LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys L 300/1

ELPA PRIEŽIŪROS INSTITUCIJOS SPRENDIMAS

Nr. 390/09/COL

2009 m. spalio 7 d.

dėl Mesta AS įsteigimo (Norvegija)

ELPA PRIEŽIŪROS INSTITUCIJA (1),

ATSIŽVELGDAMA į Europos ekonominės erdvės susitarimą (2), ypač į jo 61–63 straipsnius ir 26 protokolą,

ATSIŽVELGDAMA į ELPA valstybių susitarimą dėl Priežiūros institucijos ir Teisingumo Teismo įsteigimo (3), ypač į jo 24 straipsnį,

ATSIŽVELGDAMA į Priežiūros institucijos ir Teismo susitarimo 3 protokolo (4) I dalies 1 straipsnio 2 dalį ir II dalies 4 straipsnio 4 dalį, 6 straipsnį ir 7 straipsnio 3 dalį,

ATSIŽVELGDAMA į Institucijos EEE susitarimo 61 ir 62 straipsnių taikymo ir aiškinimo gaires (5), ypač į skirsnį apie valstybės pagalbą kompensacijos už viešąją paslaugą forma,

ATSIŽVELGDAMA į 2004 m. liepos 14 d. Institucijos sprendimą dėl įgyvendinimo nuostatų, nurodytų 3 protokolo II dalies 27 straipsnyje (6),

PAPRAŠIUSI suinteresuotųjų šalių pateikti savo pastabas pagal tas nuostatas (7) ir atsižvelgusi į jų pastabas,

KADANGI:

I. FAKTAI

1. PROCEDŪRA

2004 m. rugpjūčio 30 d. raštu Institucija gavo skundą prieš Norvegijos institucijas dėl Mesta AS, kuri buvo sukurta gamybos veiklai iš Norvegijos viešųjų kelių administracijos (8) perimti, įsteigimo. Institucija gavo ir užregistravo raštą 2004 m. rugsėjo 2 d. (dok. Nr. 291537).

Po įvairaus susirašinėjimo (9)2007 m. liepos 18 d. raštu Institucija pranešė Norvegijos institucijoms priėmusi Sprendimą Nr. 350/07/COL pradėti Priežiūros institucijos ir Teismo susitarimo 3 protokolo I dalies 1 straipsnio 2 dalyje nustatytą procedūrą dėl priemonių, kurių imtasi steigiant Mesta AS (toliau – sprendimas pradėti procedūrą).

2007 m. gruodžio 7 d. pateiktu raštu Norvegijos institucijos pateikė pastabas (dok. Nr. 456844). Sprendime pradėti procedūrą, paskelbtame Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje ir jo EEE priede, suinteresuotosios šalys paragintos teikti savo pastabas (10). Keturių suinteresuotųjų šalių pastabas Institucija gavo 2008 m. sausio 29 d., taip pat vasario 4, 21 ir 27 d. (dok. Nr. 461463, 463234, 466015 ir 467170). Papildomų pastabų gauta 2008 m. balandžio 4 d. (dok. Nr. 472381). 2008 m. vasario 21 d. ir balandžio 7 d. pateiktais raštais (dok. Nr. 463245 ir 472529) Institucija persiuntė šias pastabas Norvegijos institucijoms ir suteikė galimybę į jas atsakyti. 2008 m. gegužės 23 d. raštu (dok. Nr. 478082) Norvegijos institucijos pateikė pastabų.

2008 m. rudenį ir 2009 m. pavasarį Institucija ir Norvegijos institucijos neoficialiai bendravo dėl šio atvejo telefonu ir e. paštu. Norvegijos institucijos taip bendraujant Institucijos gautą informaciją nurodė rašte, kurį 2009 m. liepos 6 d. elektroniniu būdu pateikė Viešojo administravimo ir reformų ministerija (dok. Nr. 523766) (11).

2. PAGRINDINĖ INFORMACIJA APIE TARIAMOS PAGALBOS BUVIMĄ

2.1. SKUNDAS DĖL TARIAMO VALSTYBĖS PAGALBOS SUTEIKIMO

Norvegijos viešųjų kelių administracija atsakinga už nacionalinių ir apskričių savivaldybių kelių, tiltų ir tunelių statybą ir jų techninę priežiūrą. Iki 2003 m. sausio 1 d. Norvegijos kelių administracija organizavo vidaus gamybos skyrių (toliau kartu – gamybos skyrius) darbą per rajoninius biurus, kurie atliko statybos darbus Viešųjų kelių administracijos vardu. Tačiau 2001–2002 m. Norvegijos valdžios institucijos nusprendė bendrai restruktūrizuoti vidaus gamybos veiklą. Šiuo atžvilgiu Vyriausybė pasiūlė, kad Parlamentas atskirtų Viešųjų kelių administracijos gamybos veiklą ir ją perduotų valstybės valdomai ribotos atsakomybės įmonei (12). Administracines funkcijas, kurias sudaro būsimos statybos veiklos planavimas, įskaitant viešųjų konkursų organizavimą, toliau atliko valstybės administracija.

Taigi 2003 m. sausio 1 d. Viešųjų kelių administracijos gamybos skyriaus gamybos veikla buvo atskirta nuo valstybės ir perduota naujai įsteigtai įmonei Mesta AS. Visas susijęs gamybos skyriaus turtas, teisės ir pareigos perduoti įmonei Mesta AS kaip įnašai natūra (13). Turtas apėmė mašinas ir įrenginius, taip pat gamybos skyriaus ir Viešųjų kelių administracijos sudarytas paslaugų sutartis. Mainais valstybė gavo naujosios įmonės akcijas. Šiuo metu įmonė Mesta AS vykdo statybos ir techninės priežiūros veiklą, konkuruodama su kitais šioje rinkoje veikiančiais operatoriais.

Skundo pateikėjas įrodinėjo, kad įmonė Mesta AS gavo su EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalimi nesuderinamą valstybės pagalbą keturiais būdais: i) valstybė padengė restruktūrizavimo išlaidas; ii) įmonei Mesta AS perduotas ilgalaikis turtas pradiniame balanse įvertintas mažesne už rinkos verte; iii) perėmusi ankstesnį gamybos skyriaus sutarčių portfelį, įmonė Mesta AS buvo kryžmiškai subsidijuota, ir iv) įmonė Mesta AS nesumokėjo dokumentų ir registracijos mokesčių, kurie paprastai mokami perduodant nekilnojamojo turto nuosavybės teises.

Toliau apibūdinami faktai, kurie yra svarbūs vertinant, ar kiekviena iš šių tariamų priemonių susijusi su valstybės pagalba.

2.2. RESTRUKTŪRIZAVIMO IR KITOS REORGANIZAVIMO PRIEMONĖS

Iš parengiamųjų teisės aktų matyti, kad maždaug 4 750 iš visų gamybos skyriuje anksčiau dirbusių darbuotojų (iš viso apytiksliai 5 000 darbuotojų) turėjo būti perduoti naujai įsteigtai įmonei Mesta AS (14). Perduoti įmonei Mesta AS, darbuotojai netektų savo valstybės tarnautojo statuso. Darbuotojai turėjo teisę nesutikti su tokiu perkėlimu, tad buvo būtina suteikti darbuotojams paskatų, kad jie sutiktų su perdavimu (15). Be to, siekiant užtikrinti komerciškai gyvybingos įmonės įsteigimą, buvo būtina darbuotojų skaičių sumažinti maždaug 1 700 iki maždaug 3 050 (16).

Parengiamuosiuose teisės aktuose nustatytos įvairios Norvegijos institucijų numatytos restruktūrizavimo priemonės. Pagal keturias priemones numatyta: i) laikinai išsaugomos valstybės tarnautojo pensijos teisės (17); ii) teisės į išskirtinį pensinį amžių išsaugojimas (18); iii) išankstinės senatvės pensijos priemonės ir įvairios kitos priemonės, susijusios su (iv) persikėlimu, kelione į darbą ir atgal, atlyginimo išsaugojimu ir įrengimų atnaujinimu (19). Šios priemonės vadinamos restruktūrizavimo priemonėmis ir finansuojamos tiesioginėmis subsidijomis. Iš pradžių tiesiogiai finansuoti buvo numatytas dar vienas išlaidų punktas – v) atlyginimo kompensacijos (20). Tačiau prieš pat įmonės Mesta AS pradinio balanso nustatymą Norvegijos institucijos nusprendė, kad atitinkamos išlaidos verčiau turėtų būti padengtos kapitalo įnašu, kuris būtų skirtas įmonei Mesta AS kaip akcinis kapitalas.

Bendros tiesiogine subsidija finansuojamų keturių restruktūrizavimo priemonių išlaidos pirminiais apytiksliais skaičiavimais buvo 1 468 mln. NOK (diskontuota pagal dabartines vertes) ir numatyta, kad valstybė įmonei Mesta AS jas kompensuos dalimis per trejų metų laikotarpį nuo 2003 iki 2005 m. (21). Šios restruktūrizavimo išlaidos į pradinį įmonės Mesta AS balansą neįtrauktos, nes restruktūrizavimo išlaidos turėjo būti finansuojamos valstybės iš trejų metų – 2003, 2004 ir 2005 – valstybės biudžeto (22).

Iš 2006 m. valstybės biudžeto matyti, kad įmonė Mesta AS iš valstybės gavo iš viso 993,6 mln. NOK restruktūrizavimo išlaidoms padengti (23). Iki 2008 m. birželio 30 d. įmonė Mesta AS buvo išleidusi 879,6 mln. NOK, o apytiksliai apskaičiuota, kad visos restruktūrizavimo išlaidos sudarytų 1 097,8 mln. NOK (iki 2013 m.) (24). Norvegijos institucijos paaiškino, kad nors iš pradžių numatyta, kad valstybė turėtų padengti visas restruktūrizavimo išlaidas (o tai reiškė, kad tuo atveju, jeigu iš pradžių numatytų 1 468 mln. NOK restruktūrizavimo išlaidų sumos nepakaktų, valstybė suteiktų papildomų lėšų), iš 2007 ir 2008 m. valstybės biudžetų aiškiai matyti, kad prie jau gautos 993,6 mln. NOK sumos įmonei Mesta AS nebus suteikta jokių papildomų restruktūrizavimo lėšų (25).

Norvegijos institucijos paaiškino, kad tuo atveju, jeigu laikotarpio pabaigoje paaiškėtų, kad restruktūrizavimo išlaidos buvo mažesnės nei įmonės Mesta AS gauta suma, nors tai labai mažai tikėtina, perteklinė suma turi būti grąžinta valstybei.

Reglamentavimo srityje Norvegijos institucijos priėmė Įstatymą dėl Viešųjų kelių administracijos gamybos veiklos reorganizavimo perduodant ją valstybės valdomai ribotos atsakomybės įmonei, pagal kurį reglamentuojamos kai kurios iš Viešųjų kelių administracijos įdarbinimui įmonėje Mesta AS perduotų darbuotojų teisės (toliau – Mesta įstatymas) (26).

2.2.1. Bendroji informacija

Norvegijos institucijos paaiškino, kad su gamybos skyriaus darbuotojų perdavimu įmonei Mesta AS susijęs pagrindinis uždavinys buvo leisti naujajai įmonei veikti panašiomis į konkurentų sąlygomis, taigi užtikrinti vienodas konkurencijos sąlygas. Norvegijos institucijos nusprendė perduoti darbuotojus įmonei Mesta AS ir leisti šiai įmonei (o ne Kelių administracijai) įgyvendinti su darbuotojų perdavimu ir mažinimu susijusias priemones. Šie klausimai ir jų sprendimas sudarė nacionalinių kelių tinklo rinkos liberalizavimo ir atvėrimo dalį ir buvo būtina jų sąlyga. Norvegijos valstybė nebūtų atvėrusi šios rinkos, jei nebūtų galėjusi įsteigti naujos pakankami darbuotojų turinčios įmonės. Norvegijos institucijos paaiškino, kad tai sudarė pagrindą valstybės deryboms su profesinėmis sąjungomis dėl darbuotojų perkėlimo iš gamybos skyriaus į įmonę Mesta AS. Per šias derybas 2002 m. birželio 4 d. šalys susitarė dėl laikino tam tikrų valstybės tarnautojo teisių taikymo pratęsimo ir galimybės siūlyti tokias priemones, kaip pensijos išankstinis mokėjimas, kuriomis siekiama mažinti darbuotojų skaičių (27). Konkretūs šio susitarimo aspektai išdėstyti tolesniuose poskirsniuose (28).

Prieš 2003 m. sausio 1 d. buvo įsteigta laikinoji įmonės Mesta AS valdyba (toliau – laikinoji valdyba) būsimai įmonei atstovauti. Norvegijos institucijos paaiškino, kad laikinoji valdyba nedalyvavo jokiose su darbuotojais susijusiose derybose. Tačiau teisė į atlyginimo kompensacijas buvo įtraukta į Mesta įstatymą (29). Priešingai, nebuvo jokio įstatymo ar kitos teisinės priemonės, kuria būtų reglamentuojamos kitos valstybės tarnautojų teisės.

Prieš apibūdinant susitarimo sąlygas naudinga trumpai apibrėžti gamybos skyriaus darbuotojų statusą iki jų perdavimo įmonei Mesta AS: Norvegijos institucijos paaiškino, kad gamybos skyriaus darbuotojų darbdavys yra valstybė. Pagal Norvegijos teisę valstybės darbuotojai turi valstybės tarnautojų statusą (30) ir tokie darbuotojai privalo būti valstybinio pensijų fondo nariai (norv. Statens pensjonskasse arba SPK) (31). Taigi narystė SPK užtikrina valstybės tarnautojų teises gauti pensiją. Be to, remiantis įstatymu, kuriame nustatytos valstybės tarnautojų teisės gauti specialią išankstinę senatvės pensiją sąlygos, tam tikri gamybos skyriaus valstybės tarnautojai (kaip antai vairuotojai ir vyrėjai) turėjo teisę gauti išankstinę senatvės pensiją (32).

Valstybės tarnautojo statusas susijęs su darbu valstybės tarnyboje, taigi įmonei Mesta AS perduoti darbuotojai valstybės tarnautojo statuso neteko 2003 m. sausio 1 d. Jei aptariamų užimtumo priemonių nebūtų buvę priimta, tie darbuotojai būtų praradę su savo valstybės tarnautojo statusu susijusias teises (33). Norvegijos institucijos paaiškino, kad pagal Norvegijos teisę gamybos skyriaus perdavimas įmonei Mesta AS laikomas „verslo perdavimu“ (34). Pagal įmonių perdavimo taisykles perduotų darbuotojų darbo sutartys buvo perduotos naujajai įmonei, išskyrus nuostatas dėl teisių gauti pensiją (35). Naujasis darbdavys nebuvo valstybės dalis, tad, kaip paaiškino Norvegijos institucijos, gamybos skyriuje įdarbinti valstybės tarnautojai turėjo teisę nesutikti su perkėlimu į įmonę Mesta AS. Tačiau nesutikdami su perkėlimu jie rizikuotų būti atleisti pagal valstybės tarnautojams bendrai taikomas taisykles, nebent būtų rasta kita tinkama laisva darbo vieta: tokiomis aplinkybėmis valstybės tarnautojai turi pirmenybinę teisę užimti laisvas darbo vietas valstybės administracijoje (bet neturi teisės gauti atlyginimo kompensacijos) (36).

Taigi, nors darbuotojai galėjo nuspręsti pasilikti valstybės tarnyboje, gamybos skyriaus darbuotojų perdavimas naujajam subjektui (įmonei Mesta AS) buvo būtina sąlyga siekiant, kad liberalizavimas apskritai įvyktų. Tokiomis aplinkybėmis Norvegijos institucijos turėjo pasiūlyti darbuotojams papildomų paskatų, kad jie savo noru sutiktų su perkėlimu.

i. Laikinas teisių gauti valstybės tarnautojo pensiją išsaugojimas

Kaip nurodyta pirmiau, Viešųjų kelių administracijos darbuotojai turėjo valstybės tarnautojų statusą, bet po perdavimo įmonei Mesta AS to statuso neteko. Vis dėlto, remiantis minėtu profesinių sąjungų ir valstybės susitarimu, darbuotojai pereinamuoju penkerių metų laikotarpiu (t. y. nuo 2003 m. sausio 1 d. iki 2007 m. pabaigos) turėjo išsaugoti teises gauti valstybės tarnautojo pensiją. Mesta AS skirto valstybės finansavimo paskirtis – padengti papildomas išlaidas, kurios atsiranda siekiant užtikrinti, kad darbuotojams atitinkamu laikotarpiu būtų garantuotos valstybės tarnautojų pensijų įmokas atitinkančios pensijų įmokos (37).

Kaip nustatyta, narystė SPK užtikrina valstybės tarnautojų teises gauti pensiją ir išlaidos, susijusios su tokiomis teisėmis, sumokamos į SPK. Taigi, siekiant užtikrinti penkerių metų pereinamąjį laikotarpį, buvo išsaugota darbuotojų narystė SPK. Be to, siekiant sudaryti įmonei Mesta AS galimybę mokėti įmokas už savo darbuotojus, įmonė Mesta AS pateikė prašymą dėl narystės SPK ir jis buvo patenkintas (38).

Įmonei Mesta AS skirtas valstybės finansavimas apribotas vidutinių įprastos privačios pensijų sistemos išlaidų ir (didesnių) narystės SPK išsaugojimo išlaidų skirtumu. Pirminiame išlaidų įvertyje nustatyta maždaug 395 mln. NOK suma (39), bet Norvegijos institucijos nurodė, kad iki 2007 m. birželio 30 d. susikaupusios išlaidos sudarė 277,3 mln. NOK (neįskaitant administravimo išlaidų) (40).

ii. Teisės gauti išankstinę senatvės pensiją išsaugojimas

Kaip minėta, tam tikri įmonei Mesta AS perduoti valstybės tarnautojai turėjo teisę išeiti į pensiją nesukakę įprasto 67 metų pensinio amžiaus (t. y. būdami 65-ių). Pagal profesinių sąjungų ir valstybės susitarimo sąlygas gamybos skyriaus darbuotojams, kuriems įmonės Mesta AS įsteigimo metu (t. y. 2003 m. sausio 1 d.) iki išėjimo į pensiją buvo likę 10 metų ar mažiau (tai yra, kurie buvo sukakę 55-ių arba buvo vyresni), buvo suteikta teisė išsaugoti teisę gauti pensiją sukakę 65 metų amžių (41). Imtis tokios priemonės tapo įmanoma dėl to, kad darbuotojai tebebuvo SPK nariai, kaip apibūdinta pirmiau.

Įmonei Mesta AS skirtu valstybės finansavimu dengiamas vidutinių įprastos pensijų sistemos išlaidų ir išlaidų išskirtiniam pensiniam amžiui išsaugoti skirtumas. Pirminiu išlaidų įverčiu nustatyta maždaug 85 mln. NOK suma (42) (įskaitant administravimo išlaidas, kurios sudaro apie 5 % visos sumos), bet iki 2007 m. birželio 30 d. susikaupusios bendros išlaidos sudarė 26,5 mln. NOK (neįskaitant administravimo išlaidų) (43).

iii. Išankstinės senatvės pensijos priemonės

Profesinių sąjungų ir valstybės susitarime taip pat nustatyta, kad trejų metų laikotarpiu (nuo 2003 m. sausio 1 d. iki 2005 m. pabaigos) įmonė Mesta AS gali pasiūlyti iš gamybos skyriaus perkeltiems darbuotojams priemonę, pagal kurią jiems galėtų būti mokama pensija sukakus 60-ies, o ne įprastą 67 metų pensinį amžių (44). Išankstinė pensija gali būti siūloma įmonės nuožiūra remiantis individualiu darbuotojų vertinimu (45).

Įmonei Mesta AS skirtu valstybės finansavimu dengiamas vidutinių įprastos privačios pensijų sistemos išlaidų ir siūlomų išankstinės pensijos priemonių išlaidų skirtumas. Parengiamuosiuose teisės aktuose apytikriai apskaičiuota, kad valstybės finansuojamos siūlomų išankstinės pensijos priemonių išlaidos (įskaitant administravimo išlaidas, kurios sudaro apie 5 % visų išlaidų), sudarys 911 mln. NOK (46). Norvegijos institucijos paaiškino, kad šia priemone pasinaudojo maždaug 470 darbuotojų ir iki 2007 m. birželio 30 d. susikaupusios bendros išlaidos sudarė 691,9 mln. NOK (neįskaitant administravimo išlaidų) (47).

iv. Persikėlimas, kelionė į darbą ir atgal, atlyginimo išsaugojimas ir mašinų atnaujinimas

Pagal parengiamuosius biudžeto dokumentus šis išlaidų straipsnis apima persikėlimo (norv. flyttekostnader), kelionės į darbą ir atgal (norv. pendlergodtgjørelse), atlyginimo išsaugojimo (norv. bibehold av lønn) ir mašinų atnaujinimo (norv. maskiner–sanering) išlaidas (48). Norvegijos institucijos paaiškino, kad tai taip pat apima išlaidas, susijusios su biurų perkėlimu (norv. kontor–flyttekostnader), aptarnavimo ir pagalbinių biurų perkėlimu (norv. støttepunkter–flyttekostnader) ir archyvų perkėlimu (norv. arkivoverføring).

Išskyrus priemonę, susijusią su atlyginimo išsaugojimu (kuri nebuvo įgyvendinta, tad dėl jos nepatirta jokių išlaidų), visų priemonių imtasi įmonės Mesta AS įsteigimo metu ir jos tęstos iki 2005 m. pabaigos. Nors iš pradžių apytikriai apskaičiuota, kad su visomis priemonėmis susijusios bendros išlaidos sudarys 77 mln. NOK (49), Norvegijos institucijos paaiškino, kad iki 2006 m. sausio mėn. bendros susikaupusios išlaidos sudarė apytikriai 82,4 mln. NOK (neįskaitant administravimo išlaidų). Valstybė išlaidas padengė (50).

Šis straipsnis apima patirtas išlaidas, susijusias su vadovaujančio ar administracijos personalo perkėlimu, kad šie darbuotojai galėtų įsidarbinti įmonėje Mesta AS. Įmonėje Mesta AS darbuotojai užėmė pareigas kitose vietovėse nei tos, kuriose tokie darbuotojai anksčiau dirbo Viešųjų kelių administracijoje, tad tam tikriems darbuotojams teko pakeisti nuolatinę gyvenamąją vietą, kad jie galėtų užimti savo naujas pareigas. Tokios išlaidos, pvz., yra faktinės ir dokumentais pagrįstos persikėlimo išlaidos (norv. faktiske, legitimerte kostnader ved boligkjøp), išlaidos nedirbtoms, bet apmokamoms dienoms, skirtoms persikėlimui (norv. flyttepermisjon) ir kelionės išlaidos, susijusios su naujojo nekilnojamojo turto apžiūra (norv. visningsreise).

Šis straipsnis taip pat apima išlaidas, kurios laikomos būtinomis siekiant užtikrinti, kad vadovaujantys ar administracijos darbuotojai imtųsi darbo įmonėje Mesta AS toli nuo savo nuolatinės gyvenamosios vietos esančiose patalpose. Tokios išlaidos, pvz., yra išlaidos reguliariam važinėjimui iš nuolatinės gyvenamosios vietos į darbą ir atgal (norv. hjemreise), išlaidos dvigubai nuomai (norv. Dekning av husleie) (51), išmokos kelionei tarp nuolatinės gyvenamosios vietos ir darbo (norv. kjøregodtgjørelse) bei išmokos maistui (norv. kostgodtgjørelse).

Šis straipsnis susijęs su išlaidomis persikėlimui iš Viešųjų kelių administracijos biurų į įmonės Mesta AS centrinę būstinę ir regioninius biurus. Tokios išlaidos, pvz., yra išlaidos senųjų biurų iškraustymui (išvalymui) (norv. Rydding og rengjøring av gamle kontorer), biurų įrangos pakavimui (52) ir jų vežimui į naujuosius biurus (norv. Pakking og transport), naujų Mesta AS biurų parengimui, apstatymui baldais ir atnaujinimui (norv. Klargjøring, innredning og oppgradering av nye kontorer), taip pat išlaidos perkėlimo veiklos administravimui (norv. administrasjon av flyttning).

Šis straipsnis apima išlaidas persikėlimui iš senųjų biurų į naujus vietos aptarnavimo ir pagalbinius biurus, taip pat ankstesnių eksploatavimo ir pagalbinių biurų reorganizavimui į naujus įmonės Mesta AS eksploatavimo ir pagalbinius biurus. Straipsnis apima naujos IT sistemos įdiegimą, kuris buvo būtinas, nes gamybos skyrius dalijosi IT sistema su kitais Viešųjų kelių administracijos skyriais. Konkretūs išlaidų pavyzdžiai: išlaidos senųjų eksploatavimo ir techninio aptarnavimo biurų valymui (norv. rydding og rengjøring av gamle driftsstøttepunkt), biurų įrangos pakavimui ir jų vežimui į naujuosius biurus (norv. pakking og transport), naujų eksploatavimo ir techninio aptarnavimo biurų parengimui, apstatymui baldais ir atnaujinimui (norv. Klargjøring, innredning og oppgradering av driftsstøttepunkt) bei perkėlimo veiklos administravimui (norv. administrasjon av flytting).

Šis straipsnis apima išlaidas elektroninių ir fizinių archyvų įrengimui įmonėje Mesta AS. Jis apima išlaidas, susijusias su reikiamų archyvų atskyrimu nuo kitų nereikalingų Viešųjų kelių administracijos archyvų, taip pat išlaidas, susijusias su naujų archyvų kūrimu įmonėje Mesta AS. Įtrauktos, pvz., tokios išlaidos: išlaidos kiekvienam archyvui reikalingų išteklių masto vertinimui (norv. Ressursbehov pr. arkiv), fotokopijų darymui (norv. kopiering), vežimui (norv. frakt), parengimui (norv. klargjøring) ir kokybės užtikrinimo darbui (norv. kvalitetssikring og sikkerhetsarbeid).

Nors atrodytų, kad šis išlaidų straipsnis apima su mašinų taisymu ar atnaujinimu susijusias išlaidas, taip nėra. Institucijos paaiškino, kad prieš reformą gamybos skyrius atliko darbų, kuriuos vykdant statybos ir rekonstrukcijos aikštelėse buvo palikta mašinų ir kitų įrenginių (53). Taigi šį išlaidų straipsnį sudarė likę įsipareigojimai pagal ankstesnes darbo sutartis ir jis apėmė aikštelių valymą (norv. opprydding) bei nereikalingų mašinų išvežimą, pašalinimą iš apyvartos ir transportavimą (norv. fjerning, skroting, og fraktkostnader). Išvežti skirtos mašinos buvo senos, sugadintos ir nebenaudojamos verslui, taigi nebuvo įtrauktos į jokį mašinų (arba viso verslo) vertės nustatymą (54). Norvegijos institucijos paaiškino, kad įmonė Mesta AS dalį darbo komercinėmis sąlygomis perdavė subrangovams. Kitą darbo dalį Mesta AS atliko pati, taikydama išlaidomis pagrįstą valandinio darbo užmokesčio tarifą (be pelno maržos), kuris, taigi, buvo mažesnis negu tuo metu galiojęs panašaus rinkos tarifas (55). Norvegijos institucijos pateikė dokumentus, kuriuose išvardytos iš subrangovų gautos sąskaitos ir pačios įmonės Mesta AS taikytos kainos (56).

v. Atlyginimo kompensacijos

Atlyginimo kompensacijų (norv. ventelønn) išlaidų straipsnis neįtrauktas į tai, ką Norvegijos institucijos vadintų „restruktūrizavimo išlaidomis“. Vis dėlto atlyginimo kompensacijos buvo įtrauktos į paskatas, kurios buvo pasiūlytos siekiant paskatinti darbuotojus persikelti į įmonę Mesta AS. Jos turėtų būti vertinamos atsižvelgiant į poreikį mažinti darbuotojų skaičių.

Nors iš gamybos skyriaus perduoti darbuotojai neteko savo valstybės tarnautojų statuso, tam tikros su šiuo statusu susijusios specialiosios teisės ribotam laikui vis dėlto buvo išsaugotos. Tam tikros iš šių teisių reglamentuojamos Mesta įstatymu (57). Mesta įstatymo 4 skirsnyje nustatyta, kad trejus metus nuo darbo įmonėje Mesta AS pradžios 2003 m. sausio 1 d. darbuotojai, kurie vėliau yra atleidžiami ir atitinka tam tikras sąlygas (pvz., dėl būtiniausios vienerių metų darbo trukmės) turi teisę į tai, kad jiems būtų pasiūlyta tinkama pareigybė valstybės administracijoje (norv. fortrinnsrett til annen statlig stilling), arba, jeigu pareigybė negali būti pasiūlyta, teisę gauti atlyginimo kompensaciją (norv. ventelønn).

Atlyginimų kompensacijos reglamentuojamos Valstybės tarnautojų įstatymu (58). Tai priemonė, pagal kurią valstybės tarnautojai, kuriems pateiktas išankstinis pranešimas apie atleidimą iš darbo ir nepasiūlytas kitas tinkamas darbas, nuo išankstinio pranešimo pateikimo dienos turės teisę gauti 2/3 atlyginimo (taikant įstatyme nustatytas sąlygas ir apribojimus).

Nors su atlyginimo kompensacijomis susijusios išlaidos iš pradžių buvo įtrauktos į restruktūrizavimo išlaidas, Darbo ministerija vėliau nusprendė, kad į apskaičiuotas išlaidas verčiau reikėtų atsižvelgti nustatant įmonės Mesta AS akcinio kapitalo dydį. Kitaip tariant, valstybė skirtų įmonei Mesta AS lėšų atitinkamoms išlaidoms finansuoti akcinio kapitalo forma (59). Šis požiūris pagrįstas tuo, kad skiriant finansavimą akcinio kapitalo forma naujoji įmonė turėtų atsargiau taikyti atleidimus kaip reorganizacijos priemonę. Vietoj to turėtų būti aktyviau naudojamos kitos (mažiau išlaidų reikalaujančios) reorganizacijos priemonės, kaip antai atostogų suteikimas mokant mažesnį atlyginimą, pensijų paketai ir kt.

Iš pradžių numatyta, kad atlyginimo kompensacijų sistema bus pritaikyta 450 darbuotojų, o bendros išlaidos sudarys apie 512 mln. NOK (60), tačiau 2002 m. spalio mėn. šis įvertis buvo atnaujintas ir pakeistas į 150 darbuotojų ir apytiksliai 150 mln. NOK bendras išlaidas (61). Taigi, nustatant įmonės Mesta AS akcinio kapitalo dydį buvo atsižvelgta į pastarąją sumą.

Siekdama sulaikyti išlaidų augimą, įmonė Mesta AS pasinaudojo toliau išvardytomis (mažiau išlaidų reikalaujančiomis) alternatyviomis darbo jėgos mažinimo priemonėmis (62). Vis dėlto Norvegijos institucijos paaiškino, kad bendros tokių priemonių ir atlyginimo kompensacijų išlaidos sudaro 359 mln. NOK (iš kurių iki 2008 m. gruodžio 21 d. išleista 255,1 mln. NOK), taigi gerokai viršija tokioms išlaidoms padengti skirtą sumą:

Įdarbinimo nutraukimo paketai– tai priemonė, pagal kurią darbuotojai nutraukia darbą, negaudami atlyginimo kompensacijos, o gauna ne didesnį kaip vienerių metų atlyginimą bei finansinę paramą kitam darbui susirasti.

Pensijų paketai– tai priemonė, pagal kurią 62 metų amžiaus darbuotojai nutrauks darbą mainais už garantuotus 66 % atlyginimo iki 67 metų pensinio amžiaus ir teisę į tolesnį įprastų teisių į pensiją įgijimą šiuo laikotarpiu.

Atostogos mokant mažesnį atlyginimą– tai priemonė, pagal kurią darbuotojai, 2003–2005 m. įgysiantys teisę gauti išankstinę pensiją (sukakę 60 metų), skatinami nutraukti darbą anksčiau, ir tokiems darbuotojams siūloma nutraukti darbą nedelsiant mainais už 66 % atlyginimo, kurie būtų mokami iki teisės gauti išankstinę pensiją įgijimo dienos.

2.3. MAŠINŲ IR ĮRENGINIŲ (TOLIAU – MAŠINŲ) BEI NEKILNOJAMOJO TURTO IR PASTATŲ (TOLIAU – NEKILNOJAMOJO TURTO) VERTĖ PRADINIAME BALANSE

Šiame skirsnyje apžvelgiama, kaip buvo nustatoma įmonės Mesta AS galutiniame pradiniame balanse pateikta ilgalaikio turto vertė. Šiam procesui buvo pasamdytos dvi audito įmonės: Ernst & Young, kurią pasamdė Viešųjų kelių administracija naujai įmonei įsteigti, o Transporto ir ryšių ministerija pasamdė Deloitte & Touche, kad ši atliktų turto vertės nustatymo ir pasiūlymo dėl pradinio balanso kokybės patikrą, o taip pat patikrintų taikytą procesą, metodus ir principus. Vėliau įmonė Ernst & Young paskirta įmonės Mesta AS auditore.

Trumpai tariant, 2002 m. gegužės mėn. auditoriai pradėjo turto vertės vertinimą, remdamiesi sumodeliuoto tęstinumo principu (t. y. pertvarkytos buhalterinės vertės), bet 2002 m. rugpjūčio mėn. pakeitė vertinimo principą „realiosios vertės“ principu. Atlikti atskiri (arba grupiniai) ir mašinų, ir nekilnojamojo turto vertinimai (išsamiai apibūdinta 2.3.1 skirsnyje). 2002 m. spalio mėn. auditoriai atliko viso įmonės Mesta AS kaip veiklos tęstinumo principu veikiančios įmonės verslo tikrosios vertės vertinimą, remdamiesi diskontuoto pinigų srauto metodu (išsamiai apibūdinta 2.3.2 skirsnyje). Taikant diskontuoto pinigų srauto metodą nustatyta, kad bendra verslo vertė (t. y. veiklos kapitalas) buvo mažesnė už vertę, nustatytą atskirai vertinant turtą. Norvegijos ribotos atsakomybės įmonių įstatyme nustatyta, kad akcinis kapitalas negali viršyti visos verslo vertės, todėl atskiro turto (arba jo grupių) vertė buvo sumažinta.

2.3.1. Turto vertės atskiras nustatymas

vi. Mašinos

Turto vertei nustatyti Viešųjų kelių administracija, Arthur Andersen & Co AS, Norvegijos vyriausybės teisinis atstovas, ViaNova ir Skagerak Forsikringsmegling AS2002 m. gegužės 10 d. parengė ataskaitą „PRADINIS BALANSAS“ (63). Vertinimas iš esmės buvo pagrįstas „buhalterine verte“. Tačiau valstybės administracijai Apskaitos įstatymas (64) netaikomas, todėl gamybos skyriaus apskaitos knygose nurodytos vertės turėjo būti perskaičiuotos į vertes, kurios būtų nustatytos, jei gamybos skyriui būtų taikoma bendroji apskaitos teisė (65). Taigi pagal taikytą vertinimo principą verčiau buvo „retrospektyviai kuriama buhalterinė vertė“ arba paprasčiausiai „modeliuojamas tęstinumas“. Remiantis šiuo principu, 2002 m. sausio 1 d. gamybos skyriaus apskaitos knygose nustatyta 1 111 mln. NOK mašinų vertė buvo sumažinta iki 866 mln. NOK. 2003 m. sausio 1 d. vertė buvo dar sumažinta iki 747 mln. NOK.

Tačiau paskesnėje 2002 m. rugpjūčio mėn. ataskaitoje „Pradinis balansas“ (66), kurią parengė Viešųjų kelių administracija, Ernst & Young, Via Nova ir Skagerak Forsikringsmegling AS, atskleista, kad 2002 m. liepos mėn. buvo nuspręsta, jog įmonei Mesta AS perduotinas gamybos skyriaus turtas turėtų būti įvertintas remiantis ne „modeliuoto tęstinumo“, o „realiosios vertės“ principu, kuris yra skaidresnis.

2002 m. gruodžio mėn. ataskaitoje „Pradinio balanso priedas: turto vertės nustatymas“, kurią parengė Viešųjų kelių administracija, Ernst & Young, Via Nova, OPAK ir Skagerak Forsikringsmegling AS, pateikta realiąja verte pagrįsta mašinų vertė (67). Realiai vertei nustatyti taikyti du metodai: dėl tam tikrų mašinų grupių remtasi valstybės administracijoje užregistruota buhalterine verte, kuri buvo pakoreguota atsižvelgiant į pridėtinės vertės mokesčio taikymą, nusidėvėjimo laikotarpius ir tam tikrus diskrecinius vertinimus. Kitų kategorijų mašinų vertės buvo pagrįstos išoriniais vertinimais ir kainomis (68). Tuo pagrindu apskaičiuota realioji mašinų vertė sudarė 572 mln. NOK, o viso turto bendra vertė – 1 162 mln. NOK (69).

Ernst & Young vėliau paaiškino, kad minėtoje ataskaitoje pateikti skaičiavimai, kuriuose atskaitos taškas yra taikant modeliuoto tęstinumo principą nustatyta 747 mln. NOK buhalterinė vertė, pagal kurią nustatyta realioji 572 mln. NOK vertė, yra klaidinantys. Ernst & Young teigimu, į tokius skaičiavimus nebuvo atsižvelgta nustatant įmonei Mesta AS perduotinų mašinų realiąją vertę.

vii. Nekilnojamasis turtas

2002 m. gegužės mėn. ataskaitoje „Pradinis balansas“ nurodyta 2002 m. sausio 1 d. valstybės administracijos užregistruoto nekilnojamojo turto buhalterinė vertė sudarė 596 mln. NOK. Atėmus nekilnojamąjį turtą, kuris nebuvo skirtas perduoti įmonei Mesta AS, ir atlikus koregavimą remiantis modeliuoto tęstinumo principu, apskaičiuota vertė sudarė 277 mln. NOK.

Modeliuoto tęstinumo vertinimo principą pakeitus realiosios vertės principu, nekilnojamąjį turtą įvertino nepriklausoma nekilnojamojo turto ekspertų įmonė OPAK. Norvegijos institucijos pateikė 2002 m. rugpjūčio 28 d. ekspertų vertinimą, kuriame OPAK nustatyta 375 turto objektų vertė sudaro apytiksliai 336 mln. NOK (70). OPAK parengtoje vėlesnėje 2002 m. spalio 31 d. ataskaitoje nustatyta, kad, be kita ko, pridėjus 16 turto objektų, apytikslė nekilnojamojo turto vertė sudarė 395 mln. NOK. Ernst & Young paaiškino, kad vėliau, atėmus turto objektus, kurie nebuvo skirti perduoti įmonei Mesta AS, ir atlikus korekcijas nuomojamų turto objektų atžvilgiu (71), nekilnojamojo turto vertė sumažėjo iki 331 mln. NOK (72).

Iš 2002 m. gruodžio mėn. ataskaitos „Pradinio balanso priedas: turto vertės nustatymas“ matyti, kad nekilnojamojo turto vertė, pagrįsta modeliuoto tęstinumo principu, sudarė 596 mln. NOK, o taikant realiosios vertės principą nustatyta vertė sudarė 331 mln. NOK.

2.3.2. Vertės nustatymas remiantis diskontuotu pinigų srautu

Atliekant atskiro turto vertinimą, lygiagrečiai, bet atskirai, buvo atliktas viso įmonės Mesta AS kaip veiklos tęstinumo principu veikiančios įmonės verslo tikrosios vertės vertinimas remiantis diskontuoto pinigų srauto metodu; šio vertinimo rezultatai apibendrinti 2002 m. spalio mėn. ataskaitoje „Vertės nustatymas“, kurią parengė Ernst & Young (73). Ataskaitoje daroma išvada, kad taikant diskontuoto pinigų srauto metodą nustatytas veiklos kapitalas (74) sudaro apytiksliai 600 mln. NOK (+/- 25 % paklaida). Analizė pagrįsta 2003–2013 m. pinigų srauto vertinimu; šiam laikotarpiui apskaičiuota 300 mln. NOK neigiama dabartinė vertė ir plius 900 mln. NOK galutinė vertė (75). Nustatyta grąžos norma yra 6,7 % nominali bendro turto grąžos norma atskaičiavus mokesčius (76).

Ernst & Young paaiškino, kad veiklos kapitalą (600 mln. NOK) sudaro bendras turtas atėmus trumpalaikę skolą. Palyginimui, pagal atskiro turto vertinimo rezultatus apskaičiuota suma sudarė 1 162 mln. NOK. Atėmus iš 1 162 mln. NOK sumos trumpalaikę skolą (464 mln. NOK), veiklos kapitalas (77) sudaro 698 mln. NOK. Ši suma didesnė nei 600 mln. NOK veiklos kapitalas, nustatytas pagal viso verslo tikrąja verte pagrįstą vertinimą (t. y. taikant diskontuoto pinigų srauto metodą). Norvegijos ribotos atsakomybės įmonių įstatyme nustatyta, kad akcinis kapitalas negali viršyti visos verslo vertės, todėl buvo būtina sumažinti turto vertę (78). Taigi Ernst & Young sumažino turto vertę, kad veiklos kapitalas būtų sumažintas iki 619 mln. NOK. Tai padaryta tokiu būdu (79):

Ilgalaikis turtas 1 053 Trumpalaikis turtas 109 Trumpalaikė skola (464) Grynasis turtas 698 Koregavimas sumažinant – mašinos (25) Koregavimas sumažinant – nekilnojamasis turtas (54) Koregavimas sumažinant – iš viso (79) Vertė pakoregavus sumažinant 619 Skola (pensijos) 319 Akcinis kapitalas 300 Akcinis kapitalas grynaisiais 1 600 Akcinis kapitalas pradiniame balanse – iš viso 1 900

Kaip matyti iš pirmesnės lentelės, atlikto koregavimo sumažinant suma sudarė 79 mln. NOK. Dėl didelio nekilnojamojo turto ir mašinų vertės neaiškumo koregavimas sumažinant buvo taikytas tų rūšių turtui tokiu būdu:

Apskaičiuota realioji mašinų vertė 572 Pirkimai 44 Koregavimas sumažinant (25) Vertė pradiniame balanse 591 Apskaičiuota realioji nekilnojamojo turto vertė 331 Pirkimai 4 Koregavimas sumažinant (54) Vertė pradiniame balanse 281

2.3.3. Kokybės patikra

Kol buvo nustatoma realioji vertė, Deloitte & Touche lygiagrečiai (2002 m. spalio mėn.) pradėjo tikrinti pirmąsias nustatytas turto vertes (remiantis modeliuotu tęstinumu), remdamasi diskontuoto pinigų srauto rezultatais. Šiuo pagrindu Deloitte & Touche nustatė, kad ilgalaikio turto (modeliuoto tęstinumo) vertė turėjo būti sumažinta nuo 1 137 mln. NOK (80) iki 937 mln. NOK (t. y. 200 mln. NOK) (81).

2.3.4. Vertės nustatymas galutiniame pradiniame balanse

2003 m. sausio 1 d. galutiniame pradiniame balanse, kurį įmonė Mesta AS parengė su Ernst & Young, ViaNova Plan ir Trafikk AS pagalba (pridedama kaip A priedas), bendra nurodyta ilgalaikio turto vertė yra 977 mln. NOK (82).

Galutiniame pradiniame balanse matyti, kad 2002 m. gruodžio mėn. ataskaitoje „Pradinio balanso priedas: turto vertės nustatymas“ nustatyta 572 mln. NOK mašinų vertė sumažinta 25 mln. NOK iki 547 mln. NOK. Pridėjus vėlesnes investicijas ir atlikus nedidelius patikslinimus, galutinė mašinų vertė padidėjo iki 594 mln. NOK.

Atlikus tam tikrus 4 mln. NOK vertės pirkimus, nekilnojamojo turto vertė sudarė 335 mln. NOK, kuri sumažinta 54 mln. NOK (dėl diskontuoto pinigų srauto rezultato), ir tai reiškia, kad nekilnojamojo turto vertė sudarė 281 mln. NOK.

2.4. LAIKINŲJŲ SUTARČIŲ PERDAVIMAS IR JŲ VERTĖ PRADINIAME BALANSE

2.4.1. Statybos sutartys

Norvegijos institucijos paaiškino, kad nuo 2003 m. sausio 1 d. visoms naujoms statybos sutartims (dėl tokių objektų kaip keliai, tuneliai, dokai ir tiltai) taikyta viešųjų pirkimų procedūra.

Tačiau egzistuojantys statybos projektai turėjo būti perduoti įmonei Mesta AS, kad vykdomi statybos projektai būtų užbaigti. Galiojusių sutarčių sudėtingumas ir trukmė skyrėsi, bet per vienerius ar dvejus metus nuo įmonės Mesta AS įsteigimo visų jų terminas baigėsi. Norvegijos institucijos paaiškino, kad statybos sutartys buvo perduotos įmonei Mesta AS iš pradžių tokioms sutartims nustatytomis kainomis. Norvegijos institucijų nuomone, tokios kainos atspindi rinkos kainas. Iki 2003 m. sausio 1 d. dėl nemažos statybos sutarčių dalies buvo skelbti konkursai, tad Viešųjų kelių administracija įgijo tam tikros rinkos kainos lygio taikymo patirties. Be to, kainos Viešųjų kelių administracijos ir gamybos skyriaus sudaromose vidaus statybos sutartyse turėjo būti nustatomos laikantis vidaus gairių, kuriose pateiktos taisyklės, kaip turi būti įkainojamos vidaus sutartys (83). Pagal vidaus gaires nustatant vidaus sutarčių kainas turi būti remiamasi atviruose konkursuose įgyta su kainomis susijusia patirtimi: tokių viešųjų konkursų kainos turėtų būti taikomos tiesiogiai arba vidaus sutarčių kainos turėtų būti pagrįstos įverčiais, kurie turi būti palyginti su rinka ir (kai tinka) sumažinti iki rinkos lygio (84). Bet kuriuo atveju pagal Kelių administracijos taikytą bendrą sąlygą vidaus sutartyse nustatytos kainos turėtų atspindėti rinkos kainų lygį (85). Galiausiai Norvegijos institucijos taip pat paaiškino, kad, išskyrus visoms paslaugoms taikomus mokesčius ir rinkliavas, fiskaliniai ir kiti reguliavimo reikalavimai nedarė poveikio kainai, kuria sutartys buvo perduotos (86).

Kainos, kuriomis statybos sutartys buvo perduotos įmonei Mesta AS, buvo tokios pat kaip ir kainos, taikytos nustatant sutarčių pajamas diskontuoto pinigų srauto analizėje.

2.4.2. Eksploatavimo ir techninės priežiūros sutartys

Įmonė Mesta AS perėmė 102 galiojusias eksploatavimo ir techninės priežiūros sutartis (norv. funksjonsavtaler) (87). Visų šių sutarčių, kurios apėmė tokius darbus kaip kelių paviršiaus tvarkymas, ženklinimas, nusausinimas, kelių barstymas slidžiai dangai šalinti, taip pat darbai užtvinimo ir griūčių atvejais, terminas turėjo baigtis per ne ilgesnį kaip ketverių metų laikotarpį, t. y. trečiąjį 2006 m. ketvirtį. Pagal trukmę jos suskirstomos į toliau nurodytas keturias kategorijas. Pasibaigus eksploatavimo ir techninės priežiūros sutarčių terminui, Viešųjų kelių administracija kiekvienų metų rugsėjo 1 d. skelbdavo viešuosius konkursus dėl maždaug 25 % sutarčių tokiu būdu:

— A kategorija: 24 sutartys, kurių terminas baigėsi 2003 m. rudenį;

— B kategorija: 25 sutartys, kurių terminas baigėsi 2004 m. rudenį;

— C kategorija: 27 sutartys, kurių terminas baigėsi 2005 m. rudenį;

— D kategorija: 26 sutartys, kurių terminas baigėsi 2006 m. rudenį.

Kiekviena kategorija apima sutartis, kurios apima visoje Norvegijoje lygiai paskirstytus geografinius rajonus (taip siekiant užtikrinti nuolatinį paslaugų teikimo stabilumą); be to, kategorijos taip pat atitinka atliktino darbo sudėtingumo lygį. Šiuo atžvilgiu A kategorija apima paprasčiausius sutartinius darbus mažuose rajonuose (t. y. rajonuose, kuriuose su eismo ir oro sąlygomis bei kelio tipu susijusių sunkumų yra mažiausiai), o D kategorija apima sudėtingo pobūdžio – ir kelio (pvz., kalnų keliai ir keliai ant skardžių), ir eismo bei oro atžvilgiu – sutartinius darbus. B ir C kategorijos apima tarp šių dviejų kraštutinybių patenkančius darbus.

Norvegijos institucijos paaiškino, kad perdavus sutartis įmonei Mesta AS, pagal gamybos skyriaus sudarytas eksploatavimo ir techninės priežiūros sutartis teikiamų paslaugų kainos liko nepakitusios.

2.4.3. Sutarčių perdavimo vertė

Kainas, kuriomis sutartys buvo perduotos, matyti Norvegijos institucijų pateiktoje Excel formato elektroninėje lentelėje, kuri panaši į įmonės Veidekke ASA anksčiau pateiktą elektroninę lentelę (88). Priėmus sprendimą pradėti procedūrą, Norvegijos institucijos atnaujino bendros kainos, kuria įmonei Mesta AS perduotos statybos sutartys, įvertį, sumažinusios jį nuo 2 960 mln. NOK iki 2 942 mln. NOK (89). Norvegijos institucijos taip pat atnaujino bendros kainos, kuria įmonei Mesta AS perduotos eksploatavimo ir techninės priežiūros sutartys, įvertį, padidinusios jį nuo 5 750 mln. NOK iki 5 866 mln. NOK. Atskirų sutarčių kainos apžvalgoje nenurodytos.

2.4.4. Paskesniuose konkursuose nustatytas kainų lygis

Ataskaitoje, kurią užsakė ir paskelbė Viešųjų kelių direktoratas, ViaNova Plan ir Trafikk AS, pateikiama sutarčių kainų lygio 2003 m. gruodžio mėn. analizė (toliau – ViaNova ataskaita). Iš ViaNova ataskaitos matyti, kad dėl daugelio įmonei Mesta AS perduotų laikinųjų eksploatavimo ir techninės priežiūros sutarčių 2003 m. sausio mėn. buvo paskelbti viešieji konkursai. Pagal vieną iš ataskaitoje padarytų išvadų, laikinųjų sutarčių, dėl kurių 2003 m. buvo skelbiami viešieji konkursai, kainų lygis, atrodo, buvo maždaug 32 % žemesnis už įmonei Mesta AS perduotų panašių laikinųjų sutarčių pradinį kainų lygį. Kaip paaiškino Norvegijos institucijos, Viešųjų kelių administracija iš tikrųjų nesurengė pakartotinių derybų, kad būtų sumažinta (likusių) laikinųjų sutarčių kaina.

Norvegijos institucijos pateikė kainų, nustatytų per 2003–2006 m. skelbtus konkursus dėl eksploatavimo ir techninės priežiūros sutarčių, apžvalgą. Norvegijos institucijų pateiktoje apžvalgoje nurodytos sumos (nors ir yra tam tikrų nukrypimų) yra panašios į sumas, nustatytas įmonės Veidekke ASA pateiktoje Excel formato elektroninėje lentelėje, į kurią taip pat įtraukta lentelė, kurioje kiekvieną konkursą laimėjęs pasiūlymas (t. y. mažiausia kaina) palyginamas su kainomis, kuriomis sutartys buvo perduotos. Iš įmonės Veidekke ASA pateikto palyginimo matyti, kad sutartyse, sudarytose su 2003–2006 m. konkursus laimėjusiomis įmonėmis, nurodytos kainos iš esmės buvo mažesnės už tas, kuriomis sutartys anksčiau buvo perduotos įmonei Mesta AS. Be to, iš apžvalgos taip pat matyti, kad kainos, kurias įmonė Mesta AS nurodė vėlesniems konkursams pateiktuose (savo) pasiūlymuose, buvo mažesnės už tas, kuriomis sutartys anksčiau buvo perduotos įmonei Mesta AS (90):

(mln. NOK) Konkurso metai Konkursą laimėjusios įmonės pasiūlyta kaina Suma, kuria perduotų sutarčių kaina viršija konkursą laimėjusios įmonės pasiūlytą kainą Suma, kuria perduotų sutarčių kaina viršija įmonės Mesta AS konkursams pateiktuose pasiūlymuose nustatytą kainą 2003 m. 1 226,6 94 67 2004 m. 1 605,2 328 282 2005 m. 1 857,1 760 563 2006 m. 7 455,5 948 900

Iš institucijų pateiktos eksploatavimo ir techninės priežiūros sutarčių, dėl kurių 2003–2006 m. buvo skelbti viešieji konkursai, apžvalgos matyti, kad su įmone Mesta AS sudarytos 14 iš 24 sutarčių, dėl kurių skelbti konkursai 2003 m. Su įmone Mesta AS 2004 m. sudarytos 13 iš 25 sutarčių, o 2005 m. – 20 iš 29 sutarčių. 2006 m. su įmone Mesta AS sudaryta 21 iš 30 sutarčių (91). Tai reiškia, kad iš 108 sutarčių su įmone Mesta AS sudarytos 68 sutartys, o tai sudaro maždaug 62,7 %.

2.4.5. Ankstesnių kainų analizė ir Viešųjų kelių administracijos patirtis

Norvegijos institucijos paaiškino, kad prieš įmonės Mesta AS įsteigimą Norvegijos Parlamentas parėmė penkias bandomąsias sutartis, kurias Viešųjų kelių administracija planavo teikti viešajam konkursui. Institucijos paaiškino, kad tokiu būdu nustatytos kainos buvo taikytos šios rūšies sutarčių vidaus vertinimui (ir prieš priimant sprendimą įsteigti įmonę Mesta AS, ir jį priėmus 2001 m.). Tačiau šiomis kainomis nesiremta nustatant laikinųjų sutarčių kainas. Institucijai paprašius paaiškinti to priežastį, Norvegijos institucijos paaiškino, kad buvo nuspręsta, jog laikinųjų sutarčių vertė turėtų būti nustatoma remiantis sutarčių išlaidų baze.

Institucijų teigimu, konkursus laimėjusių įmonių, su kuriomis sudarytos penkios bandomosios sutartys, pasiūlytos kainos buvo tokios:

— Bærum (1998 m.), penkeriems metams: 74 940 000 NOK;

— Nedre Romerike (1999 m.), penkeriems metams: 56 000 000 NOK;

— Ibestad Dyrøy (1999 m.), ketveriems metams: 30 418 400 NOK;

— Lågendalen (2000 m.), penkeriems metams: 45 706 323 NOK;

— Våler ir Åsnes (2001 m.), penkeriems metams: 39 018 023 NOK.

2000 m. gruodžio mėn. Viešųjų kelių administracija paskelbė ataskaitą, kurioje išnagrinėjo gamybos skyriaus eksploatavimo ir techninės priežiūros paslaugų konkurencingumą (92). Ataskaitoje pateikti išankstiniai 2000 m. rugpjūčio mėn. rezultatai, o gebėjimas konkuruoti apskaičiuotas nustatant santykį tarp apskaičiuotų sutarties išlaidų ir sutartos kainos. Gamybos skyriaus sutarčių atveju išlaidos sudarė 94 % kainos, o privačių įmonių sudarytų sutarčių – 71 % kainos. Atrodo, kad ši išvada padaryta remiantis bandomaisiais atvejais. Ataskaitos 7 puslapyje nurodyta, kad Bærum sutarties vidutinė metinė vertė pagal viešojo konkurso rezultatus sudaro 15 mln. NOK. Šis skaičius nustatytas pagal vieno kilometro kainą (125 000 NOK) padauginus iš 120 kilometrų kelio, kas lygu 15 mln. NOK (arba 75 mln. NOK per penkerius metus) (93). Ataskaitoje nurodyta metinė Nedre Romerike sutarties vertė yra 11,2 mln. NOK. Vieno kilometro kaina (50 000 NOK) padauginta iš 198 kilometrų kelio, kas lygu 9,9 mln. NOK (arba 49,5 mln. NOK per penkerius metus) (94).

Be to, iš klausimų apie Viešųjų kelių administracijos padėtį, kuriuos 1999–2000 m. Transporto ministerijai pateikė Parlamento Transporto komitetas, matyti, kad Akešhiuse atlikta analizė parodė, jog eksploatavimo ir techninės priežiūros sutarčių kainų lygis buvo 20–25 % didesnis už privačių sutarčių kainų lygį (95). Be to, 2001 m. balandžio 17 d. pranešime spaudai Viešųjų kelių administracija mini, kad keturių sutarčių, pagal kurias techninės priežiūros ir eksploatavimo paslaugas teikia privatūs operatoriai, palyginimas su sutartimis, pagal kurias atitinkamas paslaugas teikia gamybos skyrius, parodė, jog privačių paslaugų teikėjų siūloma mažiausia kaina buvo maždaug 15–20 % mažesnė už gamybos skyriaus pasiūlytą kainą.

2.4.6. Laikinosios sutartys ir pradinis balansas

Norvegijos institucijos paaiškino, kad laikinosios sutartys buvo turtas, įtrauktas į diskontuotą pinigų srautą, tad nustatant bendrą įmonės Mesta AS vertę į jas buvo atsižvelgta. Tačiau remiantis diskontuoto pinigų srauto rezultatais, sutarčių portfelio (96) vertė buvo pernelyg maža, kad jai būtų galima skirti kokią nors vertę (97).

2.4.7. Laikinasis su viešąja paslauga susijęs įpareigojimas

Norvegijos institucijos paaiškino, kad pagal EEE susitarimo 59 straipsnio 2 dalį Norvegijos institucijos nustatė įmonei Mesta AS prievolę nuo 2003 m. sausio 1 d. vykdyti su viešąja paslauga susijusį įpareigojimą teikiant eksploatavimo ir techninės priežiūros paslaugas nacionalinių kelių tinkle. Prievolės mastas buvo laipsniškai mažintas, kad jos būtų visiškai atsisakyta 2006 m. rugsėjo 1 d. Viešosios paslaugos užduotis išsamiai apibūdinta 1999 m. Viešųjų kelių administracijos paskelbtoje ataskaitoje apie eksploatavimo ir techninės priežiūros standartus (atnaujinta 2003 m.) (98). Ataskaitoje nustatyti pagrindiniai reikalavimai, kaip užtikrinti, kad eksploatavimo ir techninės priežiūros darbų standartas būtų pakankamas kelių saugai išsaugoti, ir nustatyti konkretūs standartai ar veiksmai dėl tunelių, drenažo sistemų, kelio dangos, tiltų, krantinių ir šaligatvių (toliau – Standartizacijos ataskaita) (99). Standartizacijos ataskaitoje taip pat nustatyti specialieji patikimos techninės priežiūros žiemos metu standartai nuolatinei kelių saugai užtikrinti. Užduotis teikti paslaugą įmonei Mesta AS patikėta pagal atitinkamą į kiekvieną su įmone Mesta AS pasirašytą sutartį įtrauktą nuostatą, kurioje pateikiama trumpa atitinkamų standartų apžvalga ir eksploatavimo bei techninės priežiūros klausimais daroma nuoroda į Standartizacijos ataskaitą.

Norvegijos institucijos paaiškino, kad apibūdinta viešosios paslaugos užduotis įmonei Mesta AS patikėta siekiant garantuoti pakankamą kelių saugos lygį iki 2006 m. rugsėjo mėn. Šiuo atžvilgiu institucijos paaiškino, kad Viešųjų kelių administracija atsako už kelių saugą ir būtiniausių standartų užtikrinimą ir tuo tikslu prižiūri ir stebi remontą bei techninę priežiūrą (100). Iki 2003 m. sausio 1 d. ši užduotis buvo susijusi su daugiausia vieno paslaugų teikėjo, t. y. gamybos skyriaus, darbų stebėjimu. Tačiau po tos datos ši užduotis įgautų naują matmenį, nes dėl kelių techninės priežiūros darbų būtų skelbiami viešieji konkursai, taigi juos atliktų daug įvairių paslaugų teikėjų. Šiuo atžvilgiu iš parengiamųjų teisės aktų matyti, kad pagrindinė laipsniško rinkos atvėrimo priežastis buvo siekis užtikrinti, kad Viešųjų kelių administracija galėtų ir toliau užtikrinti patenkinamą kelių standartų ir saugos lygį bei tinkamai tai kontroliuoti (101).

Norvegijos institucijos taip pat paaiškino, kad tai taip pat paskatino pirmiausia skelbti konkursus dėl sutarčių, kuriose numatyti paprasčiausi ir mažiausios apimties darbai, o konkursus dėl labiausiai rizikingų ir daug pastangų reikalaujančių darbų sutarčių palikti proceso pabaigai (102). Proceso pabaigoje, kuriai paliktos sunkiausių darbų sutartys, Viešųjų kelių administracija jau turėtų pakankamai patirties, nes jau prižiūrėtų ir stebėtų kelis paslaugų teikėjus po pirmųjų konkursų etapų. Taigi Viešųjų kelių administracija iki konkursų dėl sunkiausių darbų sutarčių paskelbimo jau užsitikrintų geriausias įmanomas sąlygas kelių saugos lygio kontrolei palaikyti (103).

Dėl kompensacijos už viešąsias paslaugas mokėjimo Norvegijos institucijos pateikė šias lenteles, kuriose apžvelgiamos su paslaugomis, kurias įmonė Mesta AS suteikė pagal laikinąsias eksploatavimo ir techninės priežiūros sutartis, susijusios išlaidos, pajamos ir grąžos norma (104). Šiuo atžvilgiu Norvegijos institucijos paaiškino, kad Mesta AS 2003–2006 m. tvarkė atskiras sąskaitas kiekvienai laikinajai sutarčiai. Taigi visos tolesnėse lentelėse nustatytos pajamos (ir išlaidos) yra tiesiogiai susijusios su laikinosiomis eksploatavimo ir techninės priežiūros sutartimis.

1 lentelėje matyti, kad, palyginti su visu į įmonę Mesta AS investuotu kapitalu, laikinosioms eksploatavimo ir techninės priežiūros sutartims skirto kapitalo dalis yra tokia pat kaip ir pajamų iš laikinųjų sutarčių dalis visų pajamų struktūroje.

Mesta AS – kapitalo paskirstymas

(mln. NOK) Visas kapitalas 2003 m. 2004 m. 2005 m. 2006 m. Laikotarpio pradžios balansas 2 686 3 989 4 291 4 643 Laikotarpio pabaigos balansas 3 989 4 291 4 643 4 340 Vidurkis 3 338 4 140 4 467 4 492 Bendra įmonės Mesta AS apyvarta 6 386 5 899 6 076 4 492 Bendra eksploatavimo ir techninės priežiūros paslaugų apyvarta 3 645 3 613 3 235 3 253 Eksploatavimo ir techninės priežiūros paslaugų apyvartos dalis, palyginti su bendra apyvarta 57 % 61 % 53 % 55 % Eksploatavimui ir techninei priežiūrai skirtas kapitalas 1 905 2 536 2 378 2 460 Laikinosioms sutartims skirta eksploatavimui ir techninei priežiūrai skirto kapitalo dalis (%) 96 % 81 % 60 % 30 % Laikinosioms sutartims skirta eksploatavimui ir techninei priežiūrai skirto kapitalo dalis (NOK) 1 835 2 050 1 437 748

Šioje lentelėje apžvelgiamos įmonės Mesta AS išlaidos, pajamos ir faktinė grąžos norma pagal laikinąsias eksploatavimo ir techninės priežiūros sutartis 2003–2006 m. Norvegijos institucijos nurodė, kad konkreti grąžos norma laikinųjų eksploatavimo ir techninės priežiūros sutarčių atžvilgiu iš anksto nebuvo nustatyta.

Mesta AS. Laikinosios eksploatavimo ir techninės priežiūros sutartys. Pajamos, išlaidos ir grąžos norma

(mln. NOK) 2003 m. 2004 m. 2005 m. 2006 m. Iš viso Pajamos 2 116 1 871 1 293 586 5 866 Ikimokestinis pelnas (105) 277 175 199 151 802 Pelnas atskaičiavus mokesčius 199 126 144 108 577 Pelno marža 9 % 7 % 11 % 18 % Laikinosioms sutartims skirtas kapitalas 1 835 2 050 1 437 748 6 070 Faktinė kapitalo grąža 10,86 % 6,15 % 9,98 % 14,50 %

Norvegijos institucijos paaiškino, kad vidutinė grąžos norma eksploatavimo ir techninės priežiūros rinkoje, tai yra „orientacinė grąžos norma“, yra kapitalo vertės svertinis vidurkis (angl. WACC), atskaičiavus 8,42 % mokesčius (106).

Šioje lentelėje apžvelgiama orientacinės grąžos normos sudėtis.

Orientacinės grąžos normos sudėtis

Kapitalo vertės svertinis vidurkis (angl. WACC) Nerizikingos palūkanos (107) neatskaičiavus mokesčių 3,85 % Rinkos rizikos priedas (108) 5,00 % Bendro kapitalo beta 0,90 Grynoji skola / akcinis kapitalas Akcinio kapitalo beta 1 Akcinio kapitalo sąnaudos atskaičiavus mokesčius 8,85 % Skolintojo kapitalo sąnaudos Nerizikingos palūkanos neatskaičiavus mokesčių 3,85 % Paskolos priedas 2,50 % Skolintojo kapitalo sąnaudos neatskaičiavus mokesčių 6,35 % Mokesčių norma 28 % Skolintojo kapitalo sąnaudos atskaičiavus mokesčius 4,57 % Kapitalo vertės svertinis vidurkis (angl. WACC) Akcinio kapitalo sąnaudos 8,85 % Akcinio kapitalo dalis 90 % Svertinės akcinio kapitalo sąnaudos atskaičiavus mokesčius 8,00 % Skolintojo kapitalo sąnaudos atskaičiavus mokesčius 4,6 % Skolintojo kapitalo dalis 10 % Svertinės skolintojo kapitalo sąnaudos atskaičiavus mokesčius 0,5 % Viso kapitalo vertės svertinis vidurkis atskaičiavus mokesčius 8,42 %

Orientacinė grąžos norma – 8,42 % – pagrįsta beta verte „1“, kuri nustatyta atsižvelgiant į:

— 15 panašių įmonių (tokių kaip Veidekke ASA, Skanska AB-B SHS, PEAB AB) beta vertės stebėjimus 40 mėnesių laikotarpiu (2002–2007 m.) (109);

— grąžos norma koreliuota remiantis Morgan Stanley indeksu All Country World Index (110);

— akcinio kapitalo dalis laikoma atitinkančia sektoriaus vidurkį (pagrįsta 15 panašių įmonių duomenimis) (111).

Galiausiai šioje lentelėje parodomas orientacinės grąžos normos ir faktinės grąžos, kurią įmonė Mesta AS gavo pagal eksploatavimo ir techninės priežiūros sutartis atitinkamais metais, skirtumas.

Grąžos norma

2003 m. 2004 m. 2005 m. 2006 m. Iš viso Mesta: grąžos norma 10,86 % 6,15 % 9,98 % 14,5 % Orientacinė grąžos norma 8,42 % 8,42 % 8,42 % 8,42 % Perteklinė grąža 2,44 % –2,27 % 1,56 % 6,08 % Perteklinė grąža (mln. NOK) 44,8 –46,4 22,5 45,5 66,4

2.5. DOKUMENTŲ RINKLIAVA IR REGISTRACIJOS MOKESTIS

Pagal Mesta įstatymą Mesta AS iš gamybos skyriaus perduotas nekilnojamasis turtas turėjo būti įregistruotas Norvegijos nekilnojamojo turto registre kaip „pavadinimo pakeitimas“ (112) Tai reiškė, kad Mesta nekilnojamasis turtas būtų įregistruotas nekilnojamojo turto registre nemokant dokumentų rinkliavos ir registracijos mokesčio, kurie paprastai turi būti mokami Norvegijoje perleidžiant teisę į nekilnojamojo turto nuosavybę (113)

Norvegijos administracinėje praktikoje, kuri vadinama „tęstinumo principu“, numatytas atleidimas nuo dokumentų rinkliavos ir registracijos mokesčio mokėjimo tais atvejais, kai laikoma, kad įmonė kuria nors forma „tęs“ veiklą. Teisingumo ministerija išleido du prospektus dėl tęstinumo principo taikymo. Pagal pirmąjį prospektą, kuris buvo taikomas 2003 m. sausio 1 d., tęstinumo principas gali būti taikomas tik jungiantis ribotos atsakomybės įmonėms (114). Pagal antrąjį prospektą nuo 2005 m. liepos 1 d. į šios praktikos taikymo sritį taip pat buvo įtraukti įmonių atskyrimai ir reorganizavimai (115).

2.6. PRIEŽASTYS PRADĖTI PROCEDŪRĄ

2007 m. liepos 18 d. Institucija priėmė sprendimą pradėti oficialų tyrimą remiantis pirmine išvada, kad priemonės, kurių imtasi steigiant įmonę Mesta AS, gali būti susijusios su valstybės pagalba, kuriai nebūtų galima taikyti nė vienos iš EEE susitarime nustatytos išimties (116). Taigi Institucija turėjo abejonių, ar atitinkamos priemonės galėtų būti laikomos derančiomis su EEE susitarimo veikimu. Atitinkamos priemonės susijusios su restruktūrizavimo priemonėmis, turto vertės nustatymu, įmonei Mesta AS perduotomis laikinosiomis sutartimis ir dokumentų rinkliavos bei registracijos mokesčio nemokėjimu.

3. TREČIŲJŲ ŠALIŲ PASTABOS

Priėmus sprendimą pradėti procedūrą, gautos keturių suinteresuotųjų šalių pastabos; vėliau Institucija ir įvairios suinteresuotosios šalys išsamiai aptarė susijusius klausimus.

3.1. ARNTZEN DE BESCHE – MESTA AS

Advokatų kontora Arntzen de Besche (toliau – Arntzen) pateikė pastabas įmonės Mesta AS vardu.

Dėl valstybės kompensacijos už restruktūrizavimo priemones Arntzen tvirtina, kad pagrindinis klausimas yra tai, ar išlaidos yra valstybės įsipareigojimas. Restruktūrizavimo išlaidos gali būti laikomos įprasto įmonės Mesta AS biudžeto dalimi tik tuo atveju, jei jos nebūtų laikomos valstybės įsipareigojimu, ir tokiu atveju tokių išlaidų atlyginimas prilygtų ekonominiam pranašumui. Remiantis sprendimu Combus byloje, lemiamas klausimas yra tai, ar kompensacija „palengvina naštą, paprastai numatytą įmonės biudžete“, ir ekonominį pranašumą sudaro tik tokių išlaidų sumažinimas (117).

Būtina skirti i) išlaidų, patirtų įprastai veikiant įmonei, ir ii) paskirtų išlaidų, kurios nesusidaro įprastai veikiant įmonei ir neatitinka konkurentų įsipareigojimų dėl išlaidų, kompensavimą. Kompensuojant pastarosios rūšies išlaidas, kaip šiuo atveju, gali būti paprasčiausiai atsvertas arba neutralizuotas struktūrinis sunkumas, užtikrinant vienodas sąlygas konkuruoti, taigi tai nėra valstybės pagalba. Šiuo pagrindu Arntzen tvirtina, kad įmonei Mesta AS skirta restruktūrizavimo priemonių kompensacija atsirado dėl valstybės įsipareigojimo siekiant kompensuoti struktūrinius sunkumus, taigi ji nėra susijusi su valstybės pagalba.

Jeigu Institucija nustatytų, kad restruktūrizavimo priemonės susijusios su valstybės pagalba, Arntzen tvirtina, kad pagalba būtų deranti, nes leidžia įmonei Mesta AS vienodomis sąlygomis konkuruoti ką tik konkurencijai atvertoje rinkoje. Įmonės Mesta AS gamybos padalinys anksčiau buvo valstybės vidaus paslaugų teikėjas, taigi Mesta AS buvo įsteigta, turėdama konkurencijai netinkamą struktūrą. Be kompensacijos nukentėtų įmonės Mesta AS konkurencinė padėtis. Sprendime dėl įmonės Destia Komisija laikėsi nuomonės, kad rinkos atvėrimas yra bendro intereso Bendrijos tikslas (118). Be to, gairėmis dėl valstybės pagalbos, susijusios su per didelėmis išlaidomis, siekiama padėti įmonėms lengviau pereiti į konkurencingą rinką. Iš tikrųjų pagalba (ribotos trukmės ir poveikio), suteikta siekiant bendro tikslo, t. y. sudaryti geresnes sąlygas pereiti iš uždaros rinkos į (iš dalies) liberalizuotą rinką, atitinka bendrą interesą ir padeda atsverti iškraipytą konkurenciją. Šiuo atžvilgiu atkreipiamas dėmesys į tai, kad įmonė Mesta AS turi grąžinti visas perteklines restruktūrizavimo lėšas.

Dėl mašinų vertinimo Arntzen tvirtina, kad pakeitus vertinimo principus, t. y. iš buhalterinės vertės į realiosios vertės principą, taikant diskontuoto pinigų srauto analizę nustatyta 600 mln. NOK verslo vertė. Dėl vertės priskyrimo turtui bendroji vertė nesikeičia, tad nekyla jokių klausimų dėl valstybės pagalbos. Remiantis diskontuoto pinigų srauto analizės rezultatu, turto (įskaitant trumpalaikę skolą) vertė buvo sumažinta nuo realiosios 698 mln. NOK vertės iki 619 mln. NOK. Taigi koregavimo suma sudarė 79 mln. NOK, o ne 200 mln. NOK.

Dėl laikinųjų sutarčių Arntzen teigia, kad įmonei Mesta AS buvo kompensuotos tik paslaugų teikimo pagal atitinkamas sutartis išlaidos, taigi įmonei nebuvo suteikta jokio ekonominio pranašumo, kaip apibrėžta valstybės pagalbos taisyklėse. Arntzen taip pat tvirtina, kad, pranašumui nustatyti, Institucija turi nustatyti orientacinę kainą, kurią palyginus su faktine įmonei Mesta AS perduotų sutarčių kaina ir būtų nustatytas ekonominis pranašumas. Tai būti įmanoma tik tuo atveju, jeigu Institucija galėtų įrodyti, kad 2003 m. sausio 1 d. egzistavusios įmonės galėjo teikti panašias paslaugas už mažesnę kainą, palyginti su per didelėmis kainomis, kuriomis sutartys buvo perduotos įmonei Mesta AS. Įrodinėjimo našta tenka Institucijai.

Arntzen taip pat teigia, kad 2003 m. sausio 1 d. rinkos kainos iš tiesų nebuvo, nes visos eksploatavimo ir techninės priežiūros paslaugos buvo teiktos viduje, o 2003 m. sausio 1 d. įsteigus įmonę Mesta AS buvo sukurta de facto monopolija. Kainos, nustatytos pagal bandomųjų projektų viešųjų konkursų rezultatus, negali būti taikomos kaip orientacinės kainos. Pirma, Institucija nenustatė, kad kitos įmonės buvo faktiškai pasirengusios ir gebėjo teikti atitinkamas paslaugas už mažesnę kainą. Atsižvelgiant į šio atvejo svarbą, Institucija turėtų išsamiai įvertinti, ar kitos įmonės iš esmės buvo pasirengusios teikti atitinkamas paslaugas už mažesnę kainą, nes valstybės pagalbos būtų tik tuo atveju, jeigu tokia prielaida pasitvirtintų. Antra, nors pagal bandomųjų sutarčių viešųjų konkursų rezultatus nustatyti kainų lygiai buvo mažesni nei kainos, kuriomis sutartys buvo perduotos įmonei Mesta AS, šios dvi sutarčių grupės nėra panašios. Tai reiškia, kad negalima manyti, jog bandomosios sutartys parodo rinkos kainą. Šiuo atžvilgiu pastebima, kad vienos iš bandomųjų sutarčių, t. y. Bærum sutarties, pradinė sutartinė kaina dėl papildomų darbų buvo padidinta 25 %. Į įmonei Mesta AS perduotų laikinųjų sutarčių bazinę kainą įtraukta didelė tokių papildomų darbų dalis. Galiausiai Institucija neturi informacijos, rodančios, kad įmonės, su kuriomis sudarytos bandomosios sutartys arba sutartys, dėl kurių konkursai skelbti po 2003 m., faktiškai padengė savo paslaugų teikimo išlaidas. Jeigu įmonės savo išlaidų nepadengė, toks rinkos atvėrimas nėra veiksmingas.

3.2. THOMMESSEN – VEIDEKKE ASA

Advokatų kontora Thommessen Krefting Greve Lund AS (toliau – Thommessen), pateikė argumentus įmonės Veidekke ASA vardu.

Dėl restruktūrizavimo priemonių Thommessen tvirtina, kad sprendime Combus byloje pripažinta, jog iš ankstesnių darbo teisės aktų kilusiam išlaidų neefektyvumui kompensuoti skirtas valstybės finansavimas nėra valstybės pagalba, jeigu jis proporcingas struktūriniam sunkumui. Kompensacija, viršijanti dėl struktūrinio sunkumo atsirandančių išlaidų ir atitinkamų sulyginamos įmonės darbo sąnaudų skirtumą, yra valstybės pagalba. Įsikišant valstybei, turėtų būti tik palengvinti įmonės Mesta AS struktūriniai sunkumai ateityje (t. y. nuo 2003 m.), o ne mažinama įmonės praeityje gautų pensijų įsipareigojimų našta. Thommessen tvirtina, kad įmonei Mesta AS dėl struktūrinių sunkumų buvo skirta kompensacijos permoka. Taigi Institucija turėtų patikrinti, ar įmonė Mesta AS gavo kokios nors naudos dėl per didelio darbuotojų skaičiaus, nes tai reikštų, kad struktūrinis sunkumas (dėl per didelio darbuotojų skaičiaus) buvo pervertintas. Kitaip tariant, Institucija turi išsiaiškinti, ar galimybė naudotis pertekline ir pigia darbo jėga neutralizavo per didelio darbuotojų skaičiaus trūkumą. Šiuo atžvilgiu atkreipiamas dėmesys į tai, kad įmonės Mesta AS pelningumas per pirmuosius trejus veikimo metus buvo gerokai didesnis, negu pirma tikėtasi. Iš St.prp. Nr. 1 (2007–2008 m.) matyti, kad kiekvieniems metams skirtomis lėšomis buvo padengiama daugiau, palyginti su atitinkamais restruktūrizavimo priemonių įsipareigojimais, taigi tai rodo, kad buvo skirta kompensacijos permoka.

Visų pirma Institucija turėtų patikrinti, ar valstybė turėjo galimybę vėl perkelti, perskirstyti ar pakeisti kai kuriuos darbuotojus užuot siūliusi jiems išankstinę pensiją. Institucija turėtų paprašyti Norvegijos institucijų pateikti įrodymų, kad išankstinė pensija buvo būtina personalo klausimui spręsti. Institucija turėtų patikrinti, ar institucijos kompensavo tik vidutinių įprastos privačios pensijų sistemos išlaidų ir narystės valstybės pensijų fonde išlaidų skirtumą, ir ar kompensacija apėmė tik valstybės tarnautojus. Institucijos prašoma patikrinti, ar išskirtino pensinio amžiaus išsaugojimo išlaidos yra į įmonės biudžetą įprastai įtraukiamos išlaidos, nes tokiu atveju tai nebūtų struktūrinis sunkumas ir tai reikštų, kad kompensacija galėtų būti valstybės pagalba. Institucija taip pat turėtų įvertinti sandorį pagal direktyvą dėl įmonių perdavimo.

Thommessen taip pat teigia, kad „vyriausybės gairėse nustatyta, kad darbdavys Darbo ministerijai gali pateikti paraišką dėl nuolatinės narystės. Jeigu paraiška atmetama, asmuo gali būti susietas su pensijų sistema taikant vadinamąją uždaros narystės priemonę“, ir klausia, ar uždara narystė buvo svarstyta kaip įmonės Mesta AS restruktūrizavimo priemonių kompensacijos alternatyva. Thommessen tvirtina, kad įmonė Mesta AS galėjo prisiimti įsipareigojimą, kurio ji neprivalėjo prisiimti. Jeigu įmonės Mesta AS restruktūrizavimo išlaidos šiuo atžvilgiu yra savanoriško įsipareigojimų perėmimo (arba išsaugojimo) padarinys, tai yra įmonės Mesta AS sprendimas. Išlaidos, kurių įmonė Mesta AS teisiškai neprivalėjo prisiimti, – tai į įmonės biudžetą paprastai įtraukiamos išlaidos, ir toms išlaidoms kompensuoti skirtas valstybės finansavimas yra valstybės pagalba.

Restruktūrizavimo išlaidų kompensavimas gali būti laikomas derančiu pagal EEE susitarimo 61 straipsnio 3 dalies c punktą, jeigu laikomasi būtinumo ir proporcingumo sąlygų. Šiuo atžvilgiu tikslas didinti buvusio gamybos skyriaus efektyvumą turi būti subalansuotas su tikslu didinti rinkos konkurencingumą. Thommessen tvirtina, kad įmonės Mesta AS konkurencingumas iš tikrųjų sustiprintas – veiksmingai konkuruodama rinkoje, įmonė laimėjo didelę dalį konkursų dėl viešųjų pirkimų sutarčių. Įmonė Mesta AS, be jokios abejonės, yra didžiausia rinkos dalyvė, užimanti 60 % rinkos. Nuosekliai mažėjantis viešųjų konkursų dalyvių skaičius tai patvirtina. Problema yra ta, kad įmonei Mesta AS už jos struktūrinius sunkumus skirta kompensacijos permoka. Rinka paprasčiausiai perėjo iš oligopolinės rinkos į dvipolinę rinką, kurioje įmonė Mesta AS yra dominuojantis rinkos dalyvis. Institucija turi patikrinti, ar aptariamomis priemonėmis nesuteikiamas pranašumas, dėl kurio galėtų būti iškraipyta rinka.

Dėl turto vertinimo Thommessen tvirtina, kad Institucija turi išnagrinėti šį atvejį neatsižvelgdama į tai, ar pradinis balansas atitinka Norvegijos apskaitos ir įmonių taisykles, ar ne. Šiuo atžvilgiu Thommessen tvirtina, kad Norvegijos ribotos atsakomybės įmonių įstatyme nustatyta taisyklė, pagal kurią siekiama užtikrinti, kad akcinio kapitalo įnašo vertė neviršytų tikrosios vertės. Tačiau, nors valdyba gali būti atsakinga už turto vertės nustatymą viršijant tikrąją vertę, atsakomybės už vertinimus mažesne už tikrąja verte nenustatyta. Todėl Thommessen tikisi, kad bus atliktas atskiras nepriklausomų ekspertų vertinimas, siekiant nustatyti, ar turto vertė nustatyta pagal rinkos vertę.

Thommessen sutinka, kad turto vertė turėtų būti pagrįsta tikrąja veiklos tęstinumo principu veikiančios įmonės verte, kuri gali būti nustatyta remiantis diskontuoto pinigų srauto analize. Pagal Norvegijos apskaitos įstatymo 4 skirsnio 2 dalį analizė turi būti pagrįsta „geriausio įverčio“ principu. Tačiau Thommessen tvirtina, kad Norvegijos institucijų pateiktas įvertis neatitinka šio principo ir yra pagrįstas vienašališkais argumentais, kad turto vertė būtų sumažinta. Pirma, nors diskontuoto pinigų srauto analizėje pripažinta, kad jai būdingi neaiškumai, atskiro turto tikrosios vertės įvertinimas parodė, kad realioji vertė buvo gerokai didesnė, tad diskontuoto pinigų srauto analizės rezultatas turėjo būti pakoreguotas jį padidinant. Antra, iš diskontuoto pinigų srauto analizės matyti, kad galutinė vertė sudarė 900 mln. NOK, tačiau ši suma buvo pakoreguota ją sumažinant, nes apskaičiuoti 2003–2013 m. laikotarpio pinigų srautai sudarė minus 300 mln. NOK. Thommessen tvirtina, kad neaiškumai, susiję su įmonės Mesta AS steigimu, ir tuo, kaip ji veiks, buvo perdėti ir jais siekta pakoreguoti tikrąją turto vertę ją sumažinant. Trečia, per išorinį 18 mašinų grupių vertinimą buvo apskaičiuota 424 mln. NOK vertė. Ši suma yra gerokai didesnė nei 148 mln. NOK vertė, kuri buvo nustatyta įvertinus daugiau, t. y. 37 mašinų grupes. Thommessen teigimu, yra nesuvokiama, kaip įmonės Mesta AS mašinų, kurių yra daugiau nei turi įmonė Veidekke ASA, vertė gali būti nustatyta pagal rinkos kainą, jei ji yra mažesnė už įmonės Veidekke ASA mašinų vertę. Institucija turėtų tai išnagrinėti. Galiausiai Thommessen tvirtina, jog yra neįprasta, kad į veiklos tęstinumo principu veikiančios įmonės tikrąją vertę neįtraukta jokios verslo įvaizdžio vertės.

Be to, Thommessen tvirtina, kad mašinų vertės koregavimas sumažinant ją 200 mln. NOK ir nekilnojamojo turto vertės koregavimas sumažinant ją 50 mln. NOK (t. y. skirtumas tarp 331 mln. NOK ir 281 mln. NOK) susijęs su pranašumu, nes mažesnė nustatyta turto vertė reiškia, kad nusidėvėjimas yra mažesnis, taigi veiklos pelnas yra didesnis. Papildomas veiklos pelnas yra valstybės pagalba. Be to, kuo didesnė nustatyta turto vertė, tuo didesnė turėtų būti reikalaujama grąžos norma. Taigi mažesnės vertės nustatymas reiškia, kad metinis Norvegijos institucijų pelnas yra pernelyg mažas ir skirtumas tarp šio pelno ir teisingai nustatyta verte pagrįsto pelno yra valstybės pagalba.

Dėl laikinųjų sutarčių, Thommessen palankiai vertina tai, kad Norvegijos institucijos pripažino skirtumą tarp rinkos kainos (nustatytos pagal viešųjų konkursų rezultatus) ir kainos, kuria laikinosios eksploatavimo ir techninės priežiūros sutartys buvo perduotos; skirtumas sudaro apie 2 mlrd. NOK (119). Dėl Norvegijos institucijų argumento, kad apskaičiuotos bendros sutarčių pajamos yra pradinio balanso dalis, tad nėra būtina nustatyti jų rinkos vertę, Thommessen tvirtina, kad diskontuoto pinigų srauto analizėje klaidingai suponuojama, kad sutartys buvo perduotos rinkos verte (120). Kalbant apie argumentą, kad 2003 m. sausio 1 d. nebuvo nei rinkos kainos, nei patikimų rinkos kainos rodiklių, Norvegijos institucijos nekreipia dėmesio į bandomųjų atvejų kainas, rinkos kainą panašiose kitų Šiaurės šalių rinkose ir rinkos kainą, nustatytą pagal viešuosius konkursus, skelbtus nuo 2003 m.

Taigi struktūriniai sunkumai įmonei Mesta AS buvo kompensuoti skiriant 993,6 mln. NOK finansavimą restruktūrizavimui, 1 600 mln. NOK finansinę paramą ir taikant per dideles įmonei Mesta AS perduotų laikinųjų sutarčių kainas. Įmonei Mesta AS tos pačios restruktūrizavimo išlaidos buvo kompensuotos du kartus. Norvegijos institucijos žinojo, kad rinkos kaina buvo 25–30 % mažesnė už gamybos skyriaus ir Viešųjų kelių administracijos viduje nustatytas kainas, o tai ir buvo rinkos liberalizavimo priežastis. Kaip nurodyta 2000 m. gruodžio mėn. Viešųjų kelių administracijos paskelbtoje ataskaitoje, gamybos skyriaus išlaidos buvo gerokai didesnės, palyginti su privačių įmonių sudarytų panašių sutarčių išlaidomis. Taigi Thommessen tvirtina, kad rinkos kaina buvo tinkamai pagrįsta dokumentais. Galiausiai Thommessen tvirtina, kad tuo atveju, jei rinkos kainą reikėtų nustatyti remiantis įmonės Mesta AS išlaidomis, atitinkama įmonės Mesta AS išlaidų bazė būtų išlaidų bazė po atsiskaitymo už restruktūrizavimo priemones, tai yra „konkurencingos“ įmonės Mesta AS išlaidų bazė, o ne išlaidų bazė, kuri priklauso nuo restruktūrizavimo išlaidų, kurios buvo (arba bus) kompensuotos. Vertinant pagal konkurencingos įmonės Mesta AS išlaidų bazę, šiai įmonei, Thommessen tvirtinimu, skirta maždaug 1 81 mln. NOK kompensacijos permoka (tai yra kainų, kuriomis sutartys buvo perduotos, ir pagal paskesnių konkursų rezultatus nustatytų kainų skirtumas).

3.3. SCHJØDT

Dėl restruktūrizavimo priemonių advokatų kontora Schjødt, kuri pateikė pastabas savo tapatybės neatskleidusio skundo pateikėjo vardu, pažymi, kad finansavimas, skirtas dėl valstybės tarnautojo statuso turėtoms išmokoms išsaugoti, nėra valstybės pagalba, jeigu toks finansavimas skiriamas atskiriems asmenims remiantis objektyviais kriterijais ir jeigu dėl to konkrečios įmonės negauna naudos. Priešingai, darbuotojų išmokų, kurios yra įprastos įmonių naštos dalis, finansavimas yra valstybės pagalba. Taigi neaišku tai, kas gali būti laikoma įprasta įmonių finansine našta. Schjødt tvirtina, kad valstybės pagalbos yra tik tiek, kiek nauda viršija tai, kas būtų pasiūlyta rinkoje pasamdytiems darbuotojams. Kaip matyti iš sprendimo Combus byloje (kuris taip ir nebuvo apskųstas), tiesioginiai mokėjimai darbuotojams mainais už valstybės tarnautojo statuso atsisakymą nesusiję su pagalbos įmonei skyrimu (121). Tačiau sprendimas Combus byloje buvo priimtas, kai būta daug neaiškumų dėl struktūrinių sunkumų, ir bet kuriuo atveju neaišku, ar įmonės Mesta AS atvejo faktai yra panašūs į faktus Combus byloje, taigi, ar Combus byla yra patikimas precedentas šiam atvejui.

Schjødt tvirtina, kad darbuotojų persikėlimo, kelionės į darbą ir atgal, biurų perkėlimo, pagalbinių ir aptarnavimo biurų perkėlimo ir t. t. išlaidų kompensavimas gali būti laikomas valstybės pagalba, kuri, panašu, negali būti pripažinta derančia. Be to, su mašinų atnaujinimu susijusios išlaidos negali būti kompensuotos ir tuo pat metu laikomos turtu, kurio balansinė vertė yra neigiama.

Schjødt nepritaria tam, kad įmonei Mesta AS skirta restruktūrizavimo pagalba būtų laikoma derančia remiantis valstybės pagalbos gairėmis dėl sanavimo ir restruktūrizavimo priemonių. Įmonė Mesta AS ir jos pirmtakas nepatyrė ir nepatiria sunkumų, kaip apibrėžta šiose gairėse, kurios bet kuriuo atveju nėra taikomos reorganizavimo būdu kuriamoms naujoms įmonėms.

Dėl turto vertinimo Schjødt pažymi, kad atlikus nepriklausomą vertinimą galėtų paaiškėti, kaip būtų galima įvertinti įtarimus, kad nustatyta turto vertė yra pernelyg maža. Dėl pernelyg mažos vertės nustatymo ir 1 600 mln. NOK finansinės paramos akcinio kapitalo santykis gali būti didesnis už santykį, nustatytą tinkamai taikant privataus rinkos investuotojo principą. Tikrinant tai, taip pat turėtų būti patikrinta, ar Norvegijos institucijos atsisakė tinkamos savo investicijų grąžos mokėjimo.

Dėl laikinųjų sutarčių Schjødt pažymi, kad Norvegijos institucijų argumentai reiškia, kad i) sutartys turėtų būti perduotos rinkos kaina, kad nebūtų valstybės pagalba ir ii) jų veiksmai turi būti vertinami remiantis atitinkamu laiku turėta informacija, o tai reiškia, kad į vėlesnius įrodymus (kurie rodo, kad laikinųjų sutarčių kainos viršijo rinkos kainą) negalima atsižvelgti (122). Tačiau Schjødt tvirtina, kad į post factum įrodymus galima atsižvelgti tiek, kiek tokie įrodymai paremia atitinkamu laiku turėtą informaciją. Norvegijos institucijos žinojo, kad įmonei Mesta AS perduotų sutarčių kainos tikriausiai viršijo rinkos kainą. Iš tiesų, pagrindinė reorganizavimo priežastis buvo siekis didinti efektyvumą ir „teikti kokybiškas paslaugas mažesne kaina“ (123). Iš 2001 m. Statskonsult paskelbtos ataskaitos matyti, kad nuo 1996 m. Oslo savivaldybė atvėrė savo kelių eksploatavimo ir techninės priežiūros veiklą konkurencijai ir dėl to išlaidos eksploatavimo ir techninės priežiūros srityje sumažėjo maždaug 20 %. Galiausiai iš 2001 m. pačios Viešųjų kelių administracijos paskelbtos ataskaitos taip pat matyti, kad su privačiais operatoriais sudarytų eksploatavimo ir techninės priežiūros sutarčių kainos buvo konkurencingesnės negu sutarčių, kurias vykdė gamybos skyrius, kainos.

Užuot atsižvelgusios į turėtą informaciją, Norvegijos institucijos nepaisė ankstesnės patirties ir perdavė sutartis didesnėmis nei rinkos kainomis. Schjødt tvirtina, kad Norvegijos institucijos tokios informacijos atmesti negali. Institucijos galėjo lengvai pritaikyti sutarčių portfeliui bendrą sumažinimo normą. Schjødt taip pat teigia, kad pritarti per didelėms nustatytoms kainoms negalima, nes įmonei Mesta AS jau buvo skirta kompensacija už restruktūrizavimo priemones, o sutarčių kainos nebuvo pagrįstos viešaisiais konkursais, be to, joms nebuvo numatytas koregavimo mechanizmas. Taigi įmonės Mesta AS atvejis visiškai skiriasi nuo įmonės Destia atvejo (124).

Norvegijos institucijos nuolat tvirtina, kad eksploatavimo ir techninės priežiūros rinkoje privačių operatorių nebuvo, nors iš St. prp. Nr. 1 (2001–2002 m.) matyti, kad rinkos operatoriams siūloma konkuruoti dėl 30 % eksploatavimo ir techninės priežiūros darbų. Be to, minėtoje Statskonsult ataskaitoje nustatyta, kad 2000 m. didžiąją eksploatavimo ir techninės priežiūros darbų dalį atliko Viešųjų kelių administracija, bet dėl 28 % varžytasi rinkoje. Dėl Viešųjų kelių administracijos įgūdžių, reikalingų konkursams dėl darbų skelbti, įgijimo Schjødt pažymi, kad Viešųjų kelių administracija naudojosi šiais įgūdžiais, sudarydama eksploatavimo ir techninės priežiūros sutartis (norv. funksjonsavtale) su gamybos skyriumi, taigi iki 2003 m. šie įgūdžiai turėjo būti įgyti. Institucijos nepaaiškino, kaip konkursų dėl rinkos operatoriams skirtų darbų skelbimo įgūdžiai skirtųsi nuo įgūdžių, taikytų sudarant sutartis su gamybos skyriumi.

Galiausiai dėl dokumentų rinkliavos Schjødt teigia, kad atleidimas nuo šios rinkliavos yra įmonei Mesta AS suteiktas ekonominis pranašumas, o tęstinumo principas netaikomas, nes teisės į nuosavybę perleidimo faktiškai nebūta. Įmonės Mesta AS bylos faktai panašūs į įmonės Entra bylos faktus, taigi, kaip ir Entra atveju, įmonei Mesta AS suteiktas pranašumas yra valstybės pagalba. Nekilnojamojo turto vertė pradiniame balanse buvo sumažinta, taigi tuo pagrindu pagalbos sumos negalima apskaičiuoti; ją reikia įvertinti remiantis perduoto nekilnojamojo turto rinkos verte.

3.4. WIERSHOLM – SKANSKA

Advokatų kontora Wiersholm pateikė pastabas Skanska vardu.

Wiersholm tvirtina, kad grąžos norma, nustatyta turto, kurio vertė yra mažesnė už rinkos kainą, pagrindu neatitinka privataus rinkos investuotojo principo. Wiersholm pažymi, kad, kaip minėjo Institucija, yra daug neaiškumų dėl ilgalaikio turto vertės, ir nesuprantama, kaip Norvegijos institucijos laikėsi privataus rinkos investuotojo principo. Norvegijos institucijoms nepavyko paaiškinti, kodėl išorinis realiosios vertės patikrinimas apėmė ne visas mašinų grupes (tik 18 iš 55), taip pat kodėl esama atskirų grupių vertinimo metodų skirtumų. Wiersholm tvirtina, kad būtina atlikti nepriklausomą vertinimą. Atsižvelgiant į šioje byloje pateiktų skaičių mastą, metodas, pagal kurį turto perdavimas buhalterine verte nėra valstybės pagalba (t. y. „buhalterinės vertės metodas“) ir kurį Komisija taikė sprendime dėl įmonės Destia, šiuo atveju negali būti tiesiogiai taikoma (125). Wiersholm mini Institucijos sprendimą Arcus byloje (126). Šioje byloje nagrinėtas valstybės monopolijos gamybos patalpų ir kito turto perdavimas grupei Arcus. Šioje byloje Institucija priėjo prie išvados, kad nustatyta perduoto turto vertė buvo 264 mln. NOK mažesnė už rinkos vertę – valstybė negavo tokio pat dydžio kompensacijos. Sandoris reiškė, kad grupė Arcus gavo tokio pat dydžio valstybės pagalbą. Šis sprendimas rodo, kad svarbu išnagrinėti, kaip nustatyta turto vertė įmonės Mesta AS atveju.

Dėl laikinųjų sutarčių Wiersholm mini Institucijos sprendimo pradėti procedūrą teiginį, iš kurio matyti, kad mažesnė už rinkos sutarties kaina susijusi su ekonominiu pranašumu, kuris suteikiamas paslaugos teikėjui. Pasak Wiersholm, Norvegijos institucijos laikosi nuomonės, kad nėra taip svarbu, ar sutartys įmonei Mesta AS buvo perduotos rinkos kaina. Pagrindinis dalykas yra tai, kad bendros sutarčių pajamos įtrauktos į pinigų srauto analizę ir pradiniame įmonės Mesta AS balanse į jas atsižvelgta kaip į įnašą natūra. Tačiau Norvegijos institucijos taip pat nurodė, kad laikinosios sutartys sudarė tik mažą šios vertės dalį. Wiersholm tvirtinimu, institucijos negali nepaisyti būtinybės nustatyti rinkos kainą remiantis į diskontuotą pinigų srautą įtrauktomis bendromis pajamomis. Sprendime pradėti procedūrą dėl Destia Komisija aiškiai nustatė, kad marža yra valstybės pagalba: „Taip Tieliikelaitos (Destia) įmonei suteikiamas ekonominis pranašumas, kuris finansuojamas iš valstybės išteklių: Tieliikelaitos (Destia) gauna iš valstybės daugiau lėšų, negu už lygiavertes paslaugas gautų įprastas rinkos veiklos vykdytojas“ (127).

Skanska nesutinka su Norvegijos institucijų argumentu, kad steigiant įmonę Mesta AS nebūta jokios rinkos kainos. Rinkos kaina jau buvo nustatyta (bandomosiose sutartyse) ir sprendime pradėti procedūrą minimoje įmonės Veidekke ASA atliktoje analizėje aiškiai parodytas kainų, kuriomis sutartys buvo perduotos, ir kainų, nustatytų pagal konkursų, kurie vėliau buvo skelbti dėl tų pačių sutarčių, rezultatus, skirtumas. Lūkesčiai dėl paskesnio kainų mažėjimo nereiškia, kad kainos, kuriomis sutartys buvo perduotos įmonei Mesta AS, nebuvo susijusios su ekonominiu pranašumu. Institucijos bando pagrįsti kainų nustatymo politiką, įrodinėdamos, kad 2003–2006 m. rinka dar nebuvo visiškai atverta konkurencijai. Tačiau Mesta AS gavo naudos iš sutarčių, kurių kaina buvo per didelė ir kurios tebegaliojo, kai rinka buvo atveriama. Iš tiesų, įmonės Mesta AS vidutinis kainų lygis pereinamuoju laikotarpiu padidėjo, o įmonės Skanska vidutinis kainų lygis liko nepakitęs. Tai pagrįsta konkursų, susijusių ir su statybos sutartimis, ir su eksploatavimo bei techninės priežiūros sutartimis, ir skelbtų laikotarpiu nuo 2002 m. rugpjūčio 1 d. iki 2008 m. vasario 1 d., analize. Iš šios analizės matyti, kad įmonės Mesta AS vidutinės kainos iš pradžių buvo 20 % mažesnės už įmonės Skanska kainas, o laikotarpio pabaigoje viršijo įmonės Skanska kainų lygį. Tai rodo, kad įmonei Mesta AS perduotos sutartys buvo susijusios su ekonominiu pranašumu, kuris prilygsta valstybės pagalbai.

4. NORVEGIJOS INSTITUCIJŲ PASTABOS

4.1. RESTRUKTŪRIZAVIMO IR REORGANIZAVIMO PRIEMONĖS

Norvegijos institucijos įrodinėja, kad restruktūrizavimo priemonėms skirtas valstybės finansavimas nesusijęs su valstybės pagalba.

Šiuo atžvilgiu Norvegijos institucijos įrodinėja, kad 2003 m. sausio 1 d. įsteigta įmonė Mesta AS turėjo keletą trūkumų, atsiradusių dėl to, kad gamybos skyrius buvo valstybės administracijos dalis ir kad darbuotojai turėjo valstybės tarnautojų statusą. Tokie trūkumai, be kita ko, apėmė perteklinio darbuotojų, kurių teisės į valstybės tarnautojo pensiją (arba alternatyvios teisės) buvo išsaugotos pereinamuoju laikotarpiu, skaičiaus (1 700) perdavimą įmonei Mesta AS. Įmonė Mesta AS apmokėjo papildomas išlaidas tokių teisių išsaugojimui pereinamuoju laikotarpiu (128). Skiriant įmonei Mesta AS finansavimą restruktūrizavimo priemonėms finansuoti, ketinta kompensuoti įmonei už tai, kad ją įsteigus jai teko su komercine veikla nederančios išlaidos, kaip antai papildomos valstybės tarnautojų pensijų išlaidos, kurių neturi nė vienas konkurentas. Norvegijos institucijos mano, kad tokios išlaidos (kurioms taikoma kompensacija) kyla iš įsipareigojimų, kurie atsirado dėl to, kad gamybos skyrius buvo valstybės administracijos dalis, tad yra valstybės įsipareigojimas. Taigi kompensacija už tokias išlaidas nėra įmonei Mesta AS suteiktas ekonominis pranašumas.

Be to, Norvegijos institucijos pareiškė galėjusios pasiekti tokį pat rezultatą, imdamosi atitinkamų restruktūrizavimo priemonių prieš gamybos skyriaus reorganizavimą į įmonę Mesta AS. Tačiau tam būtų prireikę daug laiko, daug išlaidų, taigi liberalizavimo procesas užtruktų. Šiuo atžvilgiu Norvegijos institucijos pažymi, kad tuo atveju, jeigu restruktūrizavimo priemonės būtų buvusios įgyvendintos prieš reorganizavimą, tai nebūtų susiję su jokia pagalba, o grynasis poveikis įmonei Mesta AS yra toks pat neatsižvelgiant į tai, ar priemonės atliktos prieš reorganizavimą, ar po jo. Norvegijos institucijų nuomone, tai, kad taikant alternatyvų požiūrį klausimų dėl valstybės pagalbos nekiltų, įrodo, kad restruktūrizavimo išlaidų kompensavimu įmonei Mesta AS nesuteikiamas joks ekonominis pranašumas.

Savo argumentams paremti Norvegijos institucijos mini Combus bylą, kurioje Pirmosios instancijos teismas nustatė, kad kompensacija už priemones, kurios skirtos struktūriniam sunkumui restruktūrizuoti, nėra valstybės pagalba (129). Toje byloje Danijos vyriausybė sumokėjo valstybės tarnautojams 100 mln. DKK už valstybės tarnautojo statuso (ir susijusių teisių) atsisakymą, kai jie buvo perduodami Combus. Norvegijos institucijos taip pat atkreipia dėmesį į tai, kad Pirmosios instancijos teismas nustatė, kad Danijos vyriausybė galėjo pasiekti tokį pat rezultatą neperkeldama pareigūnų į Combus: „… Danijos vyriausybė galėjo tokį pat rezultatą pasiekti savo pareigūnus perkeldama į kitas pareigas valstybės sektoriuje ir neišmokėdama jokių konkrečių išmokų, o dėl to Combus įmonė darbuotojus iš karto būtų galėjusi įdarbinti pagal privatinės teisės darbo sutartis“ (130).

Norvegijos institucijos įrodinėja, kad, remiantis Combus sprendimu, lemiamas klausimas yra tai, ar kompensacija palengvina naštą, paprastai numatytą įmonės biudžete. Tokia kompensacija turi būti laikoma ekonominiu pranašumu, kurio kompensaciją gaunanti įmonė nebūtų įgijusi įprastomis rinkos sąlygomis. Institucijų teigimu, šis teiginys duoda pagrindo požiūriui, pagal kurį reikėtų skirti „išlaidas, patirtas valdant įmonę, ir išlaidas, kurios nustatytos įmonei, bet kurių įprastai vykdydama biudžetą ji nepatyrė“. Institucijos mano, kad pastarųjų išlaidų kompensacija neprilygsta ekonominiam pranašumui – tokiu būdu paprasčiausiai kompensuojama už struktūrinį sunkumą, su kuriuo įmonės konkurentai nesusiduria.

Norvegijos institucijos įrodinėja, kad tuo atveju, jei finansinis įsipareigojimas „įtraukiamas“ į įnašą natūra, bendroji grynoji verslo vertė dėl to sumažėja, todėl perdavėjas gali skirti kompensaciją už tokius finansinius įsipareigojimus, kad jų poveikis būtų neutralus. Įmonei Mesta AS skirtas įnašas natūra apėmė keletą elementų, susijusių su komercinei veiklai netinkamais trūkumais. Užuot sumažinusios įnašo natūra vertę, institucijos išsaugojo pradinę vertę ir vietoj to skyrė kompensaciją už trūkumą, susijusį su restruktūrizavimo priemonėmis.

Siekdamos pagrįsti argumentą, kad finansiniai įsipareigojimai poveikio įnašo natūra vertei nepadarė (ir kad todėl institucijos turėtų kompensuoti neigiamą tokių įsipareigojimų poveikį), Norvegijos institucijos rėmėsi grynosios esamos vertės skaičiavimu ir įmonės Mesta AS akciniu kapitalu. Šiuo atžvilgiu remiamasi Deloitte & Touche, kuri savo 2002 m. gruodžio 12 d. ataskaitoje (131) nustatė, kad: „[restruktūrizavimo] išlaidos apskaičiuojamos remiantis esamais darbuotojų skaičiaus mažinimo planais ir esamais susitarimais dėl atlyginimų. Įmonė perims esamas darbo sutartis ir turi padengti šias išlaidas, tačiau šios išlaidos susidaro iš vyriausybei priklausančių įsipareigojimų, todėl bus padengtos per asignavimus 2003, 2004 ir 2005 m.“ Ataskaitoje taip pat nurodyta: „Įmonės restruktūrizavimas reiškia išlaidas, kurios turi būti vertinamos kaip našta dėl įmonės kaip valstybės subjekto praeities, ir jos kaip tokios jau yra patirtos įsteigimo metu. Įmonė perims esamas darbo sutartis ir turi padengti šias išlaidas, tačiau šios išlaidos kyla iš valstybės įsipareigojimų, todėl jos bus padengtos per asignavimus 2003, 2004 ir 2005 m.“Deloitte & Touche taip pat nurodo, kad tai taip pat buvo viena iš priežasčių, kodėl įmonei Mesta AS trejus metus buvo nuolat skiriamas finansavimas restruktūrizavimo išlaidoms (kurios nebuvo įtrauktos į pradinį balansą) padengti.

Norvegijos institucijos įrodinėja, kad savininkas turi pajėgti kompensuoti tokius pat trūkumus, kokius kompensuoti būtų pareikalavęs privatus pirkėjas, jeigu gamybos skyrius būtų parduotas neatsižvelgiant į valstybės pagalbos taisyklių taikymo sritį: jeigu gamybos skyrius būtų parduotas, pirkėjas išsiaiškintų, kad struktūra netinka komercinei veiklai ir pareikalautų: i) sumažinti pirkimo kainą atitinkamai trūkumams arba ii) kad pardavėjas (t. y. institucijos) padengtų išlaidas, kurios reikalingos siekiant pritaikyti verslą komercinei veiklai.

a. Išankstinė pensija, teisių gauti valstybės tarnautojo pensiją išsaugojimas ir išskirtinio pensinio amžiaus išsaugojimas

Norvegijos institucijos primena, kad išankstinė pensija buvo pasiūlyta siekiant sumažinti darbuotojų, kurie buvo valstybės tarnautojai, skaičių. Norvegijos institucijų teigimu, neteisinga teigti, kad dėl tokios priemonės įmonė Mesta AS gavo tokių darbuotojų atlikto darbo duotą naudą, nepadengdama visų sąnaudų, susijusių su jų įdarbinimo sąlygomis. Valstybei būtų buvę brangiau išlaikyti darbuotojus nei perduoti juos įmonei Mesta AS ir skirti šiai įmonei kompensaciją už išankstinės pensijos susitarimų taikymą (132). Todėl kompensacija už išankstinę pensiją nepatenka į EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalies taikymo sritį.

Norvegijos institucijos įrodinėja, kad kompensacija už išsaugotą teisę gauti valstybės tarnautojo pensiją yra tiesioginis ankstesnio darbuotojų statuso, t. y. valstybės tarnautojų, padarinys, todėl ji turėtų būti laikoma Norvegijos institucijų įsipareigojimu. Tas pats principas taikomas ir išskirtinio pensinio amžiaus sistemos (kuria tam tikri darbuotojai naudojosi, dirbdami gamybos skyriuje) išsaugojimui. Abiem atvejais kompensacija buvo tik padengtas skirtumas tarp papildomų išlaidų valstybės tarnautojų pensijoms ar išskirtinio pensinio amžiaus sistemai ir įprastos pensijų sistemos. Nė vienam iš įmonės Mesta AS konkurentų nebuvo nustatyta tokių įsipareigojimų jų darbuotojų atžvilgiu, taigi kompensacija už šias priemones nėra susijusi su valstybės pagalba, kaip apibrėžta EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalyje.

b. Biurų perkėlimas, pagalbinių ir aptarnavimo biurų perkėlimas, archyvų perdavimas, persikėlimas

Biurų perkėlimo išlaidos neatsirado dėl įmonės Mesta AS vykdytos veiklos; jos buvo patirtos dėl geografinės gamybos skyriaus buvimo vietos. Be to, pagalbinių ir aptarnavimo biurų perkėlimo išlaidos patiriamos dėl veiklos, kuri vykdyta prieš įmonės Mesta AS įsteigimą, todėl jų negalima laikyti išlaidomis, kurios paprastai numatomos įmonės biudžete; jos verčiau kyla iš valstybės įsipareigojimų. Tas pats taikoma ir archyvų perdavimo išlaidoms. Priešingai nei nurodyta Institucijos sprendime pradėti procedūrą, tai taip pat taikoma ir persikėlimo išlaidoms, kurias patyrė gamybos skyriaus darbuotojai, turėję persikelti į kitą nuolatinę gyvenamąją vietą, kad galėtų dirbti naujose įmonės Mesta AS patalpose. Šiuo atžvilgiu Norvegijos institucijos taip pat atkreipia dėmesį į tai, kad pagrindiniams darbuotojams reikėjo pasiūlyti paskatų ir taip kiek įmanoma sumažinti jų atsistatydinimo pavojų. Galiausiai pagrindinių darbuotojų kelionės į darbą ir atgal išlaidų dengimas dviejų metų laikotarpiu (t. y. iki 2005 m. sausio 1 d.) taip pat buvo gamybos skyriaus veiklos padarinys, nes siekta paskatinti tokius darbuotojus pasilikti įmonėje Mesta AS.

c. Išvada ir argumentai dėl derėjimo

Remdamosi tuo, kas išdėstyta, Norvegijos institucijos daro išvadą, kad nė viena iš priemonių, kurioms suteiktas restruktūrizavimo finansavimas, nesusijusi su ekonominio pranašumo suteikimu įmonei Mesta AS. Iš esmės valstybė įmonei Mesta AS skyrė tik 993,6 mln. NOK restruktūrizavimo išlaidoms padengti (nors apskaičiuotos bendros restruktūrizavimo išlaidos yra 1 097,8 mln. NOK), tad įmonei Mesta AS skirta nepakankama kompensacija ir trūko maždaug 104,2 mln. NOK (133).

Jeigu Institucija vis dėlto padarytų išvadą, kad restruktūrizavimo priemonės susijusios su valstybės pagalba, Norvegijos institucijos tvirtina, kad, remiantis 61 straipsnio 3 dalies c punktu, pagalba yra deranti, nes: i) priemonėmis siekiama bendro Europos intereso tikslo; ii) įmonės Mesta AS restruktūrizavimas yra būtinas šiam tikslui pasiekti, ir iii) pagalba nedaro neigiamo poveikio prekybos sąlygoms tiek, kad tai prieštarautų bendrajam interesui.

Dėl bendro Europos intereso Norvegijos institucijos teigia, kad rinkų atvėrimas konkurencijai yra bendrą Europos interesą atitinkantis Bendrijos tikslas (134). Šiuo atveju valstybės įmonės įsteigimas, kad ši vienodomis sąlygomis konkuruotų su naujais rinkos dalyviais, buvo būtinas rinkos atvėrimo žingsnis. Norvegijos institucijos primena, kad nacionalinės institucijos gali nevaržomos spręsti, kaip rinka turėtų būti atverta. Institucijos taip pat pažymi, kad konkurencijos atžvilgiu kelių eksploatavimo ir techninės priežiūros rinkų atvėrimas konkurencijai yra geriau nei bet kokia iš alternatyvų, pagal kurias paslaugas ir toliau teiktų valstybės struktūros arba rinka būtų atverta konkurencijai tik iš dalies.

Galiausiai, vertinant poveikį konkurencijai, reikia atsižvelgti į bendrą ekonominį kelių techninės priežiūros ir eksploatavimo veiklos restruktūrizavimo poveikį: įmonė Mesta AS nuo įsteigimo turėjo struktūrinių sunkumų, palyginti su įmonės konkurentais. Tad iš ekonominės perspektyvos įmonės Mesta AS padėtis nebuvo sulyginama su jos konkurentų padėtimi, nes įmonei Mesta AS teko iš buvusio valstybės gamybos skyriaus kilusi našta. Taigi, nagrinėjant poveikį konkurencijai, turi būti atsižvelgta į EEE susitarimo 125 straipsnyje nustatytą neutralumo principą. Norvegijos institucijų nuomone, tai reiškia, jog turi būti priimtina skirti įmonei Mesta AS kompensaciją už struktūrinius sunkumus, siekiant įsteigti į komercinę veiklą orientuotą įmonę. Institucijos taip pat pažymi, kad pagalba restruktūrizavimo priemonėms neviršijo sumos, būtinos, kad rinka būtų atverta konkurencijai. Galiausiai šis procesas nepadarė nepalankaus poveikio prekybos sąlygoms tiek, kad tai prieštarautų bendrajam interesui.

4.2. LAIKINOSIOS SUTARTYS

Norvegijos institucijos pabrėžia, kad kainos, kuriomis įmonei Mesta AS perduotos ir statybos sutartys, ir eksploatavimo bei techninės priežiūros sutartys, yra tokios pat kaip ir kainos, taikytos nustatant gaunamas pajamas pagal diskontuoto pinigų srauto analizę. Taigi į sutartis, kaip turtą, buvo atsižvelgta nustatant bendrą verslo vertę, ir jos buvo įnašo natūra dalis. Taigi sutartys kaip įnašas natūra nesusijusios su valstybės pagalba, kaip apibrėžta EEE susitarimo 61 straipsnio 1 dalyje. Tad nėra būtina vertinti, ar sutartys perduotos įmonei Mesta AS rinkos kaina.

Bet kuriuo atveju dėl statybos sutarčių Norvegijos institucijos pažymi, kad buvo laikomasi vidaus gairių ir dėl to kainos, kuriomis statybos sutartys buvo perduotos, atitinka kainų lygį, nustatytą pagal viešųjų konkursų rezultatus.

Kalbant apie eksploatavimo ir techninės priežiūros sutartis, 2003 m. sausio 1 d. nebuvo jokios rinkos kainos ar kokio nors rinkos kainą rodančio patikimo šaltinio, nes visas eksploatavimo ir techninės priežiūros paslaugas teikė gamybos skyrius (135). Norvegijos institucijų nuomone, 2003 m. sausio 1 d. eksploatavimo ir techninės priežiūros darbų rinka konkurencijai nebuvo atverta – tai įvyko tik 2003 m. rugsėjo 1 d. (ir tik iš dalies) (136). Iki 2003 m. sausio 1 d. Viešųjų kelių administracija buvo atsakinga už 100 % viešųjų kelių tinklo eksploatavimo ir techninės priežiūros darbų. Taigi 2003 m. sausio 1 d. atitinkamų paslaugų rinkos nebuvo, tad nebuvo kitos alternatyvos kaip tik perduoti laikinąsias sutartis gamybos skyriuje anksčiau nustatytomis išlaidomis pagrįstomis kainomis. Nė viena iš trečiųjų šalių pastabų neverčia suabejoti šiuo požiūriu.

Šiuo atžvilgiu Norvegijos institucijos taip pat įrodinėja, kad (brandžios) rinkos nebuvo dėl to, kad privatūs operatoriai 2003 m. sausio 1 d. nebuvo pasirengę teikti atitinkamas paslaugas kelių saugai užtikrinti (137). Taigi buvo manyta, kad visiems būtų naudingiausia, jei eksploatavimo ir techninės priežiūros rinka būtų atveriama laipsniškai: laipsniškas atvėrimas užtikrintų racionalų sutarčių paskirstymą, nes operatoriams nereikėtų rengti pasiūlymų dėl viso sutarčių portfelio vieną ir tą pačią dieną. Laipsniškas atvėrimas taip pat atitiktų operatorių poreikį laipsniškai gerinti savo kaip paslaugų teikėjų įgūdžius pereinamuoju laikotarpiu, taigi skatintų rinkos brendimą (138). Galiausiai laipsniškas atvėrimas būtų paprastesnis administraciniu požiūriu ir leistų Viešųjų kelių administracijai plėtoti savo kaip atitinkamų paslaugų pirkėjo įgūdžius (139). Norvegijos institucijų teigimu, parengiamuosiuose teisės aktuose šis požiūris patvirtintas, pabrėžiant, kad šie veiksniai ir buvo ta priežastis, kodėl 2003 m. sausio 1 d. rinka dar nebuvo pasirengusi konkurencijai (140).

Jeigu Institucija manytų, kad rinkos operatoriai turėjo galimybių teikti atitinkamas paslaugas, pasak Norvegijos institucijų, nebuvo nė vieno patikimo šaltinio, nurodančio mažesnes nei laikinosiose sutartyse nustatytos kainos. Penkios bandomosios sutartys negalėjo būti naudojamos orientacinėms kainoms nustatyti, nes buvo Viešųjų kelių administracijos „profesionalumo didinimo“ proceso dalis. Pagal šį procesą buvo parengta pavyzdinė eksploatavimo ir techninės priežiūros sutartis, kurią reikėjo patikrinti sudarant vidaus eksploatavimo ir techninės priežiūros sutartis (141) ir penkias bandomąsias sutartis (142), kad Viešųjų kelių administracija įgytų patirties kaip perkančioji organizacija. Taigi bandomųjų sutarčių tikslas nebuvo tikrinti, kokia yra rinkos kaina.

Be to, dėl bandomųjų sutarčių pasiūlytos kainos gerokai skyrėsi (pavyzdžiui, dėl Våler / Åsnes sutarties didžiausia pasiūlyta kaina buvo 63 mln. NOK, o mažiausia – 30,4 mln. NOK). Tokia įvairovė rodo, kad rinka buvo nebrandi, tad kainos negalėjo atspindėti patikimo kainų lygio (143). Be to, bandomosios sutartys apima mažiau nei 2 % viso kelių tinklo (1 000 iš 54 000 kilometrų), taigi apima mažą geografinę teritoriją. Be to, prievolės pagal bandomąsias sutartis apėmė papildomus darbus (144). Kaip pavyzdį galima paminėti Bærum sutartį, kuri sudaryta su Selmer ASA pradine 74 940 323 NOK sutartine kaina. Tačiau dėl papildomų darbų reikėjo pridėti dar 18 726 793 NOK, taigi sutarties kaina padidėjo 25 %. Papildomų darbų bandomuoju etapu apimtis rodo, kad Viešųjų kelių administracija suklydo vertindama su eksploatavimo ir techninės priežiūros sutartimis susijusį darbų krūvį. Tačiau tokie papildomi darbai buvo įtraukti į įmonei Mesta AS perduotas laikinąsias sutartis. Šiuo atžvilgiu institucijos atkreipia dėmesį į tai, kad ataskaitoje Nr. 118 patariama nelyginti vykdant Bærum sutartį įgytos patirties su kitomis sutartimis (145). Taigi, Norvegijos institucijų nuomone, bandomųjų sutarčių kainos negalėjo būti naudojamos kaip patikimi rinkos kainos rodikliai.

Be to, Norvegijos institucijos nesutinka su sprendime pradėti procedūrą padaryta prielaida (kurią kartoja Veidekke ASA), kad pirmosios eksploatavimo ir techninės priežiūros sutarčių grupės, dėl kurios 2003 m. skelbti viešieji konkursai, kainų lygis galėtų būti laikomas pavyzdiniu nustatant likusių laikinųjų eksploatavimo ir techninės priežiūros sutarčių kainų lygį. Norvegijos institucijos teigia, kad šis kainų lygis nėra patikimas, nes eksploatavimo ir techninės priežiūros paslaugų rinka nėra brandi net ir šiandien, nes nėra įmanoma numatyti viešųjų pirkimų procedūros rezultatų. Apie tai byloja didelis skirtumas tarp didžiausios ir mažiausios pasiūlytų sutarčių kainų. Mažiausias skirtumas sudarė 2 %, o didžiausias – 113 %. Tai nėra pakankamas pagrindas rinkos kainai nustatyti. Norvegijos institucijos abejoja, ar rinkos kainą galima nustatyti remiantis nebrandžioje rinkoje pasiūlyta mažiausia kaina. Norvegijos institucijos mano, kad laikinųjų sutarčių kainų lygis neviršijo „to, ką reikėtų vertinti kaip tvarią rinkos kainą laikinųjų sutarčių perdavimo metu …“. Bet kuriuo atveju vertinimas turi būti pagrįstas steigiant įmonę turėtais faktais.

Tačiau, jeigu Institucija padarytų išvadą, kad valstybės pagalba vis dėlto yra susijusi su įmonei Mesta AS perduotų sutarčių kainomis, Norvegijos institucijos įrodinėja, kad tokia pagalba dera su EEE susitarimo veikimu remiantis jo 61 straipsnio 3 dalies c punktu arba 59 straipsnio 2 dalimi.

Dėl 61 straipsnio 3 dalies c punkto Norvegijos institucijos įrodinėja, kad įmonė Mesta AS buvo įsteigta siekiant visiškai atverti monopolizuotą rinką konkurencijai ir per pereinamąjį ketverių metų laikotarpį sukurti tvarią rinką (146). Laipsniškas atvėrimas buvo būtinas siekiant užtikrinti, kad nacionaliniai keliai būtų saugiai eksploatuojami ir prižiūrimi. Kaip jau minėta, parengiamuosiuose teisės aktuose patvirtina, kad Viešųjų kelių administracijos (kuri turėjo mažai patirties kaip paslaugų pirkėja ir atitinkamų sutartinių įsipareigojimų vykdymą kontroliuojanti institucija) įgūdžius reikėjo pagerinti (147). Be to, rinkos operatoriams reikėjo laiko prisitaikyti, kad jie galėtų atlikti atitinkamas užduotis. Manyta, kad laipsniškai didinant skelbiamų viešųjų konkursų skaičių įmonės įgytų kompetencijos ir investuotų, kad galėtų tinkamai eksploatuoti ir prižiūrėti kelius. Kaip jau minėta, laipsniškas rinkos atvėrimas užtikrina racionalų sutarčių paskirstymą, palyginti su tuo atveju, jei konkursai tuo pat metu būtų paskelbti dėl visų sutarčių (148). Palaikyti kelių saugą planuota pirmiausia skelbiant konkursus dėl sutarčių, kuriose numatyti paprasčiausi darbai, o konkursus dėl sutarčių, kuriose numatyti darbai yra sudėtingiausi (susiję su keliais atšiauraus klimato zonose ir permainingomis oro sąlygomis), – vėliausiai. Galiausiai Norvegijos institucijos įrodinėja, kad įmonei Mesta AS finansavimas laikinųjų sutarčių išlaidoms padengti buvo skirtas teisėtai. Būtų nelogiška įpareigoti įmonę Mesta AS teikti paslaugas pagal laikinąsias sutartis ir nedengti išlaidų, nes įmonės Mesta AS išlaidos yra didesnės negu konkurentų (149).

Bet kokia laikinosiomis sutartimis suteikta pagalba buvo proporcinga, nes trukmė buvo ribota (ne daugiau kaip ketveri metai), o nustatyta kaina buvo fiksuota – tai skatina didinti našumą. Be to, atsižvelgusios į gerokai geresnį, negu tikėtasi, gebėjimą užsidirbti pirmaisiais trejais veiklos metais, 2007 m. Norvegijos institucijos pabrėžė, kad įmonei Mesta AS nebus skirta jokio tolesnio restruktūrizavimo priemonių finansavimo. Tai rodo, kad įmonės Mesta AS veiklos rezultatai buvo stebėti, siekiant išvengti kompensacijos permokos susidarymo.

Šiuo pagrindu