem Kopienas pilsoņiem, kas bauda iekšējā tirgus saimniecisko labumu, jābūt iespējai baudīt augstu patērētāju aizsardzības līmeni, jo īpaši mājsaimniecībām un, ja dalībvalstis uzskata par vajadzīgu, arī mazajiem uzņēmumiem jābūt iespējai izmantot valsts pakalpojumu garantijas, jo īpaši attiecībā uz piegādes drošību un saprātīgiem tarifiem. (20) Elektroenerģijas patērētājiem jādod iespēja brīvi izvēlēties piegādātāju. Iekšējais elektroenerģijas tirgus tomēr jāveido pakāpeniski, lai nozare varētu pielāgoties un nodrošināt atbilstīgu pasākumu un sistēmu ieviešanu, lai aizsargātu patērētāju intereses un nodrošinātu to, ka viņiem ir reālas un efektīvas tiesības izvēlēties savu piegādātāju. (21) Visaptverošai konkurencei, kam pakāpeniski atver tirgu, pēc iespējas ātrāk jānovērš atšķirības dalībvalstu starpā. Jānodrošina šīs direktīvas pārredzama un droša īstenošana. (22) Gandrīz visas dalībvalstis ir izvēlējušās nodrošināt konkurenci elektroenerģijas ražošanas tirgū, izmantojot pārredzamu atļauju piešķiršanas procedūru. Tomēr dalībvalstīm ir jānodrošina iespēja veicināt piegādes drošību, uzsākot konkursa procedūru vai līdzvērtīgu procedūru gadījumā, ja atbilstīgi atļauju piešķiršanas procedūrai noteiktā elektroenerģijas ražošanas jauda nav pietiekama. Vides aizsardzības un pavisam jaunu tehnoloģiju veicināšanas nolūkā dalībvalstīm ir jāparedz iespēja rīkot konkursu par jaunu jaudu nodrošināšanu, ņemot vērā publicētos kritērijus. Jauna jauda, cita starpā, ietver neizsīkstošos enerģijas avotus un termoelektrocentrāles (TEC). (23) Piegāžu drošības labad ir jākontrolē piedāvājuma/pieprasījuma līdzsvars atsevišķās dalībvalstīs, un pēc kontroles veikšanas jāsagatavo ziņojums par situāciju Kopienā, ņemot vērā teritoriju starpsavienojuma jaudu. Šāda kontrole jāveic pietiekami savlaicīgi, lai varētu veikt atbilstīgus pasākumus, ja ir apdraudēta piegāžu drošība. Vajadzīgās tīkla infrastruktūras, tostarp starpsavienojuma jaudas, izveidei un uzturēšanai ir jāsekmē stabila elektroapgāde. Lai nodrošinātu stabilu elektroapgādi, būtiska ir vajadzīgās tīkla infrastruktūras uzturēšana un izveide, kas aptver arī starpsavienojumu jaudu un decentralizētu elektroenerģijas ražošanu. (24) Dalībvalstīm jānodrošina mājsaimniecību patērētāju un, ja dalībvalstis uzskata par vajadzīgu, mazo uzņēmumu tiesības saņemt noteiktas kvalitātes elektroenerģiju par skaidri salīdzināmām, pārredzamām un saprātīgām cenām. Lai nodrošinātu augstu sabiedrisko pakalpojumu standartu uzturēšanu Kopienā, par visiem pasākumiem, ko dalībvalstis veic, lai sasniegtu šīs direktīvas mērķus, regulāri jāinformē Komisija. Komisijai ir regulāri jāpublicē ziņojums, kurā analizēti valstu līmenī veiktie pasākumi sabiedrisko pakalpojumu mērķu sasniegšanā un salīdzināta to efektivitāte, lai sniegtu ieteikumus par valstīs veicamajiem pasākumiem, tādējādi panākot augstus sabiedrisko pakalpojumu standartus. Dalībvalstīm jāveic mazāk aizsargāto patērētāju aizsardzībai vajadzīgie pasākumi elektroenerģijas iekšējā tirgus kontekstā. Šādi pasākumi var būt atšķirīgi, ņemot vērā konkrētos apstākļus attiecīgajās dalībvalstīs, un var ietvert īpašus pasākumus attiecībā uz elektroenerģijas rēķinu apmaksu vai vispārīgākus pasākumus sociālās nodrošināšanas sistēmā. Ja universālo pakalpojumu sniedz arī mazajiem uzņēmumiem, pasākumi šā universālā pakalpojuma nodrošināšanai mājsaimniecībām un mazajiem uzņēmumiem var attiecīgi atšķirties. (25) Komisija ir informējusi par savu nodomu nākt klajā ar ierosinājumiem attiecībā uz marķēšanas noteikumiem un jo īpaši veidu, kādā informāciju par ietekmi uz vidi, vismaz CO2 emisiju un radioaktīvajiem atkritumiem, ko rada elektroenerģijas ražošana, izmantojot dažādus enerģijas avotus, varētu darīt pieejamu pārredzamā, viegli pieejamā un salīdzināmā veidā visā Eiropas Savienībā un tā, lai varētu racionalizēt dalībvalstīs veiktos pasākumus piegādātāju sniegtās informācijas pareizības kontrolei. (26) Sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistību ievērošana ir šīs direktīvas pamatprasība, un šajā direktīvā ir svarīgi precizēt kopīgos minimālos standartus, kurus ievēro visas dalībvalstis un kuros ņemti vērā patērētāju aizsardzības mērķi, piegāžu drošība, vides aizsardzība un līdzvērtīga konkurence visās dalībvalstīs. Svarīgi, lai sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības varētu interpretēt katrā valstī, ņemot vērā apstākļus valstī un ievērojot Kopienas tiesību aktus. (27) Dalībvalstis var norādīt galējo piegādātāju. Šis piegādātājs var būt tāda vertikāli integrēta uzņēmuma pārdošanas nodaļa, kas veic arī sadales funkcijas, ja vien tas atbilst šīs direktīvas juridiskās nodalīšanas prasībām. (28) Pasākumi, ko dalībvalstis īsteno, lai sasniegtu sociālās un ekonomiskās kohēzijas mērķus, jo īpaši var ietvert adekvātu ekonomisku stimulu nodrošināšanu, attiecīgā gadījumā izmantojot visus esošos valstu un Kopienas instrumentus. Šie instrumenti var ietvert atbildības mehānismus, lai garantētu vajadzīgos ieguldījumus. (29) Ciktāl dalībvalstu veiktie pasākumi sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistību izpildei saskaņā ar Līguma 87. panta 1. punktu veido valsts atbalstu, tām ir pienākums paziņot par šiem pasākumiem Komisijai saskaņā ar Līguma 88. panta 3. punktu. (30) Prasība informēt Komisiju par visiem atteikumiem piešķirt atļauju jaunas enerģijas ražošanas iekārtas ierīkošanai ir izrādījusies nevajadzīgs administratīvs slogs un tādēļ tā ir jāatceļ. (31) Sakarā ar to, ka paredzētās rīcības mērķi, t.i., izveidot pilnībā funkcionējošu iekšējo elektrības tirgu, kurā dominē taisnīga konkurence, dalībvalstis nevar pienācīgi sasniegt, un minētās rīcības mēroga un seku dēļ šo mērķi labāk var sasniegt Kopienas līmenī, Kopiena var noteikt pasākumus saskaņā ar subsidiaritātes principu, kā noteikts Līguma 5. pantā. Saskaņā ar minētajā pantā noteikto proporcionalitātes principu šī direktīva nenosaka neko tādu, kas nav vajadzīgs minētā mērķa sasniegšanai. (32) Ņemot vērā pieredzi, kas iegūta, pildot Padomes Direktīvu 90/547/EEK (1990. gada 29. oktobris) par elektroenerģijas tranzītu pa pārvades un sadales tīkliem ( 7 ), ir jāveic pasākumi, lai nodrošinātu viendabīgus un nediskriminējošus pieejas režīmus attiecībā uz pārvadi, tostarp elektrības pārrobežu plūsmu starp dalībvalstīm. Lai nodrošinātu viendabīgus nosacījumus attiecībā uz pieeju elektroenerģijas tīkliem, arī tranzīta gadījumā, minētā direktīva ir jāatceļ. (33) Ņemot vērā grozījumus, ko pašlaik izdara Direktīvā 96/92/EK, skaidrības un racionalizācijas labad ir vēlams pārstrādāt attiecīgos noteikumus. (34) Šī direktīva respektē pamattiesības un ievēro principus, kas jo īpaši ir atzīti Eiropas Savienības Pamattiesību hartā, tā kā: IR PIEŅĒMUŠI ŠO DIREKTĪVU.







I

NODAĻA

DARBĪBAS JOMA UN DEFINĪCIJAS

1. pants

Darbības joma

Ar šo direktīvu nosaka kopīgus noteikumus elektroenerģijas ražošanai, pārvadei, sadalei un piegādei. Ar to nosaka normas, kas attiecas uz elektroenerģijas nozares organizāciju un darbību, pieeju tirgum, kritērijiem un procedūrām, kuras piemēro konkursiem un atļauju piešķiršanai, kā arī uz sistēmu ekspluatāciju.

2. pants

Definīcijas

Šajā direktīvā:

1) “ražošana”ir elektroenerģijas ražošana;

2) “ražotājs”ir fiziska vai juridiska persona, kas ražo elektroenerģiju;

3) “pārvade”ir elektroenerģijas transportēšana apvienotajā ļoti augsta sprieguma un augsta sprieguma pārvades tīklā, lai to piegādātu gala patērētājiem vai izplatītājiem, bet neietverot piegādi;

4) “pārvades sistēmas operators”ir fiziska vai juridiska persona, kas ir atbildīga par pārvades sistēmas darbību, uzturēšanas nodrošināšanu un vajadzības gadījumā attīstību noteiktā teritorijā, un attiecīgā gadījumā – par tās savstarpēju savienošanu ar citām sistēmām un par sistēmas spēju ilgtermiņā atbilst pamatotām prasībām attiecībā uz elektroenerģijas pārvadi;

5) “sadale”ir elektroenerģijas transportēšana augstsprieguma, vidēja sprieguma un zemsprieguma sadales sistēmās, lai to piegādātu patērētājiem, bet neietverot piegādi;

6) “sadales sistēmas operators”ir fiziska vai juridiska persona, kas ir atbildīga par sadales sistēmas darbību, uzturēšanas nodrošināšanu un vajadzības gadījumā attīstību noteiktā teritorijā, un attiecīgā gadījumā – par tās savstarpēju savienošanu ar citām sistēmām un par sistēmas spēju ilgtermiņā atbilst pamatotām prasībām attiecībā uz elektroenerģijas sadali;

7) “patērētāji”ir elektrības vairumtirgotāji un gala patērētāji;

8) “vairumtirgotāji”ir visas fiziskas vai juridiskas personas, kas pērk elektroenerģiju tālākas pārdošanas nolūkā tās tīklu sistēmas iekšpusē vai ārpusē, kurā tās pastāvīgi darbojas;

9) “gala patērētāji”ir patērētāji, kas pērk elektroenerģiju pašu patēriņam;

10) “mājsaimniecību patērētāji”ir patērētāji, kas pērk elektroenerģiju mājsaimniecības patēriņam, izņemot saimnieciskai vai profesionālai darbībai;

11) “patērētāji, ka nav mājsaimniecību patērētāji”ir visas fiziskas vai juridiskas personas, kas pērk elektroenerģiju nolūkā neizmantot to savā mājsaimniecībā, un ietver ražotājus un vairumtirgotājus;

12) “tiesīgie patērētāji”ir patērētāji, kas var pirkt elektroenerģiju no brīvi izvēlēta piegādātāja šīs direktīvas 21. panta nozīmē;

13) “starpsavienojumi”ir ierīces, ar ko savieno elektroenerģijas sistēmas;

14) “savienota sistēma”ir vairākas pārvades un sadales sistēmas, kas savstarpēji savienotas ar vienu vai vairākiem starpsavienojumiem;

15) “tiešā līnija”ir vai nu elektroenerģijas līnija, kas saista atsevišķu ražotni ar atsevišķu patērētāju, vai arī elektroenerģijas līnija, kas saista elektroenerģijas ražotāju un piegādes uzņēmumu, lai veiktu tiešu piegādi savām telpām, meitasuzņēmumiem un tiesīgiem patērētājiem;

16) “ekonomiskā prioritāte”ir elektroenerģijas piegādes avotu klasifikācija saskaņā ar ekonomiskiem kritērijiem;

17) “papildpakalpojumi”ir visi pakalpojumi, kas vajadzīgi, lai pārvades vai sadales sistēma darbotos;

18) “sistēmas lietotāji”ir visas fiziskas vai juridiskas personas, kuras apgādā pārvades vai sadales sistēmu vai saņem piegādes no šīs sistēmas;

19) “piegāde”ir elektroenerģijas pārdošana patērētājiem, tostarp tālāka pārdošana;

20) “integrēts elektroenerģijas uzņēmums”ir vertikāli vai horizontāli integrēts uzņēmums;

21) “vertikāli integrēts uzņēmums”ir uzņēmums vai uzņēmumu grupa, kuru savstarpējās attiecības ir noteiktas 3. panta 3. punktā Padomes Regulā (EEK) Nr. 4064/89 (1989. gada 21. decembris) par uzņēmumu koncentrāciju kontroli ( 8 ), un kur attiecīgais uzņēmums/grupa veic vismaz vienu nopārvades vai sadales funkcijām un vismaz vienu no elektroenerģijas ražošanas vai piegādes funkcijām;

22) “saistītie uzņēmumi”ir saistīti uzņēmumi tādā nozīmē, kā to paredz 41. pants Padomes Septītajā direktīvā 83/349/EEK (1983. gada 13. jūnijs), kas pamatojas uz Līguma 54. panta 3. punkta g) ( 9 ) apakšpunktu un attiecas uz konsolidētajiem pārskatiem ( 10 ), un/vai saistīti uzņēmumi tās pašas direktīvas 33. panta 1. punkta nozīmē, un/vai uzņēmumi, kas pieder vieniem un tiem pašiem akcionāriem;

23) “horizontāli integrēts uzņēmums”ir uzņēmums, kas pilda vismaz vienu no šādām funkcijām: elektroenerģijas ražošana pārdošanai, tās pārvade, sadalīšana vai piegāde, un kādu citu darbību, kura nav saistīta ar elektroenerģiju;

24) “konkursa procedūra”ir procedūra, kurā plānotās papildu prasības un rezerves jaudu nodrošina ar piegādi no jaunas vai esošas elektroenerģijas ražošanas iekārtas;

25) “ilgtermiņa plānošana”ir ražošanas, pārvades un sadales jaudām vajadzīgo ieguldījumu plānošana ilgam termiņam, lai apmierinātu pieprasījumu pēc elektroenerģijas sistēmā un nodrošinātu patērētāju apgādi;

26) “maza, izolēta sistēma”ir jebkura sistēma, kuras patēriņš 1996. gadā bija mazāks par 3 000 GWh un kurā mazāk nekā 5 % gada patēriņa iegūst no starpsavienojuma ar citām sistēmām;

27) “izolēta mikrosistēma”ir sistēma, kuras patēriņš 1996. gadā bija mazāks par 500 GWh un kurai nav savienojumu ar citām sistēmām;

28) “drošība”ir gan elektroenerģijas piegādes un apgādes drošība, gan tehniskā drošība;

29) “energoefektivitātes un pieprasījuma attiecības pārvaldība”ir vispārēja vai integrēta pieeja, ar ko ietekmē elektroenerģijas patēriņa apjomu un grafiku, lai samazinātu primāro enerģijas patēriņu un maksimālo slodzi, priekšroku dodot ieguldījumiem energoefektivitātes pasākumos vai citos pasākumos, piemēram, pārtraucamas piegādes līgumos, nevis ieguldījumiem ražošanas jaudas palielināšanai, ja šie ieguldījumi energoefektivitātes pasākumos ir visefektīvākā un ekonomiskākā izvēle, ņemot vērā samazināta enerģijas patēriņa pozitīvo ietekmi uz vidi, kā arī piegādes drošību un ar to saistītos sadales izmaksu jautājumus;

30) “neizsīkstošie enerģijas avoti”ir neizsīkstoši nefosili enerģijas avoti (vēja, saules, ģeotermālā, viļņu, plūdmaiņu enerģija, hidroenerģija, biomasas enerģija, atkritumu poligonu un notekūdeņu attīrīšanas iekārtu gāzes un biogāzes);

31) “dalīta ražošana”ir enerģijas ražotnes, kas savienotas ar sadales sistēmu.







II

NODAĻA

NOZARES ORGANIZĀCIJAS VISPĀRĪGIE NOTEIKUMI

3. pants

Sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības un patērētāju aizsardzība

1. Pamatojoties uz institucionālo organizāciju un ievērojot subsidiaritātes principu, dalībvalstis nodrošina to, ka, neskarot 2. punktu, elektroenerģijas uzņēmumi strādā saskaņā ar šīs direktīvas principiem, lai izveidotu konkurētspējīgu, drošu un vides kontekstā ilgtspējīgu elektroenerģijas tirgu, un nepieļauj diskrimināciju starp minētajiem uzņēmumiem attiecībā uz tiesībām vai pienākumiem.

2. Pilnībā ievērojot attiecīgos Līguma noteikumus, īpaši tā 86. pantu, dalībvalstis uzņēmumiem, kas darbojas elektroenerģijas nozarē, var vispārējās ekonomiskās interesēs uzlikt sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, kuras attiecas uz drošību, tostarp piegādes drošību, piegādes regularitāti, kvalitāti un cenu, kā arī uz vides aizsardzību, tostarp energoefektivitāti un klimata aizsardzību. Šādām saistībām ir jābūt skaidri definētām, pārredzamām, nediskriminējošām, pārbaudāmām, un tām jāgarantē tas, ka visiem ES elektroenerģijas uzņēmumiem ir vienlīdzīga pieeja valstu patērētājiem. Attiecībā uz piegāžu drošību, energoefektivitātes un pieprasījuma attiecības pārvaldību un vides aizsardzības mērķu izpildi, kā minēts šajā punktā, dalībvalstis var ieviest ilgtermiņa plānošanu, ņemot vērā iespēju, ka sistēmai vēlēsies piekļūt trešās personas.

3. Dalībvalstīm jānodrošina tas, ka visi mājsaimniecību patērētāji un, ja dalībvalstis uzskata par vajadzīgu, mazie uzņēmumi, (t.i., uzņēmumi, kuros strādā mazāk par 50 darbiniekiem un kuru gada apgrozījums vai bilance nepārsniedz 10 miljonus eiro), var saņemt universālo pakalpojumu, kas ietver tiesības saņemt konkrētas kvalitātes elektroenerģijas piegādi savā teritorijā par saprātīgām, viegli un skaidri salīdzināmām un pārredzamām cenām. Lai nodrošinātu universālā pakalpojuma sniegšanu, dalībvalstis var norādīt galējo piegādātāju. Dalībvalstis uzliek sadales uzņēmumiem pienākumu pievienot patērētājus to tīklam saskaņā ar noteikumiem, nosacījumiem un tarifiem, kas noteikti atbilstīgi 23. panta 2. punktā paredzētajai procedūrai. Šīs direktīvas noteikumi neliedz dalībvalstīm stiprināt to vietējo, mazo un vidējo patērētāju tirgus pozīciju, veicinot brīvprātīgas grupēšanās iespējas, lai nodrošinātu šīs patērētāju kategorijas pārstāvniecību.

Pirmo punktu īsteno pārredzamā un nediskriminējošā veidā, un tas nekavē 21. pantā noteikto tirgus atvēršanu.

4. Ja nosaka finansiālu kompensāciju, citus kompensācijas veidus un ekskluzīvas tiesības, ko dalībvalsts piešķir 2. un 3. punktā par minēto saistību izpildi, to dara nediskriminējošā un pārredzamā veidā.

5. Dalībvalstis veic atbilstīgus pasākumus, lai aizsargātu gala patērētājus, un īpaši nodrošina pietiekamu aizsardzību mazāk aizsargātiem patērētājiem, tostarp pasākumus, lai palīdzētu viņiem nepieļaut energoapgādes pārtraukšanu. Šajā kontekstā dalībvalstis var veikt pasākumus, lai aizsargātu gala patērētājus attālos rajonos. Tās nodrošina patērētāju aizsardzību augstā līmenī, jo īpaši attiecībā uz pārredzamību, kas saistīta ar līguma noteikumiem un nosacījumiem, vispārīgu informāciju un strīdu izšķiršanas kārtību. Dalībvalstis nodrošina to, ka tiesīgie patērētāji var efektīvi pāriet pie jauna piegādātāja. Vismaz attiecībā uz mājsaimniecību patērētājiem šie pasākumi ietver A pielikumā minētos pasākumus.

6. Dalībvalstis nodrošina to, ka elektroenerģijas piegādātāji gala patērētājiem paredzētajos rēķinos vai kopā ar tiem un reklāmas materiālos precizē šādu informāciju:

a) katra enerģijas avota daļu kopējā enerģijas avotu apjomā, ko attiecīgais piegādātājs izmantojis iepriekšējā gadā;

b) vismaz norādi uz esošiem informācijas avotiem, piemēram, tīmekļa vietnēm, kur ir publiski pieejama informācija par ietekmi uz vidi, vismaz attiecībā uz CO2 emisiju un radioaktīvajiem atkritumiem, ko radījusi attiecīgā piegādātāja elektroenerģijas ražošana no tam pieejamā kopējā enerģijas avotu apjoma iepriekšējā gadā.

Attiecībā uz elektroenerģijas, kas iegūta apmaiņas ceļā vai importēta no uzņēmuma ārpus Kopienas, var izmantot kopējo apjomu, kas nodrošināts apmaiņas ceļā vai piegādāts no minētā uzņēmuma ārpus Kopienas.

Dalībvalstis veic vajadzīgos pasākumus, lai nodrošinātu to, ka informācija, ko piegādātāji sniedz saviem patērētājiem saskaņā ar šo pantu, ir uzticama.

7. Dalībvalstis īsteno atbilstīgus pasākumus, lai sasniegtu sociālās un ekonomiskās kohēzijas un vides aizsardzības mērķus, kas var ietvert energoefektivitātes/pieprasījuma pārvaldības pasākumus un līdzekļus cīņai pret klimata izmaiņām un piegāžu drošības nodrošināšanu. Šie pasākumi jo īpaši ietver atbilstošu ekonomisku stimulu nodrošināšanu, attiecīgā gadījumā izmantojot visus esošos valstu un Kopienas instrumentus, lai uzturētu un ierīkotu vajadzīgo tīkla infrastruktūru, tostarp starpsavienojumu jaudu.

8. Dalībvalstis var nepiemērot 6., 7., 20. un 22. panta noteikumus, ciktāl to piemērošana būtu šķērslis elektroenerģijas uzņēmumiem uzlikto saistību izpildei juridiski vai faktiski vispārējās ekonomiskās interesēs un ciktāl tas neietekmētu tirdzniecības attīstību tādā mērā, ka ir pretrunā Kopienas interesēm. Kopienas interesēs, cita starpā, ir konkurence attiecībā uz tiesīgiem patērētājiem saskaņā ar šo direktīvu un Līguma 86. pantu.

9. Īstenojot šo direktīvu, dalībvalstis informē Komisiju par visiem pasākumiem, ko tās pieņēmušas, lai izpildītu universālā pakalpojuma un sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, tostarp patērētāju un vides aizsardzības nodrošināšanu, kā arī par to iespējamo ietekmi uz vietējo un starptautisko konkurenci, neatkarīgi no tā, vai šie pasākumi prasa atkāpi no šīs direktīvas noteikumiem. Pēc tam reizi divos gados tās informē Komisiju par visām izmaiņām šādos pasākumos neatkarīgi no tā, vai šie pasākumi prasa atkāpi no šīs direktīvas noteikumiem.

4. pants

Piegāžu drošības kontrole

Dalībvalstis nodrošina piegāžu drošības jautājumu kontroli. Ja dalībvalstis to atzīst par vajadzīgu, tās var deleģēt šo uzdevumu 23. panta 1. punktā minētajām pārvaldes iestādēm. Šī kontrole jo īpaši attiecas uz piedāvājuma un pieprasījuma līdzsvaru valstu tirgū, paredzamā nākotnes pieprasījuma līmeni un paredzēto papildu jaudu, ko plāno vai ierīko, un tīklu uzturēšanas kvalitāti un līmeni, kā arī uz pasākumiem, ko veic maksimāla pieprasījuma gadījumā un viena vai vairāku piegādātāju iztrūkuma gadījumā. Kompetentās iestādes ik pēc diviem gadiem vēlākais līdz 31. jūlijam publicē ziņojumu, kurā izklāstīti secinājumi, kas izriet no šo jautājumu kontroles, kā arī pasākumi, kas veikti vai ko plāno veikt, lai tos risinātu, un tās tūlīt nosūta šo ziņojumu Komisijai.

5. pants

Tehniskie noteikumi

Dalībvalstis nodrošina to tehnisko drošības kritēriju noteikšanu un to tehnisko noteikumu izstrādi un publiskošanu, ar ko nosaka tehniskā projekta un ekspluatācijas prasību minimumu savienojumam ar ražošanas objektu sistēmu, sadales sistēmām, tieši savienotajām patērētāju iekārtām, starpsavienojumu ķēdēm un tiešajām līnijām. Šie tehniskie noteikumi nodrošina sistēmu savstarpēju izmantojamību un ir objektīvi un nediskriminējoši. Tos dara zināmus Komisijai saskaņā ar 8. pantu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 98/34/EK (1998. gada 22. jūnijs), kas nosaka informācijas sniegšanas kārtību tehnisko standartu un noteikumu, un Informācijas Sabiedrības pakalpojumu noteikumu sfērā ( 11 ).







III

NODAĻA

ENERĢIJAS RAŽOŠANA

6. pants

Atļaujas izsniegšanas procedūra attiecībā uz jaunām jaudām

1. Jaunu elektroenerģijas ražošanas iekārtu būvniecības sakarā dalībvalstis paredz atļaujas izsniegšanas procedūru, ko ievēro saskaņā ar objektīviem, pārredzamiem un nediskriminējošiem kritērijiem.

2. Dalībvalstis nosaka kritērijus, kurus ievēro, piešķirot atļaujas elektroenerģijas ražošanas iekārtu būvniecībai to teritorijā. Šie kritēriji var attiekties uz:

a) elektroenerģijas sistēmas, tās iekārtu un saistītā aprīkojuma drošību;

b) iedzīvotāju veselības aizsardzību un drošību;

c) vides aizsardzību;

d) zemes izmantojumu un objektu novietojumu;

e) valsts zemes izmantojumu;

f) energoefektivitāti;

g) primāro enerģijas avotu veidu;

h) pretendenta specifiskajiem rādītājiem, piemēram, tehniskajām, ekonomiskajām un finansiālajām iespējām;

i) atbilstību pasākumiem, kas pieņemti saskaņā ar 3. pantu.

3. Dalībvalstis nodrošina to, ka atļaujas izsniegšanas procedūrās attiecībā uz mazajiem ražotājiem un/vai dalīto ražošanu ņem vērā to ierobežoto apmēru un potenciālo ietekmi.

4. Atļaujas izsniegšanas procedūru un kritērijus publisko. Pretendentus informē par atļaujas izsniegšanas atteikuma iemesliem. Iemesliem jābūt objektīviem, nediskriminējošiem, labi pamatotiem un ar attiecīgu pamatojuma izklāstu. Pretendentam jādara zināma pārsūdzēšanas kārtība.

7. pants

Konkurss par jaunu jaudu nodrošināšanu

1. Dalībvalstis piegādes drošības nolūkā atbilstīgi publicētiem kritērijiem nodrošina iespēju piegādāt jaunas jaudas vai veikt energoefektivitātes un pieprasījuma pārvaldības pasākumus, izmantojot konkursa procedūru vai citu līdzvērtīgas pārredzamības un nediskriminējošas pieejas procedūru. Tomēr šīs procedūras var ieviest tikai tad, ja, pamatojoties uz atļauju izsniegšanas procedūru, būvētā enerģijas ražošanas iekārta vai veiktie energoefektivitātes un pieprasījuma pārvaldības pasākumi nav pietiekami, lai nodrošinātu piegādes drošību.

2. Vides aizsardzības un pavisam jaunu tehnoloģiju veicināšanas nolūkā dalībvalstis var paredzēt iespēju rīkot konkursu par jaunu jaudu nodrošināšanu, ņemot vērā publicētus kritērijus. Šis konkurss var attiekties uz jaunu jaudu nodrošināšanu vai energoefektivitātes un pieprasījuma pārvaldības pasākumiem. Tomēr konkursu var uzsākt tikai tad, ja, pamatojoties uz atļauju izsniegšanas procedūru, būvētā enerģijas ražošanas iekārta vai veiktie pasākumi nav pietiekami, lai šos mērķus sasniegtu.

3. Ziņas par konkursa procedūru, kas attiecas uz ražošanas jaudu un energoefektivitātes un pieprasījuma pārvaldības pasākumiem, publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī vismaz sešus mēnešus pirms konkursa pieteikumu iesniegšanas termiņa beigām.

Konkursa dokumentācija ir pieejama ikvienam ieinteresētajam uzņēmumam, kas veic uzņēmējdarbību kādā dalībvalstī, tā, lai tam ir pietiekami ilgs laiks iesniegt pieteikumu konkursam.

Lai nodrošinātu pārredzamību un nediskriminējošu attieksmi, konkursa dokumentācija ietver sīku līguma noteikumu un tās procedūras aprakstu, kura pretendentiem jāievēro, kā arī to kritēriju uzskaitījumu, kurus ievērojot, izvēlas pretendentus un piešķir līgumu, tostarp stimulus, piemēram, subsīdijas, uz ko attiecas konkurss. Šī dokumentācija var attiekties arī uz 6. panta 2. punktā minētajām jomām.

4. Konkursos par vajadzīgo ražošanas jaudu jāapsver arī elektroenerģijas piegādes piedāvājumi ar ilgtermiņa garantijām, ko dod esošās ražošanas vienības, ja vien tādējādi var apmierināt papildu prasības.

5. Dalībvalstis izraugās iestādi vai publisko vai privātu struktūru, kas ir neatkarīga no elektroenerģijas ražošanas, pārvades, sadales un piegādes darbībām un kas var būt 23. panta 1. punktā minētā pārvaldes iestāde, lai tā atbildētu par 1. līdz 4. punktā minētās konkursa procedūras organizēšanu, uzraudzību un kontroli. Ja pārvades sistēmas operators ir pilnībā neatkarīgs no citām darbībām, kas nav saistītas ar pārvades sistēmu īpašumtiesību ziņā, pārvades sistēmas operatoru var izraudzīties par iestādi, kas atbildīga par konkursa procedūras organizēšanu, uzraudzību un kontroli. Šī iestāde vai struktūra veic visus pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu konkursa pieteikumos iekļautās informācijas konfidencialitāti.







IV

NODAĻA

PĀRVADES SISTĒMAS EKSPLUATĀCIJA

8. pants

Pārvades sistēmas operatoru izraudzīšanās

Dalībvalstis izraugās vai pieprasa uzņēmumiem, kam pieder pārvades sistēmas, izraudzīt vienu vai vairākus pārvades sistēmas operatorus uz laiku, kas jānosaka dalībvalstīm, ņemot vērā ar efektivitāti un ekonomisko līdzsvaru saistītus apsvērumus. Dalībvalstis nodrošina to, ka pārvades sistēmas operatori darbojas saskaņā ar 9. līdz 12. pantu.

9. pants

Pārvades sistēmas operatoru uzdevumi

Pārvades sistēmas operators atbild par:

a) sistēmas ilgtermiņa jaudas garantēšanu, lai tā spētu nodrošināt saprātīgu elektroenerģijas pārvades apjomu;

b) piegāžu drošības veicināšanu ar piemērotu pārvades jaudu un sistēmas uzticamību;

c) enerģijas plūsmu pārvaldību sistēmā, ņemot vērā apmaiņu ar citām savstarpēji savienotajām sistēmām. Tālab pārvades sistēmas operators ir atbildīgs par drošas, uzticamas un efektīvas elektroenerģijas sistēmas nodrošināšanu un šajā kontekstā visu vajadzīgo papildpakalpojumu pieejamības nodrošināšanu, ciktāl šī pieejamība nav atkarīga no kādas citas pārvades sistēmas, ar ko attiecīgā sistēma ir savienota;

d) pietiekamas informācijas sniegšanu citu tādu sistēmu operatoriem, kas ir savienotas ar attiecīgo sistēmu, lai nodrošinātu sistēmas drošu un efektīvu darbību, saskaņotu pilnveidošanu un savstarpēju izmantojamību;

e) sistēmas lietotāju vai lietotāju kategoriju nediskriminēšanu, jo īpaši par labu saviem saistītajiem uzņēmumiem;

f) tādas informācijas sniegšanu sistēmas lietotājiem, kas vajadzīga, lai efektīvi piekļūtu sistēmai.

10. pants

Pārvades sistēmas operatoru juridiskā nodalīšana

1. Ja pārvades sistēmas operators ietilpst vertikāli integrētā uzņēmumā, viņš ir neatkarīgs no pārējām darbībām, kas neattiecas uz pārvadi, vismaz tiktāl, ciktāl tas skar viņa juridisko formu, struktūru un lēmumu pieņemšanu. Šie noteikumi nerada pienākumu no vertikāli integrētā uzņēmuma nošķirt īpašumtiesības uz pārvades sistēmas aktīviem.

2. Lai nodrošinātu 1. punktā minētā pārvades sistēmas operatora neatkarību, piemēro vismaz šādus obligātos kritērijus:

a) personas, kas atbild par pārvades sistēmas operatora vadību, nedrīkst iesaistīties integrētā elektroenerģijas uzņēmuma struktūrās, kas tieši vai netieši ir atbildīgas par elektroenerģijas ražošanu, sadali un piegādi ikdienā;

b) jāveic atbilstīgi pasākumi, lai nodrošinātu to, ka tiek ņemtas vērā to personu profesionālās intereses, kas atbild par pārvades sistēmas operatora vadību, lai tās varētu rīkoties neatkarīgi;

c) pārvades sistēmas operatoram faktiski ir tiesības pieņemt lēmumus neatkarīgi no integrētā elektroenerģijas uzņēmuma attiecībā uz aktīviem, kas vajadzīgi tīkla ekspluatācijai, uzturēšanai vai attīstībai. Tas neliedz veidot attiecīgus koordinācijas mehānismus, lai nodrošinātu mātessabiedrības ekonomisko un vadības uzraudzības tiesību aizsardzību attiecībā uz peļņu no aktīviem, ko meitasuzņēmumā netieši regulē saskaņā ar 23. panta 2. punktu. Tas jo īpaši ļauj mātessabiedrībai apstiprināt pārvades sistēmas operatora gada finanšu plānu vai līdzvērtīgu instrumentu un noteikt vispārīgus ierobežojumus attiecībā uz meitasuzņēmuma parādsaistībām. Tas neļauj mātessabiedrībai dot norādes attiecībā uz ikdienas darbību vai atsevišķiem lēmumiem par pārvades līniju būvniecību vai modernizāciju, kas nepārsniedz apstiprinātā finanšu plāna vai līdzvērtīga instrumenta noteikumus;

d) pārvades sistēmas operators izstrādā atbilstības programmu, kurā izklāstīti pasākumi, kas veikti, lai nodrošinātu diskriminējošas rīcības nepieļaušanu, un nodrošina atbilstīgu kontroli pār tās ievērošanu. Programmā izklāstīti konkrēti darbinieku pienākumi, kas jāveic, lai sasniegtu šo mērķi. Persona vai struktūra, kas atbild par atbilstības programmas kontroli, iesniedz 23. panta 1. punktā minētajai pārvaldes iestādei gada ziņojumu par veiktajiem pasākumiem, un šo ziņojumu publicē.

11. pants

Dispečervadība un līdzsvarošana

1. Neskarot elektroenerģijas piegādi saskaņā ar līgumsaistībām, tostarp tām, kas izriet no konkursa dokumentācijas, pārvades sistēmas operators, ja tam ir šāda funkcija, ir atbildīgs par ražošanas iekārtu dispečervadību savā teritorijā un izmantojuma noteikšanu starpsavienojumiem ar citām sistēmām.

2. Ražošanas objektu dispečervadību un starpsavienojumu izmantošanu nosaka, ņemot vērā kritērijus, kurus var apstiprināt attiecīgā dalībvalsts un kuriem jābūt objektīviem, publicētiem un nediskriminējoši piemērojamiem, lai nodrošinātu pareizu iekšējā elektroenerģijas tirgus darbību. Jāņem vērā ekonomisko priekšrocību, kāda ir elektroenerģijai, ko iegūst no pieejamiem ražošanas objektiem vai caur starpsavienojumiem, un sistēmas tehniskos ierobežojumus.

3. Dalībvalsts var prasīt, lai sistēmas operators, veicot ražošanas objektu dispečervadību, dod priekšroku koģenerācijai vai arī ražošanas objektiem, kas izmanto neizsīkstošos enerģijas avotus vai atkritumus.

4. Dalībvalsts apgādes drošības apsvērumu dēļ var noteikt, ka priekšroka dodama to ražošanas objektu dispečervadībai, kas izmanto vietējos primārās enerģijas kurināmā avotus, bet nevienā kalendārajā gadā nepārsniedzot 15 % no kopējās primārās enerģijas, kura vajadzīga, lai saražotu elektroenerģiju, ko patērē attiecīgajā dalībvalstī.

5. Dalībvalstis var pieprasīt, lai pārvades sistēmas operatori ievēro minimālos standartus attiecībā uz pārvades sistēmu uzturēšanu un attīstību, tostarp starpsavienojumu jaudu.

6. Ja pārvades sistēmas operatori iepērk enerģiju, ko izmanto enerģijas zudumu segšanai un rezerves jaudai savā sistēmā, tad šo iepirkšanu veic saskaņā ar pārredzamām, nediskriminējošām un tirgus principiem atbilstīgām procedūrām.

7. Noteikumi, ko pārvades sistēmas operatori pieņem attiecībā uz elektroenerģijas sistēmas līdzsvarošanu, ir objektīvi, pārredzami un nediskriminējoši, tostarp noteikumi par maksas iekasēšanu no tīklu sistēmu lietotājiem elektroenerģijas nevienmērīgas piegādes gadījumā. Noteikumus un nosacījumus, tostarp normas un tarifus attiecībā uz šādiem pakalpojumiem, ko sniedz pārvades sistēmas operatori, nosaka nediskriminējošā un izmaksas atspoguļojošā veidā, ievērojot metodiku, kura ir saderīga ar 23. panta 2. punktu, kā arī publicē.

12. pants

Konfidencialitāte attiecībā uz pārvades sistēmas operatoriem

Neskarot 18. pantu vai citas tiesiskas saistības izpaust informāciju, katrs pārvades sistēmas operators ievēro konfidencialitāti attiecībā uz komerciāli svarīgu informāciju, kas iegūta saimnieciskajā darbībā. Informāciju par savu darbību, kas var būt komerciāli izdevīga, atklāj nediskriminējošā veidā.







V

NODAĻA

SADALES SISTĒMAS EKSPLUATĀCIJA

13. pants

Sadales sistēmas operatoru izraudzīšanās

Dalībvalstis izraugās vai pieprasa uzņēmumiem, kam pieder sadales sistēmas, izraudzīties vienu vai vairākus sadales sistēmas operatorus uz laiku, kas jānosaka dalībvalstīm, ņemot vērā ar efektivitāti un ekonomisko līdzsvaru saistītus apsvērumus. Dalībvalstis nodrošina to, ka pārvades sistēmas operatori darbojas saskaņā ar 14. līdz 16. pantu.

14. pants

Sadales sistēmas operatoru uzdevumi

1. Sadales sistēmas operators savā apgabalā, pienācīgi ņemot vērā vides aizsardzības apsvērumus, uztur drošu, stabilu un efektīvu elektroenerģijas sadales sistēmu.

2. Nekādā gadījumā sistēmas operators sistēmu lietotājiem vai sistēmu lietotāju kategorijām nerada nevienlīdzīgus nosacījumus, jo īpaši par labu saviem saistītajiem uzņēmumiem.

3. Sadales sistēmas operators sniedz sistēmas lietotājiem informāciju, kas vajadzīga, lai efektīvi piekļūtu sistēmai.

4. Dalībvalsts var prasīt, lai sadales sistēmas operators, veicot ražošanas objektu dispečervadību, dod priekšroku ražošanas objektiem, kas izmanto neizsīkstošos enerģijas avotus vai atkritumus, vai koģenerācijai.

5. Ja sadales sistēmas operatori iepērk enerģiju, ko izmanto enerģijas zudumu segšanai un rezerves jaudai savā sistēmā, tad šo iepirkšanu veic saskaņā ar pārredzamām, nediskriminējošām un tirgus principiem atbilstīgām procedūrām. Šī prasība neskar tādas elektroenerģijas izmantošanu, kas iegūta saskaņā ar līgumiem, kuri noslēgti pirms 2002. gada 1. janvāra.

6. Ja sadales sistēmas operatori ir atbildīgi par elektroenerģijas sadales sistēmas līdzsvarošanu, noteikumi, ko tie pieņem šajā nolūkā, ir objektīvi, pārredzami un nediskriminējoši, tostarp noteikumi par maksas iekasēšanu no sistēmas lietotājiem elektroenerģijas nevienmērīgas piegādes gadījumā. Noteikumus un nosacījumus, tostarp normas un tarifus attiecībā uz šādiem pakalpojumiem, ko sniedz sadales sistēmas operatori, nosaka nediskriminējošā un izmaksas atspoguļojošā veidā, saskaņā ar 23. panta 2. punkta noteikumiem, kā arī publicē.

7. Plānojot sadales tīkla attīstību, sadales sistēmas operators paredz energoefektivitātes un pieprasījuma pārvaldības pasākumus un/vai dalīto ražošanu, kas var aizstāt vajadzību modernizēt vai aizvietot jaudas.

15. pants

Sadales sistēmas operatoru juridiskā nodalīšana

1. Ja sadales sistēmas operators ietilpst vertikāli integrētā uzņēmumā, viņš ir neatkarīgs no pārējām darbībām, kas neattiecas uz sadali, vismaz tiktāl, ciktāl tas skar viņa juridisko formu, struktūru un lēmumu pieņemšanu. Šie noteikumi nerada pienākumu no vertikāli integrētā uzņēmuma nošķirt īpašumtiesības uz sadales sistēmas operatora aktīviem.

2. Papildus 1. punkta prasībām sadales sistēmas operators ir neatkarīgs no citām ar sadali nesaistītām darbībām, ciktāl tas attiecas uz organizatorisko struktūru un lēmumu pieņemšanu, ja tas ietilpst vertikāli integrētā uzņēmumā. Lai to panāktu, piemēro šādus minimālos kritērijus:

a) personas, kas atbild par sadales sistēmas operatora vadību, nedrīkst iesaistīties integrētā elektroenerģijas uzņēmuma struktūrās, kas tieši vai netieši ir atbildīgas par elektroenerģijas ražošanu, pārvadi un piegādi ikdienā;

b) jāveic atbilstīgi pasākumi, lai nodrošinātu to, ka tiek ņemtas vērā to personu profesionālās intereses, kas atbild par sadales sistēmas operatora vadību, lai tās varētu rīkoties neatkarīgi;

c) sadales sistēmas operatoram faktiski ir tiesības pieņemt lēmumus neatkarīgi no integrētā elektroenerģijas uzņēmuma attiecībā uz aktīviem, kas vajadzīgi tīkla ekspluatācijai, uzturēšanai vai attīstībai. Tas neliedz veidot attiecīgus koordinācijas mehānismus, lai nodrošinātu mātessabiedrības ekonomisko un vadības uzraudzības tiesību aizsardzību attiecībā uz peļņu no aktīviem, ko meitasuzņēmumā netieši regulē saskaņā ar 23. panta 2. punktu. Tas jo īpaši ļauj mātessabiedrībai apstiprināt sadales sistēmas operatora gada finanšu plānu vai līdzvērtīgu instrumentu un noteikt vispārējus ierobežojumus attiecībā uz meitasuzņēmuma parādsaistībām. Tas neļauj mātessabiedrībai dot norādes par ikdienas darbību vai atsevišķiem lēmumiem par sadales līniju būvniecību vai modernizāciju, kas nepārsniedz apstiprinātā finanšu plāna vai līdzvērtīga instrumenta noteikumus;

d) sadales sistēmas operators izstrādā atbilstības programmu, kurā izklāstīti pasākumi, kas veikti, lai nodrošinātu diskriminējošas rīcības nepieļaušanu, un nodrošina atbilstīgu kontroli pār tās ievērošanu. Programmā ir izklāstīti konkrēti darbinieku pienākumi, kas jāveic, lai sasniegtu šo mērķi. Persona vai iestāde, kas atbild par atbilstības programmas kontroli, iesniedz 23. panta 1. punktā minētajai pārvaldes iestādei gada ziņojumu par veiktajiem pasākumiem, un šo ziņojumu publicē.

Dalībvalstis var nolemt nepiemērot 1. un 2. punktu integrētiem elektroenerģijas uzņēmumiem, kas apkalpo mazāk nekā 100 000 pieslēgtu patērētāju, vai apkalpo mazas, izolētas sistēmas.

16. pants

Konfidencialitāte attiecībā uz sadales sistēmas operatoriem

Neskarot 18. pantu vai citas tiesiskas saistības izpaust informāciju, sadales sistēmas operators ievēro konfidencialitāti attiecībā uz komerciāli svarīgu informāciju, kas iegūta tā saimnieciskajā darbībā, un neļauj diskriminējošā veidā izpaust informāciju par savu darbību, kas var citiem dot komerciālas priekšrocības.

17. pants

Apvienotais operators

Direktīvas 10. panta 1. punkta un 15. panta 1. punkta noteikumi neliedz veidot apvienotu pārvades un sadales sistēmas operatoru, kas ir neatkarīgs no aktivitātēm, kas neattiecas uz pārvades vai sadales sistēmu darbību, ciktāl tas skar juridisko formu, struktūru un lēmumu pieņemšanu, un ja tas atbilst a) līdz d) apakšpunktā minētajām prasībām. Šie noteikumi nerada pienākumu no vertikāli integrētā uzņēmuma nošķirt īpašumtiesības uz apvienotās sistēmas aktīviem:

a) personas, kas atbild par apvienoto sistēmu operatora vadību, nedrīkst iesaistīties integrētā elektroenerģijas uzņēmuma struktūrās, kas tieši vai netieši ir atbildīgas par elektroenerģijas ražošanu vai un piegādi ikdienā;

b) jāveic atbilstīgi pasākumi, lai nodrošinātu to, ka tiek ņemtas vērā to personu profesionālās intereses, kas atbild par apvienoto sistēmu operatora vadību, lai tās varētu rīkoties neatkarīgi;

c) apvienoto sistēmu operatoram faktiski ir tiesības pieņemt lēmumus neatkarīgi no integrētā elektroenerģijas uzņēmuma attiecībā uz aktīviem, kas vajadzīgi tīkla ekspluatācijai, uzturēšanai un attīstībai. Tas neliedz veidot attiecīgus koordinācijas mehānismus, lai nodrošinātu mātessabiedrības ekonomisko un vadības uzraudzības tiesību aizsardzību attiecībā uz peļņu no aktīviem, ko meitasuzņēmumā netieši regulē saskaņā ar 23. panta 2. punktu. Tas jo īpaši ļauj mātessabiedrībai apstiprināt apvienotās sistēmas operatora gada finanšu plānu vai līdzvērtīgu instrumentu un noteikt vispārējus ierobežojumus attiecībā uz meitasuzņēmuma parādsaistībām. Tas neļauj mātessabiedrībai dot norādes attiecībā uz ikdienas darbību vai atsevišķiem lēmumiem par pārvades un sadales līniju būvniecību vai modernizāciju, kas nepārsniedz apstiprinātā finanšu plāna vai līdzvērtīga instrumenta noteikumus;

d) apvienotās sistēmas operators izstrādā atbilstības programmu, kurā izklāstīti pasākumi, kas veikti, lai nodrošinātu diskriminējošas rīcības nepieļaušanu, un nodrošina atbilstīgu kontroli pār tās ievērošanu. Programmā ir izklāstīti konkrēti darbinieku pienākumi, kas jāveic, lai sasniegtu šo mērķi. Persona vai iestāde, kas atbild par atbilstības programmas kontroli, iesniedz 23. panta 1. punktā minētajai pārvaldes iestādei gada ziņojumu par veiktajiem pasākumiem, un šo ziņojumu publicē.







VI

NODAĻA

ATSEVIŠĶA UZSKAITE UN GRĀMATVEDĪBAS PĀRREDZAMĪBA

18. pants

Tiesības uz pieeju grāmatvedībai

1. Dalībvalstīm vai to norīkotām kompetentajām iestādēm, tostarp 23. pantā minētajām pārvaldes iestādēm, ciktāl tas vajadzīgs to funkciju veikšanai, ir tiesības uz pieeju elektroenerģijas uzņēmumu grāmatvedībai, kā noteikts 19. pantā.

2. Dalībvalstis un visas norīkotās kompetentās iestādes, tostarp 23. pantā minētās pārvaldes iestādes, ievēro konfidencialitāti attiecībā uz komerciāli svarīgu informāciju. Dalībvalstis var noteikt šādas informācijas izpaušanu, ja tas nepieciešams, lai kompetentās iestādes varētu veikt savas funkcijas.

19. pants

Atsevišķa uzskaite

1. Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka elektroenerģijas uzņēmumos uzskaiti veic saskaņā ar 2. un 3. punktu.

2. Neatkarīgi no īpašumtiesību sistēmas vai juridiskās formas elektroenerģijas uzņēmumi sastāda, iesniedz revīzijai un publicē savus gada pārskatus saskaņā ar valsts tiesību aktu normām par sabiedrību ar ierobežotu atbildību gada pārskatiem, kas pieņemti, ievērojot Padomes Ceturtā direktīvu 78/660/EEK (1978. gada 25. jūlijs), kas pamatojas uz Līguma 44. panta 2. punkta g) apakšpunktu ( 12 ) un attiecas uz noteiktu veidu sabiedrību gada pārskatiem ( 13 ).

Uzņēmumi, kam juridiski nav pienākuma publicēt gada pārskatus, to eksemplāru glabā savā galvenajā birojā, kur tas ir publiski pieejams.

3. Elektroenerģijas uzņēmumi savā iekšējā grāmatvedībā atsevišķi uzskaita pārvades un sadales darbības, kā tas būtu jādara, ja attiecīgās darbības veiktu atsevišķi uzņēmumi, lai izvairītos no diskriminācijas, šķērssubsidēšanas un konkurences izkropļošanas. Tie arī veic konsolidējamu uzskaiti par citām ar elektroenerģiju saistītām darbībām, kas neattiecas uz pārvadi vai sadali. Līdz 2007. gada 1. jūlijam tie veic atsevišķu uzskaiti par piegādēm tiesīgiem patērētājiem un piegādēm patērētājiem, kas nav tiesīgi. Uzskaitē norāda ieņēmumus no īpašumā esošas pārvades/sadales sistēmas. Attiecīgā gadījumā tie veic konsolidētu uzskaiti par citām darbībām, kas nav saistītas ar elektroenerģiju. Minētajā iekšējā grāmatvedības uzskaitē ietilpst bilance un peļņas un zaudējumu pārskats par katru darbības veidu.

4. Veicot 2. punktā minēto revīziju, jo īpaši pārbauda 3. punktā minētā pienākuma ievērošanu attiecībā uz diskriminācijas un šķērssubsidēšanas nepieļaušanu.







VII

NODAĻA

SISTĒMAS PIEEJAS ORGANIZĀCIJA

20. pants

Trešo personu pieeja

1. Dalībvalstis nodrošina tādas sistēmas ieviešanu, kas trešām personām dod pieeju pārvades un sadales sistēmām, pamatojoties uz publicētiem tarifiem, ko piemēro visiem tiesīgiem patērētājiem un piemēro objektīvi un bez sistēmas lietotāju diskriminācijas. Dalībvalstis nodrošina to, ka šos tarifus vai metodiku, ko izmanto tarifu aprēķināšanā, pirms to stāšanās spēkā apstiprina saskaņā ar 23. panta noteikumiem, un ka šie tarifi un metodika, ja apstiprina vienīgi metodiku, tiek publicēti pirms to stāšanās spēkā.

2. Attiecīgais pārvades vai sadales sistēmas operators var atteikt pieeju, ja tam nav vajadzīgās jaudas. Šāds atteikums attiecīgi jāpamato, jo īpaši, ņemot vērā 3. pantu. Dalībvalstis attiecīgā gadījumā un tad, ja pieeju atsaka, nodrošina to, ka pārvades vai sadales sistēmas operators sniedz attiecīgu informāciju par pasākumiem, kas būtu vajadzīgi tīkla pastiprināšanai. Personai, kam šādu informāciju pieprasa, var likt maksāt saprātīgu samaksu, kas atspoguļo šādas informācijas sniegšanas izmaksas.

21. pants

Tirgus atvērtība un savstarpīgums

1. Dalībvalstis nodrošina to, ka tiesīgie patērētāji:

a) līdz 2004. gada 1. jūlijam ir tie tiesīgie patērētāji, kas norādīti Direktīvas 96/92/EK 19. panta 1. līdz 3. punktā. Dalībvalstis katru gadu līdz 31. janvārim publicē šo tiesīgo patērētāju definīcijas kritērijus;

b) vēlākais no 2004. gada 1. jūlija – visi patērētāji, kas nav mājsaimniecību patērētāji;

c) no 2007. gada 1. jūlija – visi patērētāji.

2. Lai nepieļautu nevienmērīgu elektroenerģijas tirgu atvēršanu:

a) neaizliedz līgumus par elektroenerģijas piegādi tiesīgam patērētājam citas dalībvalsts sistēmā, ja patērētāju uzskata par tiesīgu abās šajās sistēmās;

b) ja a) apakšpunktā aprakstītos darījumus atsaka tāpēc, ka patērētājs ir tiesīgs tikai vienā no abām sistēmām, tad Komisija, ņemot vērā situāciju tirgū un vispārējās intereses, tai pusei, kura atsaka, var uzlikt pienākumu veikt pieprasīto piegādi pēc tās dalībvalsts lūguma, kur atrodas tiesīgais patērētājs.

22. pants

Tiešās līnijas

1. Dalībvalstis veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu to, ka:

a) visi elektroenerģijas ražotāji un elektroenerģijas apgādes uzņēmumi, kas veic uzņēmējdarbību to teritorijā, var apgādāt savas telpas, meitasuzņēmumus un tiesīgos patērētājus, izmantojot tiešo līniju;

b) elektroenerģijas ražotāji un piegādes uzņēmumi var veikt piegādes visiem tiesīgajiem patērētājiem šo valstu teritorijā, izmantojot tiešo līniju.

2. Dalībvalstis nosaka kritērijus, kurus ievēro, piešķirot atļaujas tiešo līniju būvei savā teritorijā. Šiem kritērijiem jābūt objektīviem un nediskriminējošiem.

3. Elektroenerģijas apgādes iespēja, izmantojot tiešo līniju, kā minēts 1. punktā, neietekmē iespēju slēgt līgumus par elektroenerģiju saskaņā ar 20. pantu.

4. Dalībvalstis var izsniegt atļaujas tiešas līnijas celtniecībai, tomēr ievērojot atteikumu atļaut pieeju sistēmai saskaņā ar 20. pantu vai strīda izšķiršanas kārtības uzsākšanu saskaņā ar 23. pantu.

5. Dalībvalstis var atteikt atļauju būvēt tiešo līniju, ja ar šādas atļaujas piešķiršanu rastos šķēršļi 3. panta noteikumu izpildei. Šāds atteikums ir attiecīgi jāpamato.

23. pants

Pārvaldes iestādes

1. Dalībvalstis norīko vienu vai vairākas kompetentas iestādes, kas darbojas kā pārvaldes iestādes. Šīs iestādes ir pilnībā neatkarīgas no elektroenerģijas nozarē valdošajām interesēm. Piemērojot šo pantu, tās ir atbildīgas vismaz par to, lai tirgū nebūtu diskriminācijas, kā arī par efektīvas tirgus konkurences un efektīvas tirgus funkcionēšanas nodrošināšanu, un jo īpaši tās kontrolē:

a) starpsavienojuma jaudas vadības un sadales noteikumus kopā ar to dalībvalstu pārvaldes iestādi vai iestādēm, ar kurām ir šāds starpsavienojums;

b) visus mehānismus, kas paredzēti jaudas noslogotības problēmas risināšanai valsts elektroenerģijas sistēmā;

c) laiku, ko pārvades un sadales sistēmu operatori tērē, lai izveidotu pieslēgumus un veiktu remontdarbus;

d) pārvades un sadales sistēmu operatoru publicēto attiecīgo informāciju par starpsavienojumiem, tīklu izmantošanu un jaudas sadalījumu ieinteresētajām pusēm, ņemot vērā vajadzību uzskatīt neapkopotu informāciju par komerciāli konfidenciālu informāciju;

e) efektīvu atsevišķu grāmatvedības uzskaišu veikšanu, kā minēts 19. pantā, lai nepieļautu ražošanas, pārvades, sadales un piegādes darbību šķērssubsidēšanu;

f) noteikumus, nosacījumus un tarifus jaunu elektroenerģijas ražotāju pievienošanai, lai garantētu, ka tie ir objektīvi, pārredzami un nediskriminējoši, jo īpaši pilnībā ņemot vērā dažādu neizsīkstošo enerģijas avotu tehnoloģiju, dalītās ražošanas un koģenerācijas izmaksas un ieguvumus;

g) apjomu, kādā pārvades un sadales sistēmu operatori pilda savus uzdevumus saskaņā ar 9. un 14. pantu;

h) pārredzamības un konkurences līmeni.

Iestādes, kas izveidotas saskaņā ar šo pantu, publicē gada ziņojumu par a) līdz h) apakšpunktā minēto kontroles darbību rezultātiem.

2. Pārvaldes iestādes ir atbildīgas vismaz par tās metodikas noteikšanu vai apstiprināšanu pirms stāšanās spēkā, ko izmanto, lai aprēķinātu vai paredzētu noteikumus un nosacījumus:

a) attiecībā uz pieslēgumu un pieeju valsts tīkliem, tostarp pārvades un sadales tarifiem. Šie tarifi un metodika ir tādi, kas dod iespēju veikt vajadzīgos ieguldījumus tīklos tādā veidā, ka tie nodrošina tīklu dzīvotspēju;

b) attiecībā uz izlīdzinošo pakalpojumu nodrošināšanu.

3. Neatkarīgi no 2. punkta dalībvalstis var paredzēt, ka pārvaldes iestādes oficiāla lēmuma pieņemšanai iesniedz attiecīgajai dalībvalsts iestādei tarifus vai vismaz minētājā punktā norādīto metodiku, kā arī 4. punktā minētās modifikācijas. Tādā gadījumā attiecīgajai iestādei ir pilnvaras vai nu apstiprināt vai noraidīt pārvaldes iestādes iesniegto lēmuma projektu. Šos tarifus vai metodiku vai to modifikācijas publicē kopā ar lēmumu par oficiālu apstiprināšanu. Publicē arī visus oficiālos lēmuma projekta noraidījumus, tostarp noraidījumu pamatojumus.

4. Pārvaldes iestādes ir pilnvarotas vajadzības gadījumā pieprasīt pārvades un sadales sistēmas operatoriem grozīt 1., 2. un 3. punktā minētos noteikumus un nosacījumus, tarifus, paņēmienus un metodiku, lai nodrošinātu to samērīgumu un nediskriminējošu piemērošanu.

5. Visas personas, kam ir sūdzības par pārvades vai sadales sistēmas operatoru sakarā ar 1., 2. un 4. punktā minētajiem jautājumiem, var iesniegt sūdzību pārvaldes iestādei, kas, rīkojoties kā strīdu izšķiršanas iestāde, pasludina lēmumu divos mēnešos pēc sūdzības saņemšanas. Šo laikposmu var pagarināt par diviem mēnešiem, ja pārvaldes iestādes ievāc papildu informāciju. Šo laikposmu var vēlreiz pagarināt ar sūdzības iesniedzēja piekrišanu. Šim lēmumam ir saistošs raksturs, ja vien to neatceļ un kamēr to neatceļ apelācijas ceļā.

Ja sūdzība attiecas uz pieslēguma tarifiem jaunām liela izmēra ražošanas iekārtām, divu mēnešu laikposmu var pagarināt pārvaldes iestāde.

6. Visas puses, kas ir iesaistītas un kam ir tiesības iesniegt sūdzību par lēmumu saistībā ar metodiku saskaņā ar 2., 3. vai 4. punktu, vai, ja pārvaldes iestādei ir pienākums apspriesties par ierosināto metodiku, var vēlākais divos mēnešos vai īsākā laikā, ko paredz dalībvalstis, pēc lēmuma vai lēmuma priekšlikuma publicēšanas iesniegt sūdzību tā pārskatīšanas nolūkā. Šādai sūdzībai nav atliekoša efekta.

7. Dalībvalstis veic pasākumus, lai nodrošinātu to, ka pārvaldes iestādes var pildīt savus 1. līdz 5. punktā minētos pienākumus efektīvi un paātrinātā veidā.

8. Dalībvalstis izveido atbilstīgus un efektīvus regulēšanas, kontroles un pārredzamības mehānismus, lai izvairītos no dominējošā stāvokļa ļaunprātīgas izmantošanas, jo īpaši kaitējot patērētājiem, un no cenu izkonkurēšanas. Šajos mehānismos ņem vērā Līguma noteikumus un īpaši tā 82. pantu.

Līdz 2010. gadam dalībvalstu attiecīgās iestādes saskaņā ar konkurences tiesībām katru gadu līdz 31. jūlijam sniedz Komisijai ziņojumu par dominēšanu tirgū, cenu izkonkurēšanu un pret konkurenci vērstu rīcību. Šajā ziņojumā arī analizē īpašumtiesību modeļu izmaiņas un visus praktiskos pasākumus, kas valstu līmenī veikti, lai nodrošinātu pietiekamu tirgus dalībnieku dažādību vai praktiskos pasākumus starpsavienojumu un konkurences veicināšanai. No 2010. gada attiecīgās iestādes šādu ziņojumu sniedz reizi divos gados.

9. Dalībvalstis nodrošina to, ka pret fiziskām vai juridiskām personām, kas atbildīgas gadījumos, kad nav ievēroti šajā direktīvā paredzētie konfidencialitātes noteikumi, tiek veikti atbilstīgi pasākumi, tostarp administratīvas vai kriminālprocesuālas darbības saskaņā ar attiecīgās valsts tiesību aktiem.

10. Pārrobežu strīdu gadījumā strīda izšķīrēja iestāde ir pārvaldes iestāde, kuras kompetencē ietilpst sistēmas operators, kurš atsaka sistēmas izmantošanu vai pieeju tai.

11. Sūdzības, kas minētas 5. un 6. punktā, neskar apelācijas tiesību izmantošanu saskaņā ar Kopienas un attiecīgo valstu tiesību aktiem.

12. Attiecīgo valstu pārvaldes iestādes sekmē iekšējā tirgus attīstību un vienlīdzīgas konkurences apstākļus, pārredzamā veidā sadarbojoties savā starpā un ar Komisiju.







VIII

NODAĻA

NOBEIGUMA NOTEIKUMI

24. pants

Drošības pasākumi

Ja enerģijas tirgū rodas pēkšņa krīze un ja fiziskā drošība vai personu, aparatūras, iekārtu vai sistēmas viengabalainības drošība ir apdraudēta, tad dalībvalsts uz laiku var ieviest drošības pasākumus.

Šādiem pasākumiem ir iespējami mazā mērā jātraucē iekšējā tirgus darbība, un tie nedrīkst būt plašāki nekā noteikti vajadzīgs, lai novērstu pēkšņos sarežģījumus, kas radušies.

Attiecīgā dalībvalsts par šiem pasākumiem nekavējoties paziņo pārējām dalībvalstīm un Komisijai, kas var nolemt, ka attiecīgajai dalībvalstij jāgroza vai jāatceļ šie pasākumi, ciktāl tie izkropļo konkurenci un nelabvēlīgi ietekmē tirdzniecību pretēji vispārējām interesēm.

25. pants

Elektroenerģijas importa uzraudzība

Dalībvalstis ik pēc trim mēnešiem informē Komisiju par iepriekšējos trīs mēnešos no trešām valstīm veikto elektroenerģijas importu, izsakot to fizikālās plūsmās.

26. pants

Atkāpes

1. Tās dalībvalstis, kas var pierādīt, ka pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā ir būtiskas problēmas tajās esošo mazo, izolēto sistēmu darbībā, var lūgt atkāpes no attiecīgajiem IV, V, VI, VII nodaļas noteikumiem, kā arī III nodaļas noteikumiem attiecībā uz izolētām mikrosistēmām, ciktāl tas attiecas uz esošo jaudu renovāciju, modernizāciju un paplašināšanu, kuras tām var piešķirt Komisija. Ievērojot konfidencialitāti, tā informē dalībvalstis par minētajiem lūgumiem pirms lēmuma pieņemšanas. Šo lēmumu publicē Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī. Šo pantu piemēro arī Luksemburgai.

2. Dalībvalsts, kurā pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā tehnisku iemeslu dēļ ir ievērojamas grūtības attiecībā uz tirgus atvēršanu konkrētām ierobežotām tādu patērētāju grupām, kas nav mājsaimniecību patērētāji un kas minēti 21. panta 1. punkta b) apakšpunktā, var lūgt piešķirt atkāpi no šā noteikuma, ko Komisija tai var piešķirt uz laiku, kas nepārsniedz 18 mēnešus pēc 30. panta 1. punktā minētās dienas. Šāda atkāpe katrā ziņā beidzas 21. panta 1. punkta c) apakšpunktā minētajā dienā.

▼M2

3. Igaunijai līdz 2012. gada 31. decembrim piešķir pagaidu atkāpi no 21. panta 1. punkta b) un c) apakšpunkta piemērošanas. Igaunija veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai atvērtu savu elektroenerģijas tirgu. To veic pakāpeniski visā pārskata laikposmā ar mērķi pilnībā atvērt tirgu līdz 2013. gada 1. janvārim. Atvērtais tirgus 2009. gada 1. janvārī aptver vismaz 35 % no patēriņa. Ik gadu Igaunija Komisijai ziņo par patēriņa sliekšņiem, paplašinot pieejamību tiešo patērētāju interesēs.

▼B

27. pants

Pārskatīšanas procedūra

Ja 28. panta 3. punktā minētajā ziņojumā ir secināts, ka, ņemot vērā efektīvo veidu, kādā dalībvalsts nodrošina pieeju tīklam, kas veido pilnībā efektīvu, nediskriminējošu un netraucētu pieeju tīklam, Komisijas secina, ka dažas šajā direktīvā noteiktās uzņēmumu saistības (tostarp tās, kas attiecas uz sadales sistēmas operatoru juridisko nošķiršanu) nav samērojamas ar izvirzīto mērķi, attiecīgā dalībvalsts var iesniegt lūgumu Komisijai atbrīvot to no attiecīgās prasības piemērošanas.

Dalībvalsts šo lūgumu nekavējoties dara zināmu Komisijai, kopā ar to iesniedzot visu vajadzīgo informāciju, lai pierādītu, ka ziņojumā izdarītais secinājums par efektīvu pieeju tīklam būs spēkā arī turpmāk.

Trīs mēnešu laikā pēc paziņojuma saņemšanas Komisija pieņem atzinumu par attiecīgās dalībvalsts lūgumu un attiecīgā gadījumā iesniedz priekšlikumus Eiropas Parlamentam un Padomei, lai grozītu attiecīgos direktīvas noteikumus. Komisija priekšlikumos par direktīvas grozījumiem var ierosināt atbrīvot attiecīgo dalībvalsti no konkrētu prasību izpildes ar noteikumu, ka dalībvalsts attiecīgi īsteno vienlīdz efektīvus pasākumus.

28. pants

Ziņojumu sagatavošana

1. Komisija uzrauga un pārskata šīs direktīvas piemērošanu un iesniedz Eiropas Parlamentam un Padomei vispārīgu progresa ziņojumu līdz pirmā gada beigām pēc šīs direktīvas stāšanās spēkā un pēc tam to iesniedz katru gadu. Ziņojumā norāda vismaz šādus datus:

a) uzkrāto pieredzi un gūtos panākumus pilnīga un pilnībā funkcionējoša iekšējā elektroenerģijas tirgus izveidošanā un šķēršļus, kas vēl saglabājušies šajā sakarā, tostarp attiecībā uz dominējošo stāvokli tirgū, tirgus koncentrāciju, cenu izkonkurēšanu vai pret konkurenci vērstu rīcību un šādu parādību ietekmi saistībā ar tirgus izkropļojumiem;

b) to, ciktāl ir izdevies ar šajā direktīvā paredzētajām nošķiršanas un tarifikācijas prasībām nodrošināt taisnīgu un nediskriminējošu pieeju Kopienas elektroenerģijas sistēmai un līdzvērtīgu konkurences līmeni, kā arī ekonomiskās, vides aizsardzības un sociālās sekas, kas rodas, atverot elektroenerģijas tirgu patērētājiem;

c) to jautājumu analīzi, kas attiecas uz sistēmas jaudas līmeni un Kopienas energoapgādes drošību, jo īpaši esošo un paredzēto pieprasījuma un piedāvājuma līdzsvaru, ņemot vērā apmaiņas starp dažādām teritorijām fizisko jaudu;

d) īpašu uzmanību pievērš pasākumiem, ko dalībvalstis veic, lai risinātu ar pieprasījuma maksimumu saistītus jautājumus un viena vai vairāku piegādātāju iztrūkumu;

e) tās atkāpes īstenošanu, kas paredzēta 15. panta 2. punktā, lai, iespējams, slieksni pārskatītu;

f) gūto panākumu vispārīgu novērtējumu attiecībā uz divpusējām attiecībām ar trešām valstīm, kas ražo un eksportē vai transportē elektroenerģiju, tostarp panākumus tirgus integrācijā, elektroenerģijas tirdzniecības ietekmi uz sociālo un vides aizsardzības jomu un pieeju šādu trešo valstu tirgiem;

g) iespējamo vajadzību pēc saskaņošanas prasībām, kas nav saistītas ar šīs direktīvas noteikumiem;

h) to, kā dalībvalstis ir īstenojušas praksē tās prasības attiecībā uz enerģijas marķēšanu, kas ietvertas 3. panta 6. punktā, un to, kā ir ņemtas vērā Komisijas rekomendācijas šā jautājuma sakarā.

Attiecīgā gadījumā šajā ziņojumā var ietvert ieteikumus attiecībā uz marķēšanas noteikumu darbības jomu un kārtību, tostarp, piemēram, veidu, kādā izdara atsauci uz esošiem informācijas avotiem un šo avotu saturu, jo īpaši veidu, kādā varētu sniegt informāciju par ietekmi uz vidi, vismaz CO2 emisiju un radioaktīvajiem atkritumiem, ko rada elektroenerģijas ražošana no dažādiem enerģijas avotiem, pārredzamā, viegli pieejamā un salīdzināmā veidā visā Eiropas Savienībā, un tā, lai varētu racionalizēt pasākumus, ko dalībvalstīs veic, lai kontrolētu piegādātāju sniegtās informācijas pareizību, un pasākumus, lai novērstu dominējošā stāvokļa tirgū un tirgus koncentrācijas negatīvo ietekmi.

2. Reizi divos gados 1. punktā minētajā ziņojumā jāietver arī to dažādo dalībvalstu pasākumu analīze, ko tās veikušas, lai izpildītu sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības, kā arī šo pasākumu efektivitātes un īpaši to ietekmes uz konkurenci elektroenerģijas tirgū izskatīšana. Attiecīgā gadījumā ziņojumā var iekļaut ieteikumus par pasākumiem, kas jāveic valstīs, lai panāktu augstus sabiedrisko pakalpojumu standartus, vai pasākumiem, kas paredzēti protekcionisma novēršanai.

3. Ne vēlāk kā 2006. gada 1. janvārī Komisija nosūta Eiropas Parlamentam un Padomei sīki izstrādātu ziņojumu par paveikto iekšējā elektroenerģijas tirgus izveidošanā. Šajā ziņojumā jo īpaši apskata:

— nediskriminējošas tīkla pieejas esamību;

— efektīvu regulējumu;

— savstarpēji savienotas infrastruktūras attīstību un piegāžu drošību Kopienā;

— to, ciktāl pilnu labumu no tirgus atvēršanas gūst mazie uzņēmumi un mājsaimniecības, jo īpaši attiecībā uz sabiedrisko pakalpojumu un universālā pakalpojuma standartiem;

— to, ciktāl tirgus praksē ir atvērts efektīvai konkurencei, ieskaitot jautājumus par dominējošo stāvokli tirgū, tirgus koncentrāciju un cenu izkonkurēšanu vai pret konkurenci vērstu rīcību;

— to, ciktāl patērētāji faktiski maina piegādātājus un no jauna vienojas par tarifiem;

— cenu attīstību, tostarp piegādes cenu attīstību saistībā ar tirgus atvēršanas pakāpi;

— pieredzi, kas uzkrāta šīs direktīvas piemērošanā, ciktāl tā attiecas uz sistēmu operatoru neatkarību vertikāli integrētos uzņēmumos, kā arī to, vai papildus funkcionālās neatkarības un grāmatvedības nodalīšanas pasākumiem ir izstrādāti citi pasākumi, kuru iedarbība ir līdzvērtīga juridiskās nošķiršanas iedarbībai.

Attiecīgā gadījumā Komisija iesniedz priekšlikumus Eiropas Parlamentam un Padomei, īpaši lai garantētu augstus sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas standartus.

Attiecīgā gadījumā Komisija iesniedz priekšlikumus Eiropas Parlamentam un Padomei, īpaši lai nodrošinātu sadales sistēmu operatoru pilnīgu un efektīvu neatkarību līdz 2007. gada 1. jūlijam. Vajadzības gadījumā šie priekšlikumi atbilstīgi konkurences tiesību aktiem attiecas arī uz pasākumiem, ar ko risina jautājumus saistībā ar dominējošo stāvokli tirgū, tirgus koncentrāciju un cenu izkonkurēšanu vai pret konkurenci vērstu rīcību.

29. pants

Atcelšana

Direktīvu 90/547/EEK atceļ no 2004. gada 1. jūlija.

No 2004. gada 1. jūlija atceļ Direktīvu 96/92/EK, neskarot dalībvalstu saistības sakarā ar minētās direktīvas pārņemšanas un piemērošanas termiņiem. Atsauces uz atcelto direktīvu uzskata par atsaucēm uz šo direktīvu, un tās jālasa saskaņā ar B pielikuma korelācijas tabulu.

30. pants

Īstenošana

1. Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie akti, kas vajadzīgi, lai vēlākais līdz 2004. gada 1. jūlijam izpildītu šīs direktīvas prasības. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.

2. Dalībvalstis var atlikt 15. panta 1. punkta īstenošanu līdz 2007. gada 1. jūlijam. Tas neskar 15. panta 2. punktā ietvertās prasības.

3. Kad dalībvalstis pieņem šos pasākumus, tajos iekļauj atsauci uz šo direktīvu vai arī šādu atsauci pievieno to oficiālajai publikācijai. Dalībvalstis nosaka, kādā veidā izdarāmas šādas atsauces.

31. pants

Stāšanās spēkā

Šī direktīva stājas spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.

32. pants

Adresāti

Šī direktīva ir adresēta dalībvalstīm.









A PIELIKUMS

Patērētāju aizsardzības pasākumi

Neskarot Kopienas noteikumus par patērētāju aizsardzību, jo īpaši Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 97/7/EK ( 14 ) un Padomes Direktīvu 93/13/EK ( 15 ), 3. pantā minētie pasākumi nodrošina to, ka patērētāji:

a) ir tiesīgi slēgt līgumu ar elektroenerģijas piegādātāju, kurā norādīta: — piegādātāja identitāte un adrese, — nodrošinātie pakalpojumi, piedāvāto pakalpojumu kvalitātes līmenis, kā arī pirmās pieslēgšanas laiks, — uzturēšanas pakalpojumu veidi, ja tādus piedāvā, — līdzekļi, ar kādiem var iegūt jaunāko informāciju par visiem piemērojamajiem tarifiem un maksu par uzturēšanas pakalpojumiem, — līguma darbības ilgums, pakalpojumu un līguma atjaunošanas un pārtraukšanas noteikumi, tiesības atteikties no līguma, — kompensācijas un atlīdzības noteikumi, ko piemēro, ja līgumā paredzēto pakalpojumu kvalitātes līmenis nav ievērots, un — strīdu izšķiršanas procedūru uzsākšanas metodes saskaņā ar f) apakšpunktu. Nosacījumiem jābūt taisnīgiem un zināmiem iepriekš. Jebkurā gadījumā šī informācija ir jāsniedz pirms līguma noslēgšanas vai apstiprināšanas. Ja līgumus slēdz, izmantojot starpniekus, iepriekšminēto informāciju sniedz arī pirms līguma noslēgšanas;

b) saņem atbilstīgu paziņojumu par jebkuru nodomu grozīt līguma nosacījumus un ir informēti par savām tiesībām atkāpties no līguma pēc paziņojuma saņemšanas. Pakalpojumu sniedzēji tieši informē savus abonentus par maksas palielināšanu un dara to savlaicīgi – ne vēlāk kā viena parastā rēķina apmaksas termiņa laikā pēc palielinājuma stāšanās spēkā. Dalībvalstis nodrošina to, ka patērētāji var brīvi atsaukt līgumu, ja viņi nepieņem jaunos nosacījumus, kurus tiem ir paziņojis elektroenerģijas pakalpojumu sniedzējs;

c) saņem pārredzamu informāciju par piemērojamajām cenām un tarifiem un par standarta noteikumiem un nosacījumiem attiecībā uz pieeju elektroenerģijas pakalpojumiem un to izmantošanu;

d) tiem piedāvā plašu norēķinu metožu izvēli. Visām noteikumu un nosacījumu atšķirībām ir jāatspoguļo tas, kādas ir dažādo norēķinu sistēmu izmaksas piegādātājam. Vispārīgie noteikumi un nosacījumi ir taisnīgi un pārredzami. Tos sniedz skaidrā un saprotamā valodā. Patērētājus aizsargā no negodīgām vai maldinošām pārdošanas metodēm;

e) tiem nav jāmaksā par piegādātāja maiņu;

f) tie gūst labumu no pārredzamām, vienkāršām un nesadārdzinātām procedūrām, ko izmanto sūdzību izskatīšanā. Šādas procedūras ļauj godīgi un ātri izšķirt strīdus, nodrošinot atmaksāšanas un/vai kompensācijas sistēmu, ja tāda ir pamatota. Ja iespējams, jāievēro Komisijas Ieteikumā 98/257/EK ( 16 ) izklāstītie principi;

g) tiek informēti par tiesībām attiecībā uz universālo pakalpojumu, ja tiem ir pieeja universālajam pakalpojumam atbilstīgi noteikumiem, ko dalībvalstis pieņēmušas saskaņā ar 3. panta 3. punktu.









B PIELIKUMS

Korelācijas tabula







Direktīvā 96/92/EK Šajā direktīvā 1. pants 1. pants Darbības joma 2. pants 2. pants Definīcijas 3. pants un 10. panta 1. punkts 3. pants Sabiedrisko pakalpojumu sniegšanas saistības un patērētāju aizsardzība – 4. pants Piegāžu drošības kontrole 7. panta 2. punkts 5. pants Tehniskie noteikumi 4. un 5. pants 6. pants Atļaujas izsniegšanas kārtība attiecībā uz jaunām jaudām 4. un 6. pants 7. pants Konkurss par jaunu jaudu nodrošināšanu 7. panta 1. punkts 8. pants Pārvades sistēmu operatoru (PSO) izraudzīšana 7. panta 3. līdz 5. punkts 9. pants PSO uzdevumi 7. panta 6. punkts 10. pants PSO nošķiršana 8. pants 11. pants Dispečervadība un līdzsvarošana 9. pants 12. pants Konfidencialitāte attiecībā uz PSO 10. panta 2. un 3. punkts 13. pants Sadales sistēmu operatoru (SSO) izraudzīšanās 11. pants 14. pants SSO uzdevumi – 15. pants SSO nošķiršana 12. pants 16. pants Konfidencialitāte attiecībā uz SSO – 17. pants Apvienotais operators 13. pants 18. pants Tiesības uz pieeju grāmatvedībai 14. pants 19. pants Atsevišķa uzskaite 15. līdz 18. pants 20. pants Trešo personu pieeja 19. pants 21. pants Tirgus atvērtība un savstarpīgums 21. pants 22. pants Tiešās līnijas 20. panta 3., 4. un 22. punkts 23. pants Pārvaldes iestādes 23. pants 24. pants Drošības pasākumi – 25. pants Elektroenerģijas importa uzraudzība 24. pants 26. pants Atkāpes – 27. pants Pārskatīšanas procedūra 25. un 26. pants 28. pants Ziņojumu sagatavošana – 29. pants Atcelšana 27. pants 30. pants Īstenošana 28. pants 31. pants Stāšanās spēkā 29. pants 32. pants Adresāti A pielikums Patērētāju aizsardzības pasākumi