LT Europos Sąjungos oficialusis leidinys C 101/1

ELPA PRIEŽIŪROS INSTITUCIJOS GAIRĖS

2004 m. liepos 14 d.

dėl rinkos analizės ir didelės įtakos rinkoje vertinimo pagal elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų reguliavimo sistemą, nurodytą Susitarimo dėl Europos ekonominės erdvės XI priede

(2006/C 101/01)

A. Šias gaires išleido ELPA priežiūros institucija (toliau – Institucija) pagal Europos ekonominės erdvės susitarimą (toliau – EEE susitarimas) ir ELPA valstybių susitarimą dėl Priežiūros institucijos ir Teisingumo Teismo steigimo (toliau – Priežiūros ir Teismo susitarimas).

B. Europos Komisija (toliau – Komisija) priėmė rinkos analizės ir didelės įtakos rinkoje vertinimo gaires pagal Bendrijos elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų reguliavimo sistemą (1). Šis neįpareigojantis dokumentas ES valstybių narių nacionalinėms reguliavimo institucijoms (NRI) nubrėžia gaires, kaip taikyti naująją elektroninių ryšių reguliavimo sistemą ir visų pirma, kaip apibrėžiant atitinkamas produktų ir paslaugų rinkas nustatyti didelę rinkos įtaką bei tam tikrus bendradarbiavimo ir koordinavimo nacionaliniu ir ES lygmenimis aspektus.

C. Siekdama užtikrinti vienodą priežiūrą ir vienodą naujųjų taisyklių taikymą visoje Europos ekonominėje erdvėje (toliau – EEE), Institucija priima šias gaires, pasinaudodama galiomis, kurios jai yra suteiktos pagal Priežiūros ir Teismo susitarimo 5 straipsnio 2 dalies b punktą ir 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2002/21/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų bendrosios reguliavimo sistemos (2) (toliau – Pagrindų direktyva) 15 straipsnio 2 dalį.

1. ĮVADAS

1.1. Gairių taikymo apimtis ir tikslas

1. Šios gairės nustato principus, kuriuos ELPA valstybių nacionalinės reguliavimo institucijos turėtų taikyti, analizuodamos rinkas ir esamą konkurenciją pagal naująją elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų sistemą (3).

2. Į šią naująją reguliavimo sistemą įeina penkios direktyvos: Pagrindų direktyva; 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/20/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir paslaugų leidimo (4) (toliau – Leidimų direktyva); 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/19/EB dėl elektroninių ryšių tinklų ir susijusių priemonių sujungimo ir prieigos prie jų (5) (toliau – Prieigos direktyva); 2002 m. kovo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/22/EB dėl universaliųjų paslaugų ir paslaugų gavėjų teisių, susijusių su elektroninių ryšių tinklais ir paslaugomis (6) (toliau – Universaliųjų paslaugų direktyva); 2002 m. liepos 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2002/58/EB dėl asmens duomenų tvarkymo ir privatumo apsaugos elektroninių ryšių sektoriuje (7) (toliau– Direktyva dėl privatumo ir elektroninių ryšių).

3. Pagal 1998 m. reguliavimo sistemą telekomunikacijų sektoriaus rinkos sritys, kurioms buvo taikomas ex ante reguliavimas, būdavo nustatomos atitinkamose direktyvose, bet tai nebuvo rinkos, apibrėžiamos vadovaujantis konkurencijos teisės principais. Tokiose pagal 1998 m. reguliavimo sistemą apibrėžtose srityse NRI galėdavo nustatyti, kad įmonė turi didelę įtaką rinkoje (DĮR), kai jai priklausanti rinkos dalis sudarydavo 25 % rinkos, tačiau jos galėjo nukrypti nuo šios ribos, atsižvelgdamos į įmonės galimybes daryti poveikį rinkai, į jos apyvartos santykį su rinkos dydžiu, galimybes kontroliuoti prieigą prie galutinių naudotojų ir finansinių išteklių bei į jos patirtį teikiant į rinką produktus ir paslaugas.

4. Pagal naująją reguliavimo sistemą reguliuotinos rinkos yra apibrėžiamos vadovaujantis EEE konkurencijos teisės principais. Jas Institucija nustato savo rekomendacijoje dėl atitinkamų produktų ir paslaugų rinkų pagal Pagrindų direktyvos 15 straipsnio 1 dalį (toliau – Rekomendacija). Esant pateisinamoms nacionalinėms aplinkybėms, kitas rinkas gali nurodyti ir NRI, taikydamos Pagrindų direktyvos 6 ir 7 straipsniuose nurodytas procedūras. Transnacionalines rinkas, kurioms taikomas ex ante reguliavimas, nustato Institucija, priimdama pagal Pagrindų direktyvos 15 straipsnio 4 dalį sprendimą dėl atitinkamų transnacionalinių rinkų (toliau – Sprendimas dėl transnacionalinių rinkų). Jei transnacionalinė rinka turi įtakos tiek ELPA valstybei, tiek EB valstybei narei, Institucija ir Komisija bendradarbiauja, siekdamos priimti tolygius sprendimus, nustatančius visose ES ramsčių srityse transnacionalines rinkas (toliau – Sprendimas dėl transnacionalinių rinkų visose ES ramsčių srityse).

5. Į visas šias rinkas NRI įsikiša ir nustato įmonėms tam tikrus įpareigojimus tik tais atvejais, kai laikoma, jog rinkose yra nepakankama konkurencija (8) dėl to, kad tokios įmonės turi dominuojančią padėtį, kaip apibrėžta EEE susitarimo 54 straipsnyje (9). EEE 54 straipsnis atitinka EB sutarties 82 straipsnį. Dominavimo sąvoka, vartojama EB sutarties 82 straipsnyje, Europos bendrijų Teisingumo Teismo teisminėje praktikoje apibrėžiama kaip tokia įmonės padėtis, kai jos ekonominės galios daugumoje atvejų leidžia jai elgtis, neatsižvelgiant į konkurentus, klientus ir, galiausiai, vartotojus. Todėl pagal naująją reguliavimo sistemą skirtingai nuo 1998 m. sistemos Institucija ir NRI, apibrėždamos ex ante reguliuotinas rinkas ir vertindamos, ar įmonės turi didelę įtaką tose rinkose, privalo remtis EEE konkurencijos teisės principais ir metodais.

6. Šios gairės – tai dokumentas, kuriuo vadovaujasi NRI, vykdydamos savo naujas rinkų apibrėžimo ir DĮR vertinimo pareigas. Jas priėmė Institucija, vadovaudamasi Pagrindų direktyvos 15 straipsnio 2 dalimi.

7. Pagrindų direktyvos 15 straipsnio 3 dalis reikalauja, kad NRI kuo labiau atsižvelgtų į šias gaires. Tai yra vienas iš svarbių veiksnių, kuriais Institucija remiasi NRI siūlomų sprendimų proporcingumo ir teisėtumo vertinimuose, atsižvelgdama į Pagrindų direktyvos 8 straipsnyje nustatytus politikos tikslus.

8. Gairėse nagrinėjamos šios konkrečios temos: a) rinkos apibrėžimas; b) DĮR vertinimas; c) DĮR nustatymas; ir d) su visomis šiomis temomis susiję procedūriniai klausimai.

9. Gairės yra skirtos NRI naudojimui šiems tikslams: — Rekomendacijoje nurodytų produktų ir paslaugų rinkų geografiniams matmenims apibrėžti. NRI neapibrėžia transnacionalinių rinkų geografinės apimties, nes jų geografinius matmenis apibrėžia sprendimai dėl transnacionalinių rinkų, nesvarbu, ar tos rinkos būtų susijusius su dviem ar daugiau ELPA valstybių, ar su visomis ES ramsčių sritimis, — Rekomendacijoje, Sprendime ir nacionalinių reguliavimo institucijų nurodytose rinkose atlikti esamų konkurencijos sąlygų rinkos analizę gairių 3 skyriuje nurodytais metodais, — esant pateisinamoms nacionalinėms aplinkybėms ir taikant Pagrindų direktyvos 6 ir 7 straipsniuose nurodytas procedūras, nustatyti svarbias nacionalines ir subnacionalines produktų ir paslaugų rinkas, kurios nėra nurodytos Rekomendacijoje, — atlikus rinkos analizę, nustatyti įmones, turinčias DĮR atitinkamoje rinkoje, ir skirti proporcingas ex ante priemones, atitinkančias reguliavimo sistemos sąlygas, nurodytas gairių 3 ir 4 skyriuose, — padėti ELPA valstybėms ir NRI taikyti Leidimų direktyvos 11 straipsnio 1 dalies f punktą ir Pagrindų direktyvos 5 straipsnio 1 dalį ir taip užtikrinti, kad įmonės vykdytų įpareigojimą teikti informaciją, kuri būtina NRI atitinkamoms rinkoms ir didelei įtakai jose nustatyti, — padėti NRI tinkamai elgtis su slapta informacija, kurią gali pateikti: — įmonės pagal Leidimų direktyvos 11 straipsnio 1 dalies f punktą ir Pagrindų direktyvos 5 straipsnio 1 dalį, — Nacionalinės konkurencijos institucijos (NKI), bendradarbiaudamos, kaip numatyta Pagrindų direktyvos 3 straipsnio 5 dalyje, — Institucija ir kitos ELPA valstybės nacionalinė reguliavimo institucija, bendradarbiaudamos, kaip numatyta Pagrindų direktyvos 5 straipsnio 2 dalyje, — ELPA valstybių nacionalinės reguliavimo institucijos per Instituciją ir Komisiją visose ES ramsčių srityse, kaip nurodyta Pagrindų direktyvos 7 straipsnio 3 dalyje, — EB valstybių narių nacionalinės reguliavimo institucijos per Komisiją ir Instituciją visose ES ramsčių srityse, kaip nurodyta Pagrindų direktyvos 7 straipsnio 3 dalyje.

10. Gairių struktūra yra tokia: 1 skyriuje pateikiamas įvadas ir apžvelgiamos gairių prielaidos, tikslai, apimtis ir turinys. 2 skyriuje aprašoma metodika, kurią turėtų taikyti NRI Rekomendacijoje nurodytų rinkų geografinei apimčiai nusakyti ir Rekomendacijoje nenurodytoms atitinkamoms rinkoms apibrėžti. 3 skyriuje aprašomi kriterijai, kuriais remiantis vertinama atitinkamoje rinkoje esanti didelė įtaka. 4 skyriuje aprašomos galimos išvados, kurias NRI gali padaryti, atlikusios rinkos analizę, ir veiksmai, kurių gali būti imamasi. 5 skyriuje aprašomi NRI tyrimų įgaliojimai, siūlomos NRI tarpusavio veiklos koordinavimo ir NRI bei NKI veiklos koordinavimo procedūros ir aprašomos NRI ir Institucijos, taip pat Institucijos ir Komisijos, ELPA NRI ir EB valstybių narių NRI veiklos koordinavimo ir bendradarbiavimo procedūros visose ES ramsčių srityse. Galiausiai, 6 skyriuje aprašomos viešųjų konsultacijų dėl NRI siūlomų sprendimų ir tų sprendimų skelbimo procedūros.

11. Pagrindinis šių gairių tikslas – užtikrinti, kad NRI laikytųsi nuoseklumo, taikydamos naująją reguliavimo sistemą, ir visų pirma nuosekliai taikytų reguliavimo sistemos nuostatas, nustatydamos įmones, turinčias DĮR.

12. Šiomis gairėmis Institucija taip pat siekia paaiškinti elektroninių ryšių sektoriuje veikiančioms suinteresuotoms šalims ir įmonėms, kaip NRI turėtų imtis vertinti DĮR, vadovaudamosi Pagrindų direktyva, kad kuo labiau padidintų konkrečiam sektoriui skirtų teisės aktų taikymo skaidrumą ir teisinį aiškumą.

13. Prireikus institucija keičia šias gaires, atsižvelgdama į reguliavimo sistemos taikymo patirtį ir būsimą ELPA Teismo ir Europos Bendrijų Teisingumo Teismo praktikos raidą bei Komisijos poziciją.

14. Šios gairės nė kiek neapriboja EEE teisės aktais asmenims ir įmonėms suteiktų teisių. Jos visiškai nekliudo Institucijai, Komisijai ir atitinkamoms nacionalinėms institucijoms taikyti EEE teisės aktus, visų pirma EEE konkurencijos taisykles, ir nepažeidžia ELPA Teismo ir Europos Bendrijų Teisingumo Teismo pateikto jų išaiškinimo. Šios gairės nesudaro kliūčių jokiems veiksmams, kurių Institucija gali imtis ateityje, ar gairėms dėl EEE konkurencijos teisės taikymo, kurias Institucija ateityje gali išleisti.

1.2. Principai ir politikos tikslai, kuriais remiasi konkretiems sektoriams skirtos priemonės

15. NRI privalo siekti politikos tikslų, kurie yra nurodyti Pagrindų direktyvos 8 straipsnio 2, 3 ir 4 dalyse. Jie skirstomi į tris kategorijas: — atviros ir konkurencingos elektroninių ryšių tinklų, paslaugų ir susijusių įrenginių rinkos skatinimas, — vidaus rinkos plėtra, ir — rūpinimasis Europos piliečių interesais.

16. Skiriant ex ante įpareigojimus įmonėms, kurios nustatytos kaip turinčios DĮR, siekiama užtikrinti, kad tos įmonės negalėtų naudoti savo įtakos rinkoje konkurencijai apriboti ar iškraipyti arba perkelti tokią įtaką į gretimas rinkas.

17. Tokios reguliavimo prievolės turėtų būti taikomos tik toms elektroninių ryšių rinkoms, kuriose gali būti požymių, pateisinančių konkrečiam sektoriui taikomas reguliavimo priemones, ir kuriose atitinkama NRI nustato, kad vienas ar keli operatoriai turi DĮR.

18. Produktų ir paslaugų rinkas, kuriose gali būti požymių, pateisinančių konkrečiam sektoriui taikomas reguliavimo priemones, savo Rekomendacijoje nurodo Institucija, o tais atvejais, kai įvairių atitinkamų rinkų apibrėžimą pateisina nacionalinės aplinkybės – nacionalinės reguliavimo institucijos Pagrindų direktyvos 6 ir 7 straipsniuose nurodyta tvarka (10). Be to, tam tikros kitos rinkos yra konkrečiai nurodytos Prieigos direktyvos 6 straipsnyje ir Universaliųjų paslaugų direktyvos 18 ir 19 straipsniuose.

19. NRI įvertina, ar kiekvienoje iš tų rinkų yra veiksminga konkurencija. Išvada, kad atitinkamoje rinkoje konkurencija yra veiksminga, reiškia, kad toje rinkoje nė vienas operatorius, nei pats vienas, nei drauge su kitais operatoriais, neturi dominuojančios padėties. Todėl taikant naująją reguliavimo sistemą, veiksminga konkurencija reiškia, kad atitinkamoje rinkoje nėra jokios įmonės, kuri viena ar kartu su kitomis įmonėmis turėtų individualią ar kolektyvinę dominuojančią padėtį. Kai NRI prieina prie išvados, kad tam tikroje rinkoje nėra veiksmingos konkurencijos, jos įvardija įmones, turinčias toje rinkoje didelę įtaką, ir, vadovaudamosi Pagrindų direktyvos 16 straipsnio 4 dalimi, taiko tam tikrus specialius įpareigojimus arba, jei tokie įpareigojimai jau yra skirti, juos palieka galioti arba pataiso.

20. Atlikdamos rinkos analizę pagal Pagrindų direktyvos 16 straipsnį, NRI struktūriškai vertina atitinkamą rinką ateities perspektyvų požiūriu, remdamosi esamomis rinkos sąlygomis. Atsižvelgdamos į tikėtiną ar numatomą rinkos raidą per tam tikrą pagrįstos trukmės laikotarpį, NRI turėtų nustatyti, ar konkurencijai rinkoje yra perspektyvų, ir ar veiksmingos konkurencijos nebuvimas yra ilgalaikis (11). Pasirinktam laikotarpiui turėtų būti būdingi charakteringi rinkos požymiai, ir turėtų būti nurodytas laikas, kada NRI planuoja analizuoti atitinkamą rinką kitą kartą. Savo analizėje NRI turėtų atsižvelgti į praeities duomenis, kai tokie duomenys yra svarbūs tos rinkos raidai artimiausioje ateityje.

21. Jei NRI nustato, kad tam tikros įmonės turi DĮR, jos privalo joms skirti vieną ar daugiau reguliavimo įpareigojimų, vadovaudamosi atitinkamomis direktyvomis ir atsižvelgdamos į proporcingumo principą. Išimtiniais atvejais NRI gali skirti įpareigojimus prieigos ir prisijungimo srityje, kurie siekia viršija Prieigos direktyvoje nurodytus įpareigojimus, jei tai daroma su išankstiniu Institucijos pritarimu, kaip numatyta tos direktyvos 8 straipsnio 3 dalyje.

22. Vykdydamos savo reguliavimo užduotis pagal Pagrindų direktyvos 15 ir 16 straipsnius, NRI gali veikti savo nuožiūra, atsižvelgdamos į visų atitinkamų (ekonominių, faktinių ir teisinių) veiksnių, kuriuos būtina įvertinti apibrėžiant atitinkamą rinką ir nustatant DĮR turinčias įmones, sudėtingumą. Tačiau veikiant savo nuožiūra, būtina taikyti procedūras, numatytas Pagrindų direktyvos 6 ir 7 straipsniuose.

23. Pagal direktyvas NRI priimti reguliavimo sprendimai turės poveikio EEE vystymuisi. Siekiant išvengti neigiamo poveikio EEE susitarimo veikimui, NRI privalo užtikrinti nuoseklų nuostatų, kurioms taikomos šios gairės, įgyvendinimą. Tokio nuoseklumo galima pasiekti tik glaudžiai koordinuojant ir bendradarbiaujant su kitomis NRI, NKI ir Institucija, kaip numatyta Pagrindų direktyvoje ir rekomenduojama šių gairių 5.3 skyriuje.

1.3. Ryšys su EEE konkurencijos teise

24. Reguliavimo sistemoje rinkos yra apibrėžiamos ir DĮR nustatoma taikant tuos pačius metodus kaip ir EEE konkurencijos teisėje. Todėl NRI atliekamas Rekomendacijoje nurodytų rinkų geografinės apimties nustatymas, ir prireikus Rekomendacijoje nenurodytų atitinkamų produktų ar paslaugų rinkų apibrėžimas bei veiksmingos konkurencijos vertinimas turi atitikti EEE konkurencijos precedentų teisę ir praktiką. Siekiant užtikrinti tokį nuoseklumą, šios gairės yra pagrįstos: 1) ELPA teismo ir Europos Bendrijų Teisingumo Teismo praktika, susijusia su rinkos apibrėžimu ir dominuojančios padėties sąvoka, apibrėžta EB sutartyje ir susijungimų kontrolės taisyklėse (12); 2) Institucijos „EEE konkurencijos taisyklių taikymo telekomunikacijų sektoriuje gairėmis“ (13); 3) Institucijos „Pranešimu dėl atitinkamų rinkų apibrėžimo EEE konkurencijos teisėje“ (14) (toliau – Pranešimas dėl rinkų apibrėžimo); ir 4) Komisijos „Pranešimu dėl konkurencijos taisyklių taikymo prieigos susitarimams telekomunikacijų sektoriuje“ (15) (toliau – Prieigos pranešimas).

25. EEE susitarimo 54 straipsnis atitinka EB Sutarties 82 straipsnį. EEE susitarimo 6 straipsnis numato, kad įgyvendinant ir taikant Susitarimo nuostatas, savo esme tolygias atitinkamoms Bendrijos teisės taisyklėms, jos yra aiškinamos pagal atitinkamas Teisingumo Teismo nutartis, priimtas prieš pasirašant Susitarimą. Be to, Priežiūros ir teismo susitarimo 3 straipsnio 2 dalis numato, kad ELPA teismas ir ELPA priežiūros institucija, aiškindami ir taikydami Susitarimo nuostatas, privalo deramai atsižvelgti į Teisingumo Teismo nutartyse, priimtose po EEE susitarimo pasirašymo, nustatytus principus.

26. Tokios pačios metodikos taikymas užtikrina, kad rinka, apibrėžta konkretaus sektoriaus reguliavimo tikslais, daugumoje atvejų atitiks rinkos apibrėžimus, kurie būtų taikomi pagal konkurencijos teisę. Kai kuriais atvejais ir dėl šių gairių 2 skyriuje nurodytų priežasčių konkurencijos bylose kai kurios rinkos, kurias apibrėžia Institucija ir konkurencijos institucijos, gali skirtis nuo rinkų, kurios yra nurodytos Rekomendacijoje ir Sprendime, ir (arba) nuo rinkų, kurias yra apibrėžusios NRI pagal Pagrindų direktyvos 15 straipsnio 3 dalį. Pagrindų direktyvos 15 straipsnio 1 dalyje aiškiai sakoma, kad rinkos, kurias apibrėžia NRI ex ante reguliavimo tikslais, neturi įtakos rinkų, kurias apibrėžia NKI ir Institucija, konkrečiais atvejais vykdydamos savo atitinkamus įpareigojimus pagal konkurencijos teisę, apibrėžimui.

27. EEE konkurencijos teisės taikymo tikslais Institucijos pranešime dėl rinkos apibrėžimo aiškinama, kad atitinkamos rinkos sąvoka yra glaudžiai susijusi su EEE politikos tikslais. Rinkos, apibrėžtos pagal EEE susitarimo 53 ir 54 straipsnius, paprastai yra apibrėžtos ex post pagrindu. Tokiais atvejais analizėje nagrinėjami įvykiai, kurie jau yra įvykę rinkoje ir kuriems galimi įvykiai ateityje nebeturės įtakos. Atvirkščiai, pagal EEE konkurencijos teisės susijungimų kontrolės nuostatas, paprastai rinkos apibrėžiamos remiantis žvilgsniu į ateitį.

28. Antra vertus, atitinkamos rinkos, apibrėžtos konkretaus sektoriaus reguliavimo tikslais, visuomet vertinamos remiantis žvilgsniu į ateitį, nes NRI į savo vertinimą įtraukia būsimą rinkos raidą. Tačiau atitinkamais atvejais NRI atliekamose rinkos analizėse, kai yra vertinamos atitinkamos rinkos būsimos perspektyvos, neturėtų būti ignoruojama ir buvusi patirtis (žr. taip pat 2 skyrių). Pagrindų direktyvos 15 straipsnio tikslais atliekamos rinkos analizės išeities taškas nėra nei susitarimo buvimas ar suderinta praktika, kuriai taikomas EEE susitarimo 53 straipsnis, nei koncentracija, kuriai taikomas susijungimų reglamentas, nei tariamas piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi, kuriam taikomas EEE susitarimo 54 straipsnis; tokios analizės išeities taškas – bendras perspektyvinis tiriamos rinkos struktūros ir veikimo vertinimas. Nors NRI ir konkurencijos institucijos, tirdamos tuos pačius klausimus tomis pačiomis aplinkybėmis ir tais pačiais tikslais, turėtų iš esmės padaryti tas pačias išvadas, negalima paneigti galimybės, kad, atsižvelgiant į pirmiau nurodytus skirtumus ir ypač į NRI vertinimo platesnį požiūrio tašką, rinkos, apibrėžtos konkurencijos teisėje, ir rinkos, apibrėžtos konkretaus sektoriaus reguliavimo tikslais, ne visuomet sutaps.

29. Nors susijungimų analizė taip pat taikoma ex ante, ji nėra vykdoma reguliariai, kaip nacionalinių reguliavimo institucijų atliekama analizė pagal naująją reguliavimo sistemą. Konkurencijos institucija iš esmės gali atlikti savo sprendimų priežiūrą, atsižvelgdama į rinkos raidą, tuo tarpu NRI privalo atlikti reguliarią savo sprendimų priežiūrą pagal Pagrindų direktyvos 16 straipsnio 1 dalį. Tai gali turėti įtakos NRI atliekamos rinkos analizės apimčiai ir konkurencijos vertinimui, ir dėl tos priežasties rinkos, apibrėžtos pagal naująją reguliavimo sistemą net panašiose srityse gali kai kuriais atvejais skirtis nuo rinkų, kurias apibrėžia konkurencijos institucijos.

30. Laikoma, kad Rekomendacijoje nenurodytoms rinkoms nereikia taikyti konkretiems sektoriams skirto ex ante reguliavimo, išskyrus atvejus, kai NRI gali pateisinti tokį papildomos ar skirtingos atitinkamos rinkos reguliavimą pagal Pagrindų direktyvos 7 straipsnio procedūrą.

31. Tai, kad tam tikroje ex ante reguliavimo tikslais nustatytoje rinkoje įmonė yra įvardyta kaip turinti DĮR, automatiškai nereiškia, kad ši įmonė taip pat turi dominuojančią padėtį pagal EEE susitarimo 54 straipsnį ar panašias nacionalines nuostatas. Be to, DĮR nustatymas nereiškia, kad toji įmonė piktnaudžiauja dominuojančia padėtimi pagal EEE susitarimo 54 straipsnį ar nacionalinius konkurencijos įstatymus. Tai reiškia tik tai, kad struktūrinės perspektyvos požiūriu, trumpalaikiu ar vidutinės trukmės laikotarpiu operatorius yra turėjęs ir turės pakankamą galią rinkoje, kuri jam leis elgtis gana savarankiškai ir nepriklausomai nuo konkurentų, klientų ar galų gale nuo vartotojų, ir tik pagal Pagrindų direktyvos 14 straipsnį.

32. Negalima paneigti galimybės, kad dėl tam tikrų įvairių problemų atitinkamose rinkose praktikoje gali atsirasti lygiagrečių ex ante reguliavimo ir konkurencijos teisės procedūrų (16). Todėl konkurencijos institucijos gali vykdyti savo rinkos analizę ir skirti atitinkamas konkurencijos teisėje numatytas priemones kartu su bet kuriomis NRI konkretiems sektoriams taikomomis priemonėmis. Tačiau būtina pažymėti, kad tokiomis įvairių reguliavimo institucijų vienu metu taikomomis priemonėmis tokiose rinkose yra sprendžiamos skirtingos problemos. DĮR turinčioms įmonėms NRI skiriamų ex ante įpareigojimų tikslas – užtikrinti atitinkamų direktyvų konkrečių tikslų įvykdymą, tuo tarpu konkurencijos teisės priemonėmis siekiama nubausti už susitarimus ar piktnaudžiavimą, kuris atitinkamoje rinkoje apriboja ar iškraipo konkurenciją.

33. Dėl naujai atsirandančių rinkų Pagrindų direktyvos 27 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad naujose rinkose, kur tikėtina, kad de facto rinkos lyderis turės gana didelę rinkos dalį, neturėtų būti taikomas netinkamas ex ante reguliavimas. Per ankstyvas ex ante reguliavimas gali daryti netinkamą įtaką besiformuojančioms konkurencijos sąlygoms naujoje ir dar tik atsirandančioje rinkoje. Tačiau tuo pat metu reikėtų neleisti lyderio pozicijas turinčiai įmonei iš anksto uždaryti tokias dar tik atsirandančias rinkas. Nepažeisdamos konkurencijos institucijų tinkamo kišimosi atskirais konkrečiais atvejais, NRI turi visiškai pateisinti bet kokią ankstyvo ex ante įsikišimo į naujai atsirandančią rinką formą, nes joms išlieka galimybė įsikišti vėlesniame etape, reguliariai vertinant atitinkamas rinkas.

2. RINKOS APIBRĖŽIMAS

2.1. Įvadas

34. 1994 m. išleistose konkurencijos gairėse (17) Institucija pripažino atitinkamos rinkos apibrėžimui būdingus sunkumus greitai besikeičiančios technologijos srityse, tokiose kaip telekomunikacijų sektorius. Nors toks teiginys vis dar galioja elektroninių ryšių sektoriuje, dėl vaidmens valdant šio sektoriaus perėjimą nuo monopolijos prie konkurencijos Institucija ir Komisija nuo tų gairių išleidimo įgijo patirties taikant EEE konkurencijos taisykles dinamiškuose sektoriuose, kuriuos formuoja nuolatiniai technologijos pokyčiai ir inovacijos. Tačiau reikia prisiminti, kad šiose gairėse nesiekiama aiškinti, kaip EEE konkurencijos taisyklės turėtų būti apskritai taikomos elektroninių ryšių sektoriuje; jose tik kalbama apie problemas, susijusias su i) rinkos apibrėžimu ir ii) DĮR vertinimu pagal Pagrindų direktyvos 14 straipsnį.

35. Vertinant, ar įmonė turi DĮR, tai yra ar ji „turi ekonominę galią, kuri jai leidžia būti gana dideliu mastu nepriklausomai nuo konkurentų, klientų ar galų gale nuo vartotojų“ (18), atitinkamos rinkos apibrėžimas turi esminę reikšmę, nes veiksmingą konkurenciją galima vertinti tik taip apibrėžtos rinkos atžvilgiu (19). Terminas „atitinkama rinka“ reiškia, kad yra aprašyti tą rinką sudarantys produktai ir paslaugos ir įvertinta jos geografinė apimtis (visame šiame tekste terminai „produktai“ ir „paslaugos“ vartojami pakaičiui). Čia reikia prisiminti, kad atitinkamos rinkos, apibrėžtos pagal 1998 m. reguliavimo sistemą, skyrėsi nuo rinkų, nustatytų konkurencijos teisės tikslais, nes jos rėmėsi tam tikrais konkrečiais ryšių nuo galo iki galo aspektais, o ne paklausos ir pasiūlos kriterijais, kurie yra taikomi analizėje pagal konkurencijos teisę (20).

36. Rinkos apibrėžimas nėra mechaniškas ar abstraktus procesas. Jis reikalauja išanalizuoti rinkos elgsenos praeityje faktus ir apskritai suvokti konkretaus sektoriaus mechaniką. Atliekant į ateitį orientuotą arba perspektyvinę rinkos analizę, būtina vadovautis dinaminiu, o ne statiniu požiūriu (21). Visiškai aišku, kad bet kokia NRI, NKI, Institucijos ir Komisijos patirtis, įgyta telekomunikacijų sektoriui taikant EEE konkurencijos taisykles, yra ypač svarbi Pagrindų direktyvos 15 straipsnio taikymui. Todėl bet kokia surinkta informacija, bet kokie nustatyti faktai ir bet kokios konkurencijos sąlygų telekomunikacijų rinkose studijos ir ataskaitos, kurias, vykdydamos savo užduotis, užsakė arba kuriomis remiasi NRI (arba NKI) (žinoma, jei tos rinkos sąlygos nuo to laiko nepakito), turėtų būti išeities taškas taikant Pagrindų direktyvos 15 straipsnį ir vykdant perspektyvinę rinkos analizę (22).

37. Pagrindinės produktų ir paslaugų rinkos, kurių ypatybės gali pateisinti ex ante reguliavimo įpareigojimų taikymą, yra nurodytos Rekomendacijoje, kurią pagal Pagrindų direktyvos 15 straipsnio 1 dalį turi priimti Institucija, ir bet kokiame sprendime dėl transnacionalinių rinkų, kurį Institucija nusprendžia priimti pagal Pagrindų direktyvos 15 straipsnio 4 dalį. Todėl praktikoje NRI užduotis – apibrėžti atitinkamos rinkos geografinę apimtį, nors pagal Pagrindų direktyvos 15 straipsnio 3 dalį NRI turi galimybę apibrėžti kitas, ne vien tik Rekomendacijoje pagal Pagrindų direktyvos 7 straipsnį išvardytas rinkas (žr. 6 skyrių).

38. Nors kai kuriais atvejais, atlikus rinkos sąlygų perspektyvinę analizę, rinkos apibrėžimas gali skirtis nuo rinkos apibrėžimo, pagrįsto rinkos elgesio praeityje analize (23), NRI vis dėlto turėtų stengtis išlaikyti, kai įmanoma, rinkos apibrėžimų ex ante reguliavimo tikslais ir konkurencijos taisyklių taikymo tikslais sukurtos metodikos nuoseklumą. Vis dėlto, kaip nurodyta Pagrindų direktyvos 15 straipsnio 1 dalyje ir gairių 1 skyriuje, rinkos yra apibrėžiamos pagal konkrečiam sektoriui taikomą reguliavimą, nepažeidžiant rinkų, kurios konkrečiais atvejais gali būti apibrėžtos pagal konkurencijos teisę.

2.2. Pagrindiniai atitinkamos rinkos apibrėžimo kriterijai

39. Kokiu mastu produkto tiekimas ar paslaugos teikimas konkrečioje geografinėje srityje sudaro atitinkamą rinką priklauso nuo to, ar konkurencija varžo atitinkamo gamintojo (-ų) ar paslaugų teikėjo (-ų) elgseną nustatant kainas. Vertinant įmonių elgesį rinkoje, reikia apsvarstyti du pagrindinius suvaržymus dėl konkurencijos: i) paklausos pakeičiamumas ir ii) pasiūlos pakeičiamumas. Trečias operatorių elgsenos suvaržymo dėl konkurencijos šaltinis yra potenciali konkurencija. Potenciali konkurencija ir pasiūlos pakeičiamumas skiriasi tuo, kad esant pasiūlos pakeičiamumui, rinka greitai reaguoja į kainų padidėjimą, o potencialiems rinkos dalyviams gali reikėti daugiau laiko, kol jie galės pradėti tiekimą rinkai. Pasiūlos pakeičiamumas nereikalauja didesnių papildomų pastoviųjų sąnaudų, tuo tarpu potencialaus dalyvio patekimui į rinką būtinos didelės pastoviosios sąnaudos (24). Todėl vertinant, ar rinkoje yra veiksminga konkurencija Pagrindų direktyvoje nurodyta prasme, būtina tirti potencialios konkurencijos buvimą, tai yra ar yra įmonių, turinčių DĮR (25).

40. Paklausos pakeičiamumas taikomas norint įvertinti, kokiu mastu vartotojai yra pasirengę tam tikrą paslaugą ar produktą pakeisti kitomis paslaugomis ar produktais (26), tuo tarpu pasiūlos pakeičiamumas rodo, ar artimiausiu metu ir vidutinės trukmės laikotarpiu kiti tiekėjai nei tie, kurie jau siūlo produktą ar paslaugas, pakeis savo gamybą ir pradės siūlyti atitinkamus produktus ar paslaugas, nepatirdami didelių papildomų sąnaudų.

41. Vienas iš galimų būdų įvertinti paklausos ir pasiūlos pakeitimo tikimybės buvimą – taikyti vadinamąjį „tariamos monopolijos testą“ (27). Taikydama šį testą, NRI turėtų užduoti klausimą, kas atsitiktų, jei nedaug bet reikšmingai ir ilgam laikui padidėtų tam tikro produkto ar paslaugos kaina, darant prielaidą, kad visų kitų produktų ar paslaugų kainos išliktų nepakitusios (toliau – santykinis kainos padidėjimas). Nors kainos padidėjimo reikšmė kiekvienu konkrečiu atveju yra skirtinga, praktikoje NRI paprastai turėtų atkreipti dėmesį į vartotojų (vartotojų arba įmonių) reakciją į pastovų kainos padidėjimą nuo 5 % iki 10 % (28). Vartotojų arba įmonių reakcija padės nustatyti, ar yra pakaitiniai produktai, ir jei jie yra, kur turėtų būti nubrėžtos atitinkamo produkto rinkos ribos (29).

42. Iš pradžių NRI turėtų taikyti šį testą pirmiausia tam tikroje geografinėje srityje siūlomai elektroninių ryšių paslaugai ar produktui, kurio charakteristikos gali būti tokios, kad pateisintų reguliavimo įpareigojimų taikymą, o jį atlikusi, turėtų jį papildyti papildomais produktais arba sritimis, atsižvelgdama į tai, ar tų produktų ir sričių konkurencija varžo pagrindinio tiriamojo produkto ar paslaugos kainą. Kadangi dėl tam tikros grupės produktų (30) santykinio kainos padidėjimo dalis pardavimų gali būti prarasta, pagrindinė problema – nustatyti, ar prarasti pardavimai yra pakankami, kad atsvertų padidėjusį pelną, kuris būtų gautas iš pardavimų po kainos padidėjimo. Paklausos ir pasiūlos pakeičiamumo įvertinimas leidžia išmatuoti tikėtiną prarasiamų pardavimų kiekį ir tokiu būdu nustatyti atitinkamos rinkos apimtį.

43. Iš esmės „tariamos monopolijos testas“ yra tinkamas tik produktams ir paslaugoms, kurių kaina yra laisvai nustatoma ir nereguliuojama. Todėl jį taikant, turėtų būti daroma prielaida, kad esamos vyraujančios kainos yra nustatomos konkurencijos sąlygomis. Tačiau, jei paslauga ar produktas yra siūlomas reguliuojama ir savikaina pagrįsta kaina, laikoma, kad tokia kaina, nesant priešingų įrodymų, yra nustatyta tokio lygio, koks kitu atveju būtų konkurencijos sąlygomis, ir todėl, taikant „tariamos monopolijos testą“, turėtų būti imama kaip išeities taškas (31). Teoriškai, jei tam tikro produkto ar paslaugos paklausos elastingumas yra reikšmingas net santykinėmis konkurencinėmis kainomis, įmonė neturi didelės įtakos rinkoje. Tačiau, jei elastingumas yra didelis net esamomis kainomis, tai gali reikšti tik tai, kad įmonė jau pasinaudojo savo įtaka rinkoje tiek, kad tolesnis kainos didėjimas nebepadidintų jos pelno. Šiuo atveju, rinkos apibrėžimas pritaikius tariamos monopolijos testą, gali skirtis nuo rinkos apibrėžimo, jei kainos būtų nustatomos konkurencinio lygio (32). Todėl vertinant rinkos apibrėžimą, reikia atsižvelgti į šį galimą sunkumą. Tačiau NRI turėtų remtis tuo, kad vyraujančios kainos yra tinkamas pagrindas, nuo kurio galima pradėti atitinkamą analizę, nebent būtų įrodymų, kad iš tiesų taip nėra.

44. Jei NRI pasirenka tariamos monopolijos testą, ji turėtų jį taikyti tokiu mastu, kol galės nustatyti, kad santykinis kainos padidėjimas apibrėžtose geografinėse ir atitinkamo produkto rinkose nevers vartotojų pereiti prie lengvai prieinamų pakaitalų ar tiekėjų, esančių kitose srityse.

2.2.1. Atitinkamų produktų ar paslaugų rinka

45. Pagal nusistovėjusią precedentų teisę atitinkamų produktų ar paslaugų rinka apima visus tuos produktus ar paslaugas, kurie pakankamai gerai gali vienas kitą pakeisti ne tik dėl savo objektyvių ypatybių, dėl kurių jie ypač tinka nuolatiniams vartotojų poreikiams tenkinti, ar dėl savo kainos ir paskirties, bet ir dėl konkurencijos sąlygų ir (arba) dėl pasiūlos ir paklausos toje rinkoje struktūros (33). Produktai ar paslaugos, kurios gali vienas kitą pakeisti tik santykinai ar nedideliu mastu, nesudaro tos pačios rinkos dalies (34). Todėl NRI turėtų pradėti atitinkamos produktų ar paslaugų rinkos apibrėžimą pirmiausia sugrupuodamos produktus ar paslaugas, kuriuos vartotojai naudoja tuo pačiu tikslu (galutinė paskirtis).

46. Nors galutinė produkto ar paslaugos paskirtis yra glaudžiai susijusi su jų fizinėmis ypatybėmis, tai pačiai paskirčiai gali būti naudojami įvairių rūšių produktai ir paslaugos. Pavyzdžiui, vartotojai gali naudotis nepanašiomis paslaugomis, tokiomis kaip kabelinio ir palydovinio sujungimo paslaugomis, tam pačiam tikslui, t. y. prieigai prie interneto. Tokiu atveju abi paslaugos (kabelinės ir palydovinės prieigos paslaugos) gali būti priskirtos tai pačiai produktų rinkai. Kita vertus, gali būti nustatyta, jog radijo paieškos paslaugos ir mobiliosios telefonijos paslaugos, kurios, atrodytų, teikia tą pačią paslaugą, t. y. siunčia trumpas žinutes į abi puses, priklauso atskiroms produktų rinkoms, nes vartotojai skirtingai suvokia jų funkcijas ir galutinę paskirtį.

47. Tam tikro produkto ar paslaugos kainodaros modelių ir pasiūlos skirtumai taip pat gali rodyti skirtingas vartotojų grupes. Todėl, žiūrėdamos į kainas, NRI gali apibrėžti atskiras iš esmės tos pačios paslaugos rinkas verslo klientams ir gyventojams. Pavyzdžiui, kadangi operatoriai, teikiantys tarptautines mažmenines elektroninių ryšių paslaugas, taikydami skirtingas kainas ir nuolaidas gali skirti gyventojus ir verslo klientus, Institucija ir Komisija nusprendė, kad šios dvi grupės sudaro atskiras šios paslaugos rinkas (žr. toliau). Tačiau tam, kad produktus būtų galima laikyti paklausos pakaitalais, nebūtina, kad jie būtų siūlomi ta pačia kaina. Žemos kokybės maža kaina parduodami produktai ar paslaugos galėtų būti veiksmingi aukštesnės kokybės produkto, parduodamo didesnėmis kainomis, pakaitalai. Šiuo atveju svarbi yra tikėtina vartotojų reakcija į santykinį kainos padidėjimą (35).

48. Be to, įvairių elektroninių ryšių paslaugų pakeičiamumas vis didės dėl įvairių technologijų konvergencijos. Naudojant skaitmenines sistemas, tinklų, naudojančių atskiras technologijas, paslaugų rezultatai ir charakteristikos vis labiau panašės. Pavyzdžiui, duomenų paketų perjungiamasis tinklas, toks kaip internetas, gali būti naudojamas skaitmenizuotiems balso signalams perduoti ir tokiu būdu konkuruoti su balso telefonijos paslaugomis (36).

49. Todėl tam, kad galėtų užbaigti rinkos apibrėžimo analizę, NRI turėtų analizuoti ne tik produktus ir paslaugas, kurios dėl savo objektyvių charakteristikų, kainos ir paskirties yra pakankamai tarpusavyje pakeičiamos, bet, prireikus, ir vyraujančias paklausos bei pasiūlos pakeičiamumo sąlygas, taikydamos tariamos monopolijos testą.

2.2.1.1. Paklausos pakeičiamumas

50. Paklausos pakeičiamumas leidžia NRI nustatyti tarpusavy pakeičiamus produktus ar produktų asortimentą, prie kurio, santykinai padidėjus kainai, vartotojai galėtų lengvai pereiti. Nustatydamos, ar yra paklausos pakeičiamumas, NRI turėtų naudotis buvusio vartotojų elgesio faktais. Jei tokia informacija prieinama, NRI turėtų ištirti buvusius potencialiai konkuruojančių produktų kainų svyravimus, bet kokius užregistruotus kainų pasikeitimus ir atitinkamą informaciją apie tarifus. Tokiais atvejais reikėtų deramai atsižvelgti į faktus, rodančius, kad praeityje, pakitus kainai, vartotojai greitai pereidavo prie kitų produktų ar paslaugų. Nesant tokios informacijos, NRI, prireikus, turėtų stengtis nustatyti ir įvertinti tikėtiną vartotojų ir tiekėjų reakciją į santykinį tam tikros paslaugos kainos padidėjimą.

51. Tačiau vartotojų galimybei pakeisti vieną produktą ar paslaugą kitu dėl nedidelio, bet reikšmingo pastovaus kainos padidėjimo, gali kliudyti gana didelės tokio pakeitimo sąnaudos. Vartotojai, kurie yra investavę į technologiją ar padarę kitas investicijas, būtinas paslaugai gauti ar produktui naudoti, gali nenorėti patirti papildomų išlaidų dėl perėjimo prie kitais atžvilgiais pakaitinės paslaugos ar produkto. Taip pat esamų paslaugų teikėjų vartotojai gali būti susaistyti ilgalaikėmis sutartimis, arba perėjimo prie kito terminalo kaina gali būti labai didelė. Taigi, tokiu atveju, kai galutiniai naudotojai turi mokėti didelę kainą už tai, kad produktą A pakeistų produktu B, tokių produktų nereikėtų priskirti tai pačiai atitinkamai rinkai (37).

52. Paklausos pakeičiamumas pagrįstas produktų ar paslaugų pakaitiniu pobūdžiu, kaip jį mato pirkėjas. Tačiau norint tinkamai apibrėžti produktų rinką gali reikėti atsižvelgti ir į galimą pasiūlos pakeičiamumą.

2.2.1.2. Pasiūlos pakeičiamumas

53. Vertindamos pasiūlos pakeičiamumo mastą, NRI taip pat gali atsižvelgti į tikėtinumą, kad santykinai padidėjus kainoms, t. y. nedaug bet reikšmingai ir pastoviai padidėjus kainoms, šiuo metu atitinkamoje produktų rinkoje nedalyvaujančios įmonės per pagrįstos trukmės laiką nuspręstų patekti į tą rinką (38). Tais atvejais, kai bendros perėjimo prie tam tikro produkto gamybos sąnaudos yra santykinai nedidelės, tas produktas galėtų įeiti į produktų rinkos apibrėžimą. Tai, kad konkuruojanti įmonė turi priemones, kurių reikia tam tikrai paslaugai teikti, yra nesvarbu, jei reikia didelių papildomų investicijų tai paslaugai parduoti ir pelningai ją siūlyti (39). Be to, NRI turi nustatyti, ar tiekėjas naudosis savo faktinėmis gamybos priemonėmis ir jų panaudojimą pakeis taip, kad gamintų atitinkamą produktą ar teiktų atitinkamą paslaugą (pavyzdžiui, ar jis nėra susaistytas ilgalaikiais tiekimo susitarimais ir negali pajėgumų naudoti kitiems tikslams ir t. t.). Rinkai apibrėžti vien tik prielaidos apie pasiūlos pakeičiamumą nepakanka.

54. Taip pat reikėtų atsižvelgti į galiojančius teisinius, įstatyminius ir kitus administracinius reikalavimus, dėl kurių, atsižvelgiant į našumą, nepavyktų greitai patekti į atitinkamą rinką ir kurie dėl to neskatintų pasiūlos pakeičiamumo. Pavyzdžiui, dėl gaišaties ir kliūčių sudarant tarpusavio sujungimo ir bendro išdėstymo susitarimus, derantis dėl bet kokios formos prieigos prie tinklo ar gaunant pervažiavimo teises tinklų plėtrai (40), gali būti nelabai tikėtina, kad per trumpą laiką potencialūs konkurentai pradės teikti naujas paslaugas ir sukurs naujus tinklus.

55. Kaip matyti iš pateiktų samprotavimų, pasiūlos pakeičiamumas gali padėti ne tik apibrėžti atitinkamą rinką, bet ir nustatyti rinkos dalyvių skaičių.

2.2.2. Geografinė rinka

56. Kitas žingsnis nustačius atitinkamą produktų rinką – apibrėžti rinkos geografinius matmenis. Tik apibrėžus produktų ar paslaugų rinkos geografinius matmenis NRI gali tinkamai įvertinti, ar atitinkamoje rinkoje yra rinkos dalyvių, turinčių didelę įtaką rinkoje.

57. Pagal nusistovėjusią precedentų teisę geografinė rinka – tai geografinė teritorija, kurioje atitinkamos įmonės dalyvauja tam tikrų produktų ar paslaugų pasiūloje ar paklausoje ir kurioje konkurencijos sąlygos yra panašios arba pakankamai vienarūšės, ir kuri gali būti atskirta nuo gretimų rajonų, kuriuose vyraujančios konkurencijos sąlygos yra gana skirtingos (41). Geografinės rinkos apibrėžimas nereikalauja, kad prekiautojų ar paslaugų teikėjų konkurencijos sąlygos būtų visiškai vienarūšės. Pakanka, kad jos būtų panašios ar pakankamai vienarūšės ir, atitinkamai, tik tos geografinės teritorijos, kuriose konkurencijos sąlygos yra nevienarūšės (heterogeninės), negali būti laikomos viena rinka (42).

58. Geografinės rinkos ribų apibrėžimo procesas vyksta panašiai kaip ir pirmiau aptartas paklausos ir pasiūlos pakeičiamumo reaguojant į santykinį kainų padidėjimą vertinimo procesas.

59. Atitinkamai, vertindamos paklausos pakeičiamumą, NRI turėtų pirmiausia nustatyti, kam vartotojai atiduoda pirmenybę, ir įvertinti jų dabartinius įpročius pirkti tam tikrose geografinėse rinkose. Pavyzdžiui, kalbinės priežastys gali paaiškinti, kodėl tam tikrų paslaugų nėra arba jomis neprekiaujama skirtingų kalbų rajonuose. Tais atvejais, kai vertinant pasiūlos pakeičiamumą galima nustatyti, kad šiuo metu atitinkamoje rinkoje neveikiantys ir nedalyvaujantys operatoriai, kurie, santykinai padidėjus kainoms, nuspręstų greitu laiku patekti į tą rinką, rinkos apibrėžimas turėtų būti išplėstas, ir į jį turėtų būti įtraukti ir tie „išorės“ operatoriai.

60. Elektroninių ryšių sektoriuje atitinkamos rinkos geografinė apimtis tradiciškai nustatoma remiantis dviem pagrindiniais kriterijais (43): a) tinklo apimamu plotu (44); ir b) teisinių ir kitokių reguliavimo priemonių buvimu (45).

61. Remiantis šiais dviem pagrindiniais kriterijais (46) geografinės rinkos gali būti vietinės, regioninės, nacionalinės arba apimti dviejų ar daugiau šalių teritorijas (pavyzdžiui, visos Europos rinka, EEE rinka arba pasaulinė rinka).

2.2.3. Kiti rinkos apibrėžimo klausimai

62. Kai kuriais išimtiniais atvejais ex ante reguliavimo tikslu atitinkama rinka gali būti apibrėžta kiekvieno maršruto atveju. Visų pirma, aptariant tarptautinių mažmeninių arba didmeninių elektroninių ryšių paslaugų rinkų dydį, gali būti tikslinga suporintas šalis arba suporintus miestus laikyti atskiromis rinkomis (47). Aišku, kad, žiūrint iš paklausos požiūrio taško, skambutis į vieną šalį nėra skambučio į kitą šalį pakaitalas. Antra vertus, klausimas, ar netiesioginio perdavimo paslaugos, t. y. to paties skambučio maršruto pakeitimas arba perdavimas tranzitu per trečiąją šalį, yra veiksmingas pasiūlos pakaitalas, priklauso nuo rinkos ypatybių ir turėtų būti sprendžiamas kiekvienu atveju atskirai (48). Tačiau paslaugų teikimo rinka abipusiu maršrutu bus nacionalinės apimties, nes pasiūla ir paklausa abiejuose maršruto galuose tikriausiai atitiks atskiras rinkos struktūras (49).

63. Savo pranešime dėl rinkos apibrėžimo Institucija atkreipė dėmesį į tam tikrus atvejus, kai atitinkamos rinkos ribos gali būti išplėstos, siekiant atsižvelgti į produktus ir geografines teritorijas, kurie, nors ir nėra tiesioginiai pakaitalai, turėtų būti įtraukti į rinkos apibrėžimą dėl vadinamosios „pakeičiamumo grandinės“ (50). Iš esmės pakeičiamumo grandinė pasitaiko tais atvejais, kai galima įrodyti, kad, nors produktai A ir C nėra tiesioginiai vienas kito pakaitalai, produktas B yra abiejų – produkto A ir produkto C – pakaitalas, ir todėl produktai A ir C gali būti toje pačioje produktų rinkoje, nes jų kainą gali varžyti pakeičiamumas produktu B. Tokia pat logika taikoma ir geografinės rinkos apibrėžimui. Atsižvelgiant į tai, kad taip samprotaujant yra pavojus, kad atitinkamos rinkos apimtis gali būti nederamai išplėsta, pakeičiamumo grandinės faktai turėtų būti pagrįsti įrodymais (51).

2.3. Komisijos praktika

64. Pagal Reglamentą Nr. 17 ir Susijungimų kontrolės reglamentą Komisija priėmė keletą sprendimų dėl elektroninių ryšių sektoriaus. Šie sprendimai gali būti ypač svarbūs NRI supratimui apie Komisijos taikomą atitinkamos rinkos apibrėžimo metodiką (52). Tačiau, kaip pirmiau nurodyta, sektoriuje, kuriam būdingos nuolatinės inovacijos ir greita technologijų konvergencija, yra pavojaus, jog dabartinis rinkos apibrėžimas artimoje ateityje bus nebetikslus arba nebetinkamas (53). Be to, rinkos, apibrėžtos pagal EEE konkurencijos teisę, nepažeidžia pagal naująją reguliavimo sistemą apibrėžtų rinkų, nes rinkos analizės kontekstas ir laikotarpis gali būti visiškai skirtingi (54).

65. Kaip nurodyta Prieigos pranešime, elektroninių ryšių sektoriuje būtina atsižvelgti bent į du pagrindinius atitinkamų rinkų tipus: galutiniams naudotojams teikiamų paslaugų rinka (paslaugų rinka) ir tokioms paslaugoms teikti būtinos prieigos prie įrenginių rinka (prieigos rinka) (55). Šiose dviejose plačiai apibrėžtose rinkose pagal paklausos ir pasiūlos modelius galima išskirti smulkesnes rinkas.

66. Priimdamos sprendimus, Institucija ir Komisija paprastai išskiria paslaugų teikimą nuo jas palaikančios tinklo infrastruktūros teikimo. Pavyzdžiui, infrastruktūros teikimo atveju Komisija įvardijo šias atskiras rinkas: vietinės linijos, tarpmiestinio ryšio ir tarptautinės infrastruktūros teikimo rinkas (56). Fiksuoto ryšio paslaugų atveju Komisija išskyrė abonentų (mažmeninę) prieigą prie komutuojamo ryšio balso telefonijos paslaugų (vietinių, tarpmiestinių ir tarptautinių), operatorių (didmeninę) prieigą prie tinklų (vietinių, tarpmiestinių ir tarptautinių) ir verslo duomenų perdavimo paslaugas (57). Fiksuoto ryšio telefonijos mažmeninių paslaugų rinkoje Komisija skiria pradinį prisijungimą ir mėnesinę nuomą (58). Mažmeninės paslaugos teikiamos dviem atskiroms vartotojų klasėms – gyventojams ir verslo klientams; pastarųjų rinką galima toliau skirstyti į profesionalioms firmoms, mažoms ir vidutinio dydžio įmonėms teikiamų paslaugų rinką ir didelėms bendrovėms teikiamų paslaugų rinką (59). Sprendžiant pagal pasiūlos ir paklausos modelius fiksuoto ryšio telefonijos mažmeninių paslaugų, teikiamų gyventojams, rinkoje, galima sakyti, kad šioje rinkoje šiuo metu siūlomos dviejų rūšių paslaugos: tradicinės fiksuoto ryšio telefonijos paslaugos (balso paslaugos ir siaurajuostis duomenų perdavimas) ir spartaus ryšio paslaugos (šiuo metu xDSL paslaugų forma) (60).

67. Mobiliojo ryšio paslaugų atveju Komisija nustatė, kad paklausos požiūriu mobiliojo ryšio telefonijos paslaugos ir fiksuoto ryšio telefonijos paslaugos sudaro atskiras rinkas (61). Mobiliojo ryšio rinkoje Komisijos surinkti įrodymai rodo, kad mobiliųjų ryšių paslaugų rinka apima ir GSM 900, ir GSM 1800, ir galbūt analogines platformas (62).

68. Komisija nustatė, kad rinkos „prieigą“ sudaro visokio tipo infrastruktūra, kuri gali būti naudojama tam tikrai paslaugai teikti (63). Ar tinklų infrastruktūros rinka turėtų būti dalijama į tiek atskirų mažesnių rinkų, kiek yra tinklų infrastruktūros kategorijų, aiškiai priklauso nuo tokių (alternatyvių) tinklų tarpusavio pakeičiamumo (64). Toks rinkų skirstymas turėtų būti siejamas su naudotojų kategorija, kuriai teikiama prieiga prie tinklo. Todėl reikėtų skirti infrastruktūros teikimą kitiems operatoriams (didmeninis lygis) ir infrastruktūros teikimą galutiniams vartotojams (mažmeninis lygis) (65). Mažmeniniu lygiu toliau galima išskirti verslo klientų ir gyventojų segmentus (66).

69. Tais atvejais, kai paslauga yra teikiama tik galutiniams vartotojams, kurie yra tam tikro tinklo abonentai, prieiga prie galinių tinklo taškų gali sudaryti atitinkamą produktų rinką. Tačiau taip nebus, jei galima nustatyti, kad tas pačias paslaugas tai pačiai vartotojų kategorijai galima teikti per alternatyvius, lengvai prieinamus tinklus. Pavyzdžiui, savo Komunikate dėl vietinės linijos atsiejimo (67), Komisija nurodė, kad, nors yra alternatyvų viešuoju komutuojamo telefono tinklu gyventojams teikiamoms sparčių ryšių paslaugoms (optinio pluošto tinklai, belaidės vietinės linijos arba patobulinti kabelinės TV tinklai), nei vienos iš tų alternatyvų negalima laikyti fiksuotos vietinės linijos infrastruktūros pakaitalu (68). Tačiau inovaciniai ir technologiniai pokyčiai gali pateisinti skirtingas išvadas (69).

70. Prieigą prie mobiliųjų tinklų taip pat galima apibrėžti remiantis dviem potencialiai skirtingomis rinkomis: viena – iškvietos siuntimo, kita – iškvietos gavimo. Šiuo požiūriu klausimas, ar prieigos prie mobiliojo ryšio infrastruktūros rinka yra susijusi su prieiga prie atskiro mobiliojo tinklo ar prie visų mobiliųjų tinklų, turėtų būti sprendžiamas remiantis rinkos struktūros ir veikimo analize (70).

3. DIDELĖS ĮTAKOS RINKOJE (DOMINAVIMO) VERTINIMAS

71. Pagal Pagrindų direktyvos 14 straipsnį „laikoma, kad įmonė turi didelę įtaką rinkoje, jei jos vienos ar bendrai su kitomis įmonėmis padėtis prilygsta dominuojančiai, tai yra ji turi ekonominę galią, kuri jai leidžia būti gana dideliu mastu nepriklausomai nuo konkurentų, klientų ar galų gale nuo vartotojų“. Tai yra apibrėžimas, kuris Teisingumo Teismo praktikoje yra taikomas Sutarties 82 straipsnyje dominuojančios padėties sąvokai (71). Naujoje sistemoje DĮR apibrėžimas yra suderintas su Teismo taikomu dominuojančios padėties apibrėžimu Sutarties 82 straipsnyje (72) ir atitinkamai EEE susitarimo 54 straipsnyje. Taigi, taikydamos naująjį DĮR apibrėžimą, NRI turi užtikrinti, kad jų sprendimai neprieštarautų atitinkamai ELPA Teismo ir Europos Bendrijų Teisingumo Teismo praktikai dominavimo klausimu (73) ir atsižvelgtų į Komisijos praktiką. Tačiau naujas DĮR apibrėžimo taikymas ex ante reikalauja tam tikrų rinkos galios vertinimo metodų priderinimo. Visų pirma, kai yra įtarimas dėl piktnaudžiavimo, NRI, vertindamos ex ante, ar tam tikra įmonė (įmonės) turi dominuojančią padėtį atitinkamoje rinkoje, iš esmės remiasi prielaidomis ir lūkesčiais, kurie skiriasi nuo prielaidų ir lūkesčių, kuriais remiasi konkurencijos institucija, taikydama ex post Sutarties 82 straipsnį ir EEE susitarimo 54 straipsnį (74). Dažnai pasitaiko, kad įrodymų ar duomenų apie buvusią elgseną nebuvimas reiškia, kad rinkos analizė turi būti grindžiama daugiausia ateities vertinimu. Taigi, NRI atliktos rinkos analizės tikslumą apsprendžia atitinkamo sprendimo priėmimo metu turima informacija ir duomenys.

72. Tai, kad kuriuo nors konkrečiu atveju pradinės NRI rinkos prognozės nepasitvirtina, nebūtinai reiškia, kad jos sprendimas jo priėmimo metu, jis prieštaravo Pagrindų direktyvai. Taikant ex ante dominavimo sąvoką, NRI turi turėti tam tikras galias veikti savo nuožiūra, kurios atitiktų ekonominių, faktinių ir teisinių situacijų, kurias reikia įvertinti, sudėtingumą. Pagrindų direktyva reikalauja, kad NRI reguliariai vykdytų rinkos vertinimą. Todėl NRI turi galimybę reguliariai reaguoti į bet kokius įvykius rinkoje ir imtis priemonių, kurias ji laiko esant būtinomis.

3.1. DĮR vertinimo kriterijai

73. Kaip yra pabrėžęs Europos Bendrijų Teisingumo Teismas, nustatyta dominuojanti padėtis nekliudo tam tikrai konkurencijai rinkoje. Ji tik leidžia tokią padėtį turinčiai įmonei jei ne nulemti, tai bent daryti didelę įtaką sąlygoms, kuriomis ta konkurencija plėtosis, ir bet kuriuo atveju elgtis nekreipiant dėmesio į jokius tokios konkurencijos suvaržymus, jei toks elgesys nedaro žalos jai pačiai (75).

74. Atlikdama ex post analizę, konkurencijos institucija gali susidurti su daugeliu skritingų rinkos elgesio pavyzdžių, kurių kiekvienas byloja apie rinkos galią, kaip ji yra apibrėžta Sutarties 82 straipsnyje ir (arba) EEE susitarimo 54 straipsnyje. Tačiau ex ante aplinkoje rinkos galia iš esmės yra matuojama remiantis tam tikros įmonės galėjimu pakelti kainas sumažinus produkciją, bet nepatiriant reikšmingo pardavimo ar pajamų sumažėjimo.

75. Įmonės galią rinkoje gali varžyti potencialių konkurentų buvimas (76). Todėl NRI turėtų atsižvelgti į tai, ar tikėtina, kad įmonės, kurios šiuo metu nėra aktyvios atitinkamoje produktų rinkoje, nedaug, bet reikšmingai ir pastoviai padidėjus kainai, per vidutinės trukmės laikotarpį nuspręstų patekti į rinką. Įmones, kurios po tokio kainos padidėjimo galėtų pakeisti arba išplėsti savo gamybą ar paslaugas ir patekti į rinką NRI turėtų laikyti potencialiais rinkos dalyviais net tuo atveju, jei šiuo metu jos negamina atitinkamo produkto ar nesiūlo atitinkamos paslaugos.

76. Kaip paaiškinta tolesnėse pastraipose, dominuojanti padėtis nustatoma pagal kelis kriterijus, o jos vertinimas, kaip nurodyta pirmiau, grindžiamas perspektyvine rinkos analize remiantis esamomis rinkos sąlygomis. Dažnai vietoj galios rinkoje vertinama turima rinkos dalis. Nors vien tik didelės rinkos dalies nepakanka DĮR (dominavimui) nustatyti, mažai tikėtina, kad įmonė, neturinti didelės kurios nors rinkos dalies, galėtų turėtų dominuojančią padėtį. Todėl nelabai tikėtina, kad įmonės, kurių turimos rinkos dalis yra ne didesnė kaip 25 %, (pačios vienos) turės dominuojančią padėtį atitinkamoje rinkoje (77). Komisijos sprendimų priėmimo praktikoje susirūpinimas dėl vienos įmonės dominavimo paprastai kyla tuomet, kai įmonei priklauso daugiau kaip 40 % rinkos, nors kai kuriais atvejais Komisijos susirūpinimą gali sukelti ir įmonės, kurioms priklauso mažesnės rinkos dalys (78), nes dominavimas gali atsirasti ir įmonei neturint didelės rinkos dalies. Pagal nusistovėjusią precedentų teisę labai didelės rinkos dalys (virš 50 %) jau pačios savaime, išskyrus išimtines aplinkybes, liudija apie dominuojančios padėties buvimą (79). Galima daryti prielaidą, kad įmonė, kuriai priklauso didelė rinkos dalis, turi DĮR, t. y. turi dominuojančią padėtį, jei rinkos dalis, laikui bėgant, išlieka pastovi (80). Tai, kad įmonė, kuri turi reikšmingą padėtį rinkoje, laipsniškai praranda rinkos dalį, gali rodyti, kad rinka darosi konkurencingesnė, bet tai nėra kliūtis DĮR atitinkamos įmonės atveju nustatyti. Antra vertus, laikui bėgant kintančios rinkos dalys gali rodyti, kad atitinkamoje rinkoje nė viena įmonė neturi galios rinkoje.

77. Rinkos dydžio ir rinkos dalies matavimui naudingos informacijos teikia pardavimų apimtis ir vertė (81). Nefasuotų produktų atveju svarbiau yra pardavimų apimtis, tuo tarpu diferencijuotų produktų (t. y. firminių produktų) atveju dažnai laikoma, kad pardavimų vertė ir su jais susijusi rinkos dalis geriau atspindi kiekvieno tiekėjo santykinę padėtį ir galią. Konkursinėse rinkose taip pat galima pasinaudoti laimėtų ir nelaimėtų konkursų skaičiumi, nes jis rodo apytikres rinkos dalis (82).

78. Kokie kriterijai turėtų būti taikomi tam tikros įmonės (įmonių) rinkos daliai išmatuoti priklauso nuo atitinkamos rinkos ypatybių. Kokie kriterijai geriausiai tinka rinkos daliai išmatuoti sprendžia NRI. Pavyzdžiui, galimi kriterijai santykinei įmonės galiai skirtųjų linijų rinkose išmatuoti – pajamos skirtųjų linijų rinkoje, skirtieji pajėgumai arba skirtųjų linijų galinių taškų skaičius. Kaip Komisija yra nurodžiusi, vertinant vien tik skirtosios linijos galinių taškų skaičių neatsižvelgiama į rinkoje esančius skirtingus skirtųjų linijų tipus – nuo analoginių balsui perduoti skirtų skirtųjų linijų iki sparčių skaitmeninių skirtųjų linijų, nuo vietinių iki tolimųjų tarptautinio ryšio skirtųjų linijų. Lyginant šiuos du kriterijus, skirtųjų linijų pajamos gali būti skaidresnės ir jas gali būti paprasčiau išmatuoti. Šiose rinkose veikiančių įmonių rinkos daliai išmatuoti taip pat gali būti taikomi tokie kriterijai kaip mažmeninės pajamos, skambinimo minučių skaičius, fiksuotų telefono linijų skaičius arba viešojo telefono tinklo operatorių abonentų skaičius (83). Kai apibrėžtoji rinka yra tarpusavio sujungimo rinka, realesnis matavimo parametras būtų įplaukos už gaunamas iškvietas fiksuotame ar mobiliajame tinkle. Tai būtų geriausias matavimo parametras, nes taikant įplaukų, o ne, pavyzdžiui, skambinimo minučių skaičiaus parametrą, atsižvelgiama į tai, kad skambinimo minučių kainą gali būti skirtinga (t. y. už vietinius, tarpmiestinius ir tarptautinius skambučius), o įplaukos yra toks rinkos dalies matas, kuris atspindi klientų skaičių ir tinklo aprėptį (84). Dėl tų pačių priežasčių įplaukos už iškvietų mobiliųjų tinklų klientams gavimą gali būti pati tinkamiausia priemonė mobiliojo tinklo operatorių dalyvavimui rinkoje išmatuoti (85).

79. Svarbu pabrėžti, kad dominuojančios padėties buvimo negalima nustatyti vien tik didelės rinkos dalies pagrindu. Kaip jau minėta, didelė rinkos dalis gali paprasčiausiai reikšti, kad atitinkamas operatorius gali turėti dominuojančią padėtį. Todėl NRI, prieš darydamos išvadą apie DĮR buvimą, turėtų atlikti nuodugnų visų atitinkamos rinkos ekonominių ypatybių analizę. Čia taip pat galima taikyti tokiu toliau nurodytus kriterijus, kurie padeda išmatuoti įmonės galią veikti dideliu mastu nepriklausomai nuo savo konkurentų, klientų ir vartotojų: — bendras įmonės dydis, — infrastruktūros, kurią nelengva dubliuoti, kontrolė, — technologiniai pranašumai ir privalumai, — maža kompensuojama perkamoji galia arba jos nebuvimas, — lengva arba privilegijuota prieiga prie kapitalo rinkų arba finansinių išteklių, — produktų ar paslaugų diversifikacija (pavyzdžiui, susieti produktai ar paslaugos), — masto ekonomija, — apimties ekonomija, — vertikali integracija, — gerai išvystytas platinimo ir pardavimo tinklas, — potencialios konkurencijos nebuvimas, — kliūtys plėtimuisi.

80. Dominuojanti padėtis gali atsirasti, esant tam tikram šių kelių nurodytų kriterijų, kurie patys atskirai nebūtinai lemtų dominuojančią padėtį, deriniui.

81. Dominavimas priklauso nuo to, ar lengva patekti į rinką. Faktiškai kliūčių patekimui į rinką nebuvimas iš esmės sulaiko įmonės, turinčios didelę įtaką rinkoje, nepriklausomą antikonkurencinę elgseną. Elektroninių ryšių sektoriuje kliūtys patekti į rinką dažnai yra didelės dėl galiojančių teisinių reikalavimų ir kitų reguliavimo priemonių, kurie gali riboti išduodamų licencijų skaičių arba tam tikrų paslaugų teikimą (t. y. GSM/DCS arba trečios kartos mobiliąsias paslaugas). Be to, kliūtys patekti į rinką yra tuomet, kai tam reikia didelių investicijų ir, norint gauti pelno, būtinas ilgalaikis pajėgumų planavimas (86). Tačiau didelės kliūtys gali tapti ne tokiomis svarbiomis tose rinkose, kuriose nuolat vyksta technologinė pažanga. Elektroninių ryšių rinkose konkurencijos sukelti suvaržymai gali atsirasti dėl pavojų, kuriuos kelia potencialių, dar rinkoje nesančių konkurentų inovacijos. Tokiose rinkose konkurenciją reikia vertinti perspektyviniu požiūriu.

82. Kalbant apie tai, kokią reikšmę taikant naująjį DĮR apibrėžimą turi sąvoka „esminiai įrenginiai“ elektroninių komunikacijų sektoriuje, kol kas nėra jokios teismo praktikos. Tačiau ši sąvoka, kuri dažniausiai yra susijusi su dominuojančios padėties pagal EB Sutarties 82 straipsnį ir (arba) pagal EEE susitarimo 54 straipsnį nustatymui, yra ne tokia svarbi ex ante DĮR vertinimui Pagrindų direktyvos 14 straipsnio prasme. Sąvoka „esminiai įrenginiai“ ypač gerai papildo galiojančius dominuojančią padėtį turinčiai įmonei skirtus bendruosius įpareigojimus, tokius kaip įpareigojimas nediskriminuoti klientų, ir ji yra taikyta pagal EB Sutarties 82 straipsnį ir EEE susitarimo 54 straipsnį išimtinėmis aplinkybėmis tokiais atvejais, kai atsisakymas teikti arba suteikti trečiosioms šalims prieigą kliudytų arba neleistų atsirasti naujoms rinkoms arba naujiems produktams, prieštaraujant Sutarties 82 straipsnio b punktui ir EEE susitarimo 54 straipsnio b punktui. Taigi ši sąvoka daugiausia yra susijusi su prieigos klausimais arba atvejais, kai yra atsisakoma nediskriminuojamai teikti prieigą arba elgtis pagal Sutarties 82 straipsnį ar EEE susitarimo 54 straipsnį. Vadovaujantis esama teismų praktika, produktą arba paslaugą galima laikyti „būtina“ arba „esmine“ tik jei nėra realaus ar potencialaus jų pakaitalo. Nors tiesa, kad įmonei, turinčiai „esminius įrenginius“, iš esmės priklauso dominuojanti padėtis toje rinkoje, priešinga priklausomybė ne visuomet yra. Tai, kad kai kurie įrenginiai nėra „esminiai“ arba „neapsieinami“ ekonominei veiklai kokioje nors atskiroje rinkoje, kaip apibrėžiama egzistuojančioje precedentų teisėje (87) nereiškia, kad tų įrenginių savininkas negali būti dominuojančioje padėtyje. Pavyzdžiui, tinklo operatorius gali būti dominuojančioje padėtyje nepaisant to, kad egzistuoja alternatyvūs konkuruojantys tinklai, jei jo tinklo dydis ir svarba leidžia jam elgtis nepriklausomai nuo kitų tinklo operatorių (88). Kitais žodžiais tariant, svarbu nustatyti, ar tam tikri įrenginiai suteikia jų savininkui DĮR, ir nebūtina nustatinėti, ar šie įrenginiai taip pat gali būti laikomi „esminiais“ arba „neapsieinamais“, kaip jie apibrėžiami galiojančioje teismų praktikoje.

83. Iš to, kas pasakyta, galima daryti išvadą, kad sąvoka „esminiai įrenginiai“ yra mažiau svarbi taikant ex ante Pagrindų direktyvos 14 straipsnį, nei taikant ex post EB sutarties 82 straipsnį ir EEE susitarimo 54 straipsnį.

3.1.1. Galios rinkoje svertinis poveikis

84. Pagrindų direktyvos 14 straipsnio 3 dalyje sakoma: „Kai įmonė turi didelę įtaką tam tikroje rinkoje, gali būti laikoma, kad ji turi didelę įtaką ir glaudžiai susijusioje rinkoje, jei tų dviejų rinkų ryšiai yra tokie, kad įtaka vienoje rinkoje daro poveikį jos įtakai kitoje rinkoje, ir taip dar labiau sustiprėja įmonės įtaka rinkoje“.

85. Šioje nuostatoje kalbama apie rinkos padėtį, panašią į tokią padėtį, dėl kurios buvo priimtas Teismo sprendimas byloje Tetra Pak II (89). Toje byloje Teismas nusprendė, kad įmonės, kuri turėjo dominuojančią padėtį vienoje rinkoje ir užėmė lyderio poziciją kitoje atskiroje, bet glaudžiai susijusioje rinkoje, padėtis buvo panaši į dominuojančią padėtį tose rinkose kaip vienoje visumoje. Dėl savo dominuojančios padėties pirmoje rinkoje ir dalyvavimo susijusioje antrinėje rinkoje įmonė gali sverto principu sustiprinti savo rinkos galią pirmoje rinkoje ir elgtis nepriklausomai nuo savo klientų antroje rinkoje (90). Nors rinkos, kuriose, kaip nustatyta šioje byloje, Tetra Pak turėjo dominuojančią padėtį, buvo horizontalios, dažniausiai nustatomi glaudūs susiję ryšiai Teismo praktikoje apibrėžta prasme tarp vertikaliai integruotų rinkų. Taip dažnai yra telekomunikacijų sektoriuje, kur operatorius dažnai turi dominuojančią padėtį infrastruktūros rinkoje ir reikšmingai dalyvauja žemynkryptėje paslaugų rinkoje (91). Tokiomis aplinkybėmis NRI gali laikyti tikslingu nustatyti, kad toks operatorius turi DĮR abiejose rinkose kartu paėmus. Tačiau praktikoje, jei įmonė yra įvardyta kaip turinti DĮR aukštynkryptėje didmeninėje arba prieigos rinkoje, NRI paprastai gali užkirsti kelią bet kuriam tikėtinam persidavimui arba svertiniam poveikiui mažmeninei ar paslaugų rinkoms, skirdama tai įmonei kokius nors įpareigojimus, numatytus Prieigos direktyvoje, kurie gali būti tikslingi siekiant išvengti tokio poveikio. Todėl NRI turėtų tirti, ar galima taikyti Pagrindų direktyvos 14 straipsnio 3 dalį tik tais atvejais, kai, nustačius ex ante įpareigojimus įmonei, kuri dominuoja (prieigos) aukštynkryptėje rinkoje, veiksmingos konkurencijos neatsiras (mažmeninėje) žemynkryptėje rinkoje.

86. Pirmiau pateikti samprotavimai taip pat tinka horizontalioms rinkoms (92). Be to, nepriklausomai nuo to, ar svarstomos rinkos yra vertikalios, ar horizontalios, abi rinkos turėtų būti elektroninių ryšių rinkos, kaip jos yra apibrėžtos Pagrindų direktyvos 2 straipsnyje, ir abi turėtų turėti tokias charakteristikas, kurios pateisina ex ante reguliavimo įpareigojimus (93).

3.1.2. Kolektyvinis dominavimas

87. Pagal EB sutarties 82 straipsnį ir EEE susitarimo 54 straipsnį dominuojančią padėtį gali turėti viena arba kelios įmonės („kolektyvinis dominavimas“). Pagrindų direktyvos 14 straipsnio 2 dalis taip pat numato, kad įmonė gali turėti DĮR, t. y. ji gali turėti dominuojančią padėtį arba kaip atskira įmonė, arba kartu su kitomis įmonėmis.

88. Prieigos pranešime Komisija pareiškė, kad, nors šiuo metu jos praktika ir Teismo praktika dar tik formuojasi, ji laikys, kad dvi ar daugiau įmonių turi kolektyvinę dominuojančią padėtį, kai jų padėtis iš esmės yra tokia pat jų klientų ir konkurentų atžvilgiu kaip ir vienos dominuojančią padėtį turinčios įmonės, su sąlyga, kad tarp jų nėra veiksmingos konkurencijos. Praktikoje konkurencijos gali nebūti dėl to, kad tas įmones gali sieti tam tikri ryšiai. Tačiau Komisija taip pat nurodė, kad tokių ryšių buvimas nėra būtina sąlyga tam, kad būtų nustatytas kolektyvinis dominavimas (94).

89. Nuo to laiko, kai buvo paskelbtas Prieigos pranešimas, kolektyvinio dominavimo sąvoka buvo išbandyta keliuose sprendimuose, kuriuos Komisija priėmė pagal 17 reglamentą ir pagal Susijungimų reglamentą. Be to, tiek Pirmosios instancijos teismas (PIT), tiek Europos Bendrijų Teisingumo Teismas (ETT) yra priėmę sprendimus, kurie padėjo išsiaiškinti šios sąvokos apimtį.

3.1.2.1. PIT ir ETT teisminė praktika

90. Sąvoka „vienas ar kelios įmonės“ EB Sutarties 82 straipsnyje ir EEE susitarimo 54 straipsnyje reiškia, kad dominuojančią padėtį gali turėti du ar daugiau ūkio subjektų, kurie teisiniu ir ekonominiu atžvilgiu yra vienas nuo kito nepriklausomi (95).

91. Iki ETT nutarties byloje Compagnie Maritime Belge (96) ir PIT nutarties byloje Gencor (97) (žr. toliau), buvo galima teigti, kad kolektyvinis dominavimas nustatomas remiantis ekonominiais ryšiais struktūrine prasme arba kitais veiksniais, dėl kurių gali atsirasti ryšys tarp tam tikrų įmonių (98). Klausimas, ar kolektyvinis dominavimas taip pat gali būti taikomas oligopolinėje rinkoje, tai yra rinkoje, kurioje yra nedaug pardavėjų ir nėra jokių ryšių tarp tokioje rinkoje dalyvaujančių įmonių, pirmą kartą buvo iškeltas byloje Gencor. Byloje buvo svarstoma, ar teisėtas yra pagal Susijungimų kontrolės reglamentą Komisijos priimtas sprendimas, draudžiantis praneštą sandorį tuo pagrindu, kad dėl jo susidarys dvipolinė rinka, kuri padės atsirasti oligopolinio dominavimo padėčiai (99). Pirmosios instancijos teisme šalys teigė, kad Komisijai nepavyko įrodyti, jog egzistuoja „ryšiai“ tarp dvipolio narių, kaip jie apibrėžiami teismų praktikoje.

92. PIT atmetė pareiškimą, nurodydamas, inter alia, kad nėra teisinio precedento, kuris rodytų, kad sąvoka „ekonominiai ryšiai“ turi apsiriboti struktūriniais ryšiais tarp atitinkamų įmonių. Anot PIT, „nėra jokių teisinių ar ekonominių priežasčių ekonominių ryšių sąvokai nepriskirti tarpusavio priklausomybės santykių tarp glaudžios oligopolijos šalių, kurios rinkoje, turinčioje atitinkamas charakteristikas, visų pirma koncentraciją, skaidrumą ir produktų vienarūšiškumą, gali numatyti viena kitos elgesį ir todėl turi stiprų motyvą derinti savo elgesį rinkoje taip, kad bendrai gautų kuo didesnį pelną apribodamos gamybą, kad padidintų kainas. Tokiame kontekste kiekvienas verslininkas žino, kad dėl konkurencijos jo taikomas veiksmas, kuriuo jis siekia padidinti savo rinkos dalį (pavyzdžiui, kainų mažinimas), sąlygos tokius pačius kitų dalyvių veiksmus, ir savo iniciatyva jis negaus jokios naudos. Kainų mažinimas palies visus rinkos dalyvius“ (100). Teismas nurodė, kad rinkos sąlygos gali būti tokios, kai „kiekviena įmonė suvokia bendrus interesus ir, be kita ko, gali didinti kainas nesudariusi susitarimo ir nesiimdama suderintų veiksmų“ (101).

93. PIT nutartį byloje Gencor vėliau palaikė Europos Teisingumo Teismas byloje Compagnie Maritime Belge, kurioje Teismas pateikė tolesnes gaires, kaip reikėtų suprasti kolektyvinio dominavimo sąvoką ir kokios sąlygos turėtų būti tenkinamos, kad galėtų būti nustatytas kolektyvinis dominavimas. Teismo nuomone, norint nustatyti, ar dvi ar daugiau įmonių turi bendrą dominuojančią padėtį, būtina atsižvelgti į tai, ar tam tikroje konkrečioje rinkoje atitinkamos įmonės kartu sudaro kolektyvinį subjektą savo konkurentų, prekybos partnerių ir klientų atžvilgiu (102). Jos gali sudaryti vieną kolektyvinį subjektą, jei i) tarp jų nėra veiksmingos konkurencijos ir ii) minėtos įmonės atitinkamoje rinkoje elgiasi vienodai arba vykdo bendrą politiką (103). Jei į šį klausimą atsakoma teigiamai, tikslinga svarstyti, ar kolektyvinis subjektas faktiškai turi dominuojančią padėtį (104). Ypač svarbu nustatyti, ar atitinkamas įmones sieja ekonominiai ryšiai, kurie joms leidžia veikti nepriklausomai nuo savo konkurentų, klientų ir vartotojų. Teismas pripažino, kad įgyvendintas susitarimas, sprendimas ar suderinti veiksmai, (nesvarbu, ar jiems taikoma, ar netaikoma išimtis pagal Sutarties 81 straipsnio 3 dalį arba pagal EEE susitarimo 53 straipsnio 3 dalį), be abejonės, gali susieti įmones taip, kad dėl jų elgesio toje rinkoje, kurioje jos veikia, jos bus suvoktos kaip kolektyvinis subjektas jų konkurentų, prekybos partnerių ir vartotojų atžvilgiu (105).

94. Tačiau vien tai, kad dvi ar daugiau įmonių yra susietos susitarimu, sprendimu dėl įmonių asociacijos arba suderintais veiksmais Sutarties 81 straipsnio 1 dalyje arba EEE susitarimo 53 straipsnio 1 dalyje nurodyta prasme, nėra būtinas pagrindas tokiai išvadai. Kaip nurodė Teismas, „kolektyvinės dominuojančios padėties nustatymas taip pat gali būti pagrįstas kitais susiejimo veiksniais ir priklauso nuo ekonominio vertinimo, ypač nuo atitinkamos rinkos struktūros vertinimo“ (106).

95. Sprendimai bylose Gencor ir Compagnie Maritime Belge reiškia, kad, nors kolektyvinės dominuojančios padėties nustatymas gali būti grindžiamas struktūrinių ryšių buvimu, tokia pati išvada gali būti padaryta ir esant oligopolinei arba labai koncentruotai rinkai, kurios pati struktūra yra ypač palanki koordinuotam poveikiui atitinkamoje rinkoje (107).

3.1.2.2. Komisijos sprendimų priėmimo praktika ir Pagrindų direktyvos II priedas

96. Kolektyvinio dominavimo sąvoką Komisija svarstė keliuose sprendimuose, priimtuose pagal Susijungimų kontrolės reglamentą. Tokiais atvejais ji stengėsi nustatyti, ar svarstomų oligopolinių rinkų struktūra yra palanki koordinuotam poveikiui tose rinkose (108).

97. Vertindamos ex ante rinkos, kuri yra arba galėtų tapti palanki kolektyviniam dominavimui formaliai neišreikšto koordinavimo forma, atsiradimo tikėtinumą, NRI turėtų analizuoti: a) ar dėl rinkos charakteristikų rinka yra palanki formaliai neišreikštam koordinavimui; ir b) ar tokia koordinavimo forma gali išsilaikyti, tai yra, i) ar kurios nors oligopolinės įmonės gali ir yra suinteresuotos atsisakyti koordinuojamo poveikio atsižvelgiant į kitų įmonių galimybę ir suinteresuotumą reaguoti į tokius veiksmus ir ii) ar pirkėjai, nepriklausomi konkurentai ir potencialūs nauji rinkos dalyviai gali ir yra suinteresuoti pasipriešinti antikonkurenciniam koordinuojamam poveikiui (109).

98. Tokiai analizei padeda tam tikri kriterijai, kurie yra apibendrinti Pagrindų direktyvos II priede ir kuriais Komisija taip pat pasinaudojo, taikydama kolektyvinio dominavimo sąvoką pagal Susijungimų kontrolės reglamentą. Šiame priede sakoma: „Laikoma, kad dviejų ar daugiau įmonių bendra padėtis yra dominuojanti, kaip apibrėžta 14 straipsnyje, jei net ir nesant tarp jų struktūrinių ar kitokių ryšių, jos veikia rinkoje, kurios struktūra prisideda prie koordinuotų pasekmių“ (110). Nepažeidžiant Teisingumo Teismo praktikos dėl bendros dominuojančios padėties, taip gali būti tais atvejais, kai rinka turi keletą tam tikrų bruožų, susijusių visų pirma su rinkos koncentracija, skaidrumu ir kitais toliau išvardytais bruožais: — brandi rinka, — sustingęs ar nedidelis paklausos didėjimas, — mažas paklausos elastingumas, — vienarūšis produktas, — panašios sąnaudų struktūros, — panašios rinkos dalys, — techninių naujovių, brandžios technologijos nebuvimas, — perteklinių pajėgumų nebuvimas, — didelės kliūtys patekti į rinką, — kompensuojamosios perkamosios galios nebuvimas, — potencialios konkurencijos nebuvimas, — įvairios neformalių ir kitokių ryšių tarp atitinkamų įmonių rūšys, — baudžiamieji mechanizmai, — kainų konkurencijos nebuvimas ar ribota jos apimtis.

99. Pagrindų direktyvos II priede aiškiai sakoma, kad pateiktas sąrašas ir kriterijai nėra išsamūs. Sąrašas greičiau iliustruoja, kokiais įrodymais galima remtis teigiant, kad egzistuoja kolektyvinis (oligopolinis) dominavimas formaliai neišreikšto koordinavimo forma (111). Kaip minėta pirmiau, sąrašas taip pat rodo, kad struktūrinių ryšių tarp atitinkamų įmonių buvimas nėra būtina sąlyga kolektyvinei dominuojančiai padėčiai nustatyti. Tačiau aišku, kad ten, kur tokie ryšiai egzistuoja, aiškinant, kodėl konkrečioje oligopolinėje rinkoje galėtų atsirasti koordinuojamas poveikis, galima remtis tokių ryšių buvimu, o taip pat ir visais kitais pirmiau nurodytais kriterijais. Jei tokių ryšių nėra, norint nustatyti, ar rinka palanki kolektyviniam dominavimui formaliai neišreikšto koordinavimo forma, reikia atsižvelgti į keletą rinkos charakteristikų, kurios dažniausiai pirmiau nurodytame sąraše. pateiktas charakteristikas. Būtina išnagrinėti visas tas charakteristikas ir įvertinti jų bendrą poveikį, o ne mechaniškai dėti „paukščiukus“ prie to sąrašo punktų priklausomai nuo vienos ar kitos charakteristikos buvimo ar nebuvimo. Atsižvelgiant į konkretaus atvejo aplinkybes, tai, kad negalima aiškiai nustatyti paprastai su kolektyviniu dominavimu siejamo vieno ar kito struktūrinio elemento dar nereiškia, kad reikia atmesti koordinuojamo poveikio tikimybę (112).

100. Oligopolinėje rinkoje, kuri tenkina daugumą, jei ne visus, pirmiau nurodytų kriterijų, visų pirma būtina ištirti, ar rinkos dalyviai turi didelių paskatų susitarti dėl koordinuojamo poveikio rinkai ir nesilaikyti konkurencinės elgsenos. Taip atsitinka tais atvejais, kai ilgalaikė antikonkurencinės elgsenos teikiama nauda atsveria trumpalaikę konkurencinės elgsenos laikymosi naudą.

101. Būtina pabrėžti, kad pats rinkos koncentracijos nustatymas nebūtinai reiškia, kad jos struktūra yra palanki kolektyviniam dominavimui formaliai neišreikšto koordinavimo forma (113).

102. Galiausiai, taikant kolektyvinio dominavimo sąvoką formaliai neišreikšto koordinavimo forma, svarbiausi yra tokie kriterijai, kurie lemia koordinuojamą poveikį konkrečiai rinkai. Pavyzdžiui, Byloje Nr. COMP/M.2499 – Norske Skog/Parenco/Walsum Komisija priėjo prie išvados, kad net tuo atveju, jei laikraštinio popieriaus ir iš medienos pagaminto žurnalinio popieriaus rinkos yra koncentruotos, produktai yra vienarūšiai, paklausa labai nelanksti, pirkėjų galia ribota, o kliūtys patekti į rinką didelės, tačiau dėl dalinio rinkos dalių stabilumo, nesimetriškos sąnaudų struktūros, ypač neskaidrių investavimo sprendimų, bei patikimo atsakomųjų mechanizmo nebuvimo nėra tikėtina, kad tarp oligopolinių įmonių galėtų būti formaliai neišreikštas koordinavimas (114).

3.1.2.3. Kolektyvinis dominavimas ir telekomunikacijų sektorius

103. Taikydamos kolektyvinio dominavimo sąvoką, NRI taip pat gali atsižvelgti į sprendimus, priimtus pagal Susijungimų kontrolės reglamentą elektroninių ryšių sektoriuje, kuriuose Komisija ištyrė, ar dėl kurio nors pranešto sandorio galėtų atsirasti kolektyvinis dominavimas.

104. MCI WorldCom/Sprint byloje Komisija tyrė, ar susijungęs subjektas kartu su Concert Alliance turi kolektyvinę dominuojančią padėtį pasaulinių telekomunikacinių paslaugų (PTP) rinkoje. Atsižvelgiant į tai, kad operatoriai toje rinkoje konkuravo pasiūlymų pagrindu ir iš esmės pirminiu konkurso etapu jų atranka buvo pagrįsta galimybėmis teikti aukštos kokybės klientui pritaikytas pažangias paslaugas, o ne kaina, Komisija savo tyrime visų pirma koncentravosi į rinkos dalyvių paskatas imtis lygiagrečios elgsenos dėl to, kieno ir kokie pasiūlymai laimės (bei kieno ir kokie pasiūlymai laimėjo) (115) .. Nuodugniai ištyrusi rinkos struktūrą (vienarūšis produktas, didelės kliūtis patekti į rinką, klientų pasipriešinimo galia ir t. t.), Komisija priėjo prie išvados, kad ji negali įrodyti konkurencinio spaudimo iš esamų konkurentų nebuvimo, t. y. svarbiausio veiksnio, į kurį atsižvelgiama tiriant, ar lygiagretus elgesys gali tęstis, ir nusprendė nutraukti tos bylos nagrinėjimą (116).

105. BT/Esat (117) byloje Komisija tyrė, ar rinkos sąlygos Airijos telefoninės prieigos prie interneto rinkoje palankios tam, kad atsirastų dvipolis, kurį sudarytų esamas operatorius Eircom ir susijungęs ūkio subjektas. Komisija padarė išvadą, kad taip nėra dėl šių priežasčių: pirma, tų įmonių turimos rinkos dalys buvo nestabilios; antra, kas šešis mėnesius paklausa išauga dvigubai; trečia, interneto prieigos produktai nelaikomi vienarūšiais; ketvirta, vienas iš svarbiausių tos rinkos bruožų yra technologijų plėtra (118).

106. Vodafone/Airtouch (119) byloje Komisija nustatė, kad susijungęs ūkinis subjektas bendrai kontroliuoja du iš keturių operatorių, dalyvaujančių Vokietijos mobiliojo ryšio rinkoje (būtent D2 ir E-Plus, tuo tarpu kiti du operatoriai – T-Mobil ir VIAG Interkom). Atsižvelgiant į tai, kad patekimas į rinką yra labai griežtai reguliuojamas, t. y. licencijos ribojamos esant ribotiems turimiems radijo dažniams, ir į tai, kad rinkos sąlygos yra skaidrios, negalima paneigti tikimybės, kad dėl šių veiksnių gali atsirasti dvipolis, palankus koordinuojamam poveikiui (120).

107. France Telecom/Orange byloje Komisija nustatė, kad prieš Orange ateinant į Belgijos mobiliojo ryšio rinką, du rinkos dalyviai – Proximus ir Mobistar –naudojosi bendra dominuojančia padėtimi. Komisija pažymėjo, kad ketverius metus prieš ateinant Orange, abu operatoriai turėjo panašią ir skaidrią kainodarą, ir jų kainų tendencijos tiksliai sutapo (121). Tame pačiame sprendime Komisija taip pat atmetė trečiųjų šalių teiginius dėl Vodafone ir France Telecom kolektyvinės dominuojančios padėties pavojaus rinkoje teikiant visą Europą apimančias mobiliojo ryšio paslaugas tarptautinio mobiliojo ryšio klientams. Be didelių abiem operatoriams priklausančių rinkos dalių skirtumo, rinkai buvo būdinga tai, kad ji buvo nauja, paklausa joje augo ir buvo siūloma daug įvairių paslaugų skirtingomis kainomis (122).

4. ĮPAREIGOJIMŲ NUSTATYMAS, IŠLAIKYMAS, KEITIMAS IR PANAIKINIMAS REGULIAVIMO SISITEMOJE

108. Šių gairių 3 skyriuje buvo kalbama apie atitinkamų rinkų analizę, kurią NRI privalo atlikti pagal Pagrindų direktyvos 16 straipsnį, kad galėtų nustatyti, ar rinkoje yra veiksminga konkurencija, t. y. ar toje rinkoje yra įmonių, kurios turi dominuojančią padėtį. Šiame skyriuje pateikiamos gairės nacionalinėms reguliavimo institucijoms, kokių veiksmų, atlikusios tą analizę, jos turėtų imtis, t. y. nustatyti, išlaikyti, keisti ar panaikinti konkrečius reguliavimo įpareigojimus įmonėms, kurios, kaip nustatyta, turi DĮR. Šiame skyriuje taip pat aprašomos aplinkybės, kuriomis panašūs įpareigojimai į tuos, kuriuos galima skirti DĮR turintiems operatoriams, gali būti skirti išimtiniais atvejais įmonėms, kurios nėra pripažintos turinčiomis DĮR.

109. Specialūs reguliavimo įpareigojimai, kuriuos galima skirti DĮR turinčioms įmonėms, gali būti taikomi ir didmeninėse, ir mažmeninėse rinkose. Iš esmės, su didmenine rinka susiję įpareigojimai yra nurodyti Prieigos direktyvos 9–13 straipsniuose. Įpareigojimai, susiję su mažmeninėmis rinkomis, yra nurodyti Universaliųjų paslaugų direktyvos 17–19 straipsniuose.

110. Prieigos direktyvoje nurodyti šie įpareigojimai: skaidrumas (9 straipsnis), nediskriminavimas (10 straipsnis), apskaitos atskyrimas (11 straipsnis), įpareigojimai suteikti prieigą ir naudotis specialiais tinklo įrenginiais (12 straipsnis) ir kainų kontrolės ir sąnaudų apskaitos įpareigojimai (13 straipsnis). Be to, Prieigos direktyvos 8 straipsnis numato, kad NRI gali skirti ir šiame sąraše nenurodytus įpareigojimus. Tam jos privalo pateikti prašymą Institucijai, kuri priima sprendimą, pasikonsultavusi su ELPA Ryšių komitetu, ar NRI gali būti leista nustatyti tokius įpareigojimus.

111. Universaliųjų paslaugų direktyvoje nurodyti šie įpareigojimai: mažmeninių paslaugų reguliavimas ir kontrolė (17 straipsnis), minimalaus skirtųjų linijų rinkinio buvimas (18 straipsnis ir VII priedas) ir operatoriaus pasirinkimas ir išankstinis pasirinkimas (19 straipsnis).

112. Pagal reguliavimo sistemą šie įpareigojimai gali būti skirti įmonėms, kurios yra įvardytos kaip turinčios didelę įtaką atitinkamoje rinkoje, išskyrus tam tikrus apibrėžtus atvejus, išvardytus šių gairių 4.3 pastraipoje.

4.1. Įpareigojimų nustatymas, išlaikymas, keitimas ir panaikinimas DĮR turintiems operatoriams

113. Kaip išaiškinta 1 skyriuje, veiksminga konkurencija reiškia, kad nė viena įmonė atitinkamoje rinkoje nedominuoja (neturi DĮR). Kitaip tariant, nustačius, kad atitinkamoje rinkoje yra veiksminga konkurencija, reiškia, jog toje rinkoje nėra nei vienos įmonės dominavimo, nei kolektyvinio dominavimo. Ir atvirkščiai, nustačius, kad atitinkamoje rinkoje nėra veiksmingos konkurencijos, reiškia, jog toje rinkoje yra vienos įmonės dominavimas arba kolektyvinis dominavimas.

114. Jei NRI nustato, kad atitinkamoje rinkoje yra veiksminga konkurencija, pagal Pagrindų direktyvos 16 straipsnį ji neturi teisės jokiam rinkos dalyviui nustatyti jokių įpareigojimų. Jei toje rinkoje NRI prieš tai yra nustačiusi reguliavimo įpareigojimus įmonei (įmonėms), ji privalo tokius įpareigojimus panaikinti ir tai įmonei (įmonėms) negali skirti jokių naujų įpareigojimų. Pagrindų direktyvos 16 straipsnio 3 dalyje nurodyta, kad tais atvejais, kai NRI ketina panaikinti taikomus įpareigojimus, ji privalo atitinkamoms šalims apie tai pranešti prieš pakankamą laiką.

115. Jei NRI nustato, kad atitinkamoje rinkoje nėra veiksmingos konkurencijos, nes joje yra dominuojančią padėtį turinti įmonė ar įmonės, ji privalo pagal Pagrindų direktyvos 16 straipsnio 4 dalį įvardyti tą įmonę ar įmones kaip turinčias DĮR ir joms nustatyti atitinkamus reguliavimo įpareigojimus. Tačiau vien tik didelę įtaką atitinkamoje rinkoje turinčios įmonės nustatymas, nenustatant tinkamų reguliavimo įpareigojimų, neatitinka naujosios reguliavimo sistemos, t. y. Pagrindų direktyvos 16 straipsnio 4 dalies, nuostatų. Kitaip tariant, NRI privalo nustatyti bent vieną reguliavimo įpareigojimą įmonei, įvardytai kaip turinčiai DĮR. Kai NRI nustato, kad dominuojančią padėtį turi ne viena įmonė, t. y. kad rinkoje yra kolektyvinė dominuojanti padėtis, ji taip pat privalo nustatyti tinkamiausius reguliavimo įpareigojimus remdamasi proporcingumo principu.

116. Jei įmonei jau buvo skirti įpareigojimai pagal 1998 m. reguliavimo sistemą, NRI privalo apsvarstyti, ar, remiantis nauja rinkos analize, atlikta pagal Pagrindų direktyvos 16 straipsnį ir šias gaires, tikslinga toliau taikyti panašius įpareigojimus pagal naująją reguliavimo sistemą. Jei nustatoma, kad įmonė atitinkamoje rinkoje turi DĮR pagal naująją sistemą, galima ir toliau taikyti reguliavimo įpareigojimus, atitinkančius įpareigojimus, skirtus pagal 1998 m. reguliavimo sistemą, Tačiau NRI savo nuožiūra gali tokius įpareigojimus iš dalies pakeisti arba kartu skirti ir naujus pagal naująją sistemą numatytus įpareigojimus.

117. NRI, siekdamos ištaisyti tam tikrą problemą rinkoje, kurioje nėra veiksmingos konkurencijos, parenka įpareigojimą iš direktyvose nustatytų reguliavimo priemonių sąrašo, išskyrus atvejus, kai direktyvose jau numatytos konkrečios priemonės, kaip, pavyzdžiui, Universaliųjų paslaugų direktyvos 18 ir 19 straipsnių atveju. Kai NRI ketina nustatyti kitus prieigos ar tinklų sujungimo įpareigojimus, kurių nėra Prieigos direktyvos sąraše, jos privalo pateikti prašymą Institucijai, kad ši pritartų jos siūlomiems veiksmams. Prieš priimdama sprendimą, IRA privalo pasikonsultuoti su ELPA ryšių komitetu.

118. EEE teisė, visų pirma Pagrindų direktyvos 8 straipsnis, reikalauja NRI užtikrinti, kad priemonės, kurias jos nustato DĮR turintiems rinkos dalyviams pagal Pagrindų direktyvos 16 straipsnį, būtų pateisinamos 8 straipsnyje nurodytų tikslų siekimu ir būtų proporcingos tų tikslų įgyvendinimo atžvilgiu. Taigi, visi NRI taikomi įpareigojimai turi būti proporcingi problemai, kurią norima išspręsti. Pagrindų direktyvos 7 straipsnis reikalauja, kad NRI, pranešdamos apie priemonę kitoms NRI ir Institucijai, išdėstytų priežastis, dėl kurių ta priemonė yra siūloma. Taigi, be rinkos analizės, remiantis kuria nustatoma DĮR, NRI savo sprendime privalo pateikti siūlomos priemonės pagrindimą atsižvelgiant į 8 straipsnyje nurodytus tikslus bei paaiškinimą, kodėl tą sprendimą reikėtų laikyti proporcingu.

119. Proporcingumo principo laikymasis yra pagrindinis Institucijos taikomas kriterijus NRI siūlomoms priemonėms pagal Pagrindų direktyvos 7 straipsnį įvertinti. Proporcingumo principas yra nustatytas EEE teisėje (123). Iš esmės proporcingumo principas reikalauja, kad priemonės, taikomos tam tikram tikslui pasiekti, nebūtų griežtesnės, nei tikslinga ir būtina tam tikslui pasiekti. Įvertinant, ar siūloma priemonė neprieštarauja proporcingumo principui, reikia nustatyti, ar siūlomu veiksmu yra siekiama teisėto tikslo, ir ar tam tikslui pasiekti taikomos priemonės yra būtinos ir kuo mažiau apsunkinančios, t. y., ar jos yra pačios būtiniausios tam tikslui pasiekti.

120. Tačiau, ypač ankstyvosiose naujosios sistemos įgyvendinimo stadijose Institucija neketina reikalauti, kad NRI panaikintų dėl teisėtų reguliavimo poreikių DĮR turintiems operatoriams skirtų reguliavimo įgaliojimų, išskyrus atvejus, kai yra aiškių įrodymų, kad tais įpareigojimais jau pasiektas tikslas ir jų nebereikia, nes manoma, kad atitinkamoje rinkoje jau yra veiksminga konkurencija. Naujojoje reguliavimo sistemoje numatytos įvairios priemonės skirtingoms problemoms spręsti, ir tos priemonės turėtų būti priderintos atitinkamų problemų sprendimui.

121. Kai kreipiamasi į Instituciją pagal Pagrindų direktyvos 7 straipsnio 3 dalį, ji taip pat patikrina, ar NRI siūloma priemonė atitinka reguliavimo sistemą kaip visumą, ir įvertina siūlomos priemonės poveikį EEE susitarimo veikimui.

122. Institucija nacionalinėms reguliavimo institucijoms padeda užtikrinti, kad jos pasirinktų kuo nuoseklesnes ištaisomąsias priemones panašiomis EEE valstybėse esančiomis aplinkybėmis. Be to, kaip pažymėta Pagrindų direktyvos 7 straipsnio 2 dalyje, nacionalinės reguliavimo institucijos privalo susitarti, kokio tipo ištaisomosios priemonės geriausiai tinka tam tikroms problemoms rinkoje spręsti.

4.2. Transnacionalinės rinkos: sprendimai ir bendra NRI analizė

123. Pagal Pagrindų direktyvos 15 straipsnio 4 dalį Institucijai suteikiami įgaliojimai, pasikonsultavus su nacionalinėmis reguliavimo institucijomis ir ELPA ryšių komitetu, priimti sprendimą, nustatantį dviejų ar daugiau ELPA valstybių transnacionalines rinkas. Pagal Pagrindų direktyvos 15 straipsnio 4 dalį, įrašytą į EEE susitarimą (124), taip pat numatomas transnacionalinių rinkų, kurios yra susijusios tiek su kuria nors ELPA valstybe, tiek su EB valstybe nare, nustatymas. Tokiais atvejais Institucija ir Komisija bendradarbiauja, siekdamos susitarti dėl vienodų sprendimų nustatant transnacionalinę rinką visų ES ramsčių srityse, susijusią tiek su ELPA valstybe, tiek su EB valstybe nare. Bendrosios bendradarbiavimo taisyklės pagal ELPA susitarimo 109 straipsnį taikomos mutatis mutandis.

124. Vadovaudamosi Pagrindų direktyvos 16 straipsnio 5 dalimi, atitinkamos nacionalinės reguliavimo institucijos bendrai atlieka rinkos analizę ir sprendžia, ar reikia nustatyti įpareigojimus. Praktikoje Europos reguliavimo institucijų grupės susitikimai turėtų būti tinkama priemonė tokiai analizei atlikti, tačiau gali būti būtini ir kiti daugiašaliai susitikimai ir bendradarbiavimas.

125. Apskritai bendra NRI analizė turėtų būti atliekama taikant tokias pačias procedūras (pavyzdžiui, viešąsias konsultacijas), kaip ir kai rinkos analizę atlieka viena nacionalinė reguliavimo institucija. Reikia numatyti tikslią kolektyvinės analizės ir sprendimų priėmimo tvarką.

4.3. Tam tikrų specialių reguliavimo įpareigojimų nustatymas operatoriams, neturintiems DĮR

126. Pirmesnėse šio skyriaus dalyse buvo aprašytos procedūros, kuriomis tam tikri specialūs įpareigojimai gali būti nustatyti DĮR turinčioms įmonėms pagal Prieigos direktyvos 7 ir 8 straipsnius ir Universaliųjų paslaugų direktyvos 16–19 straipsnius. Išimties tvarka toliau nurodytais atvejais, kurie yra išvardyti Prieigos direktyvos 8 straipsnio 3 dalyje, panašūs įpareigojimai gali būti skiriami ir kitiems operatoriams, kurie neturi DĮR: — įpareigojimai, taikomi, inter alia, prieigai prie sąlyginių prieigos sistemų, įpareigojimai sujungti tinklus, kad būtų užtikrinta sąveika nuo galinio taško iki galinio taško ir prieiga prie taikomųjų programų sąsajų ir elektroninių programų tvarkaraščių siekiant užtikrinti nurodytų skaitmeninių televizijos ir radijo transliavimo paslaugų prieinamumą (Prieigos direktyvos 5 straipsnio 1 dalis ir 5 straipsnio 2 dalis ir 6 straipsnis), — įpareigojimai dėl bendro naudojimosi įrenginiais, kuriuos nacionalinės reguliavimo tarnybos gali skirti, kai dėl aplinkos apsaugos, sveikatos, saugumo ir teritorijų planavimo taisyklių reikalavimų kitoms įmonėms nelieka tinkamų alternatyvų (Pagrindų direktyvos 12 straipsnis), — apskaitos atskyrimo įpareigojimai elektroninių ryšių paslaugas teikiančioms įmonėms, kurios turi specialias arba išimtines teises kituose sektoriuose (Pagrindų direktyvos 13 straipsnis), — įpareigojimai, susiję su įmonės įsipareigojimais, kuriuos ji prisiėmė taikant konkurencinę ir lyginamąją atrankos procedūrą, kad gauti teisę naudoti radijo dažnį (Leidimų direktyvos priedo B7 sąlyga, taikoma pagal tos direktyvos 6 straipsnio 1 dalį), — įpareigojimai aptarnauti skambučius abonentams, kurie naudojasi specialiais numeriais, ir įpareigojimai, būtini numerių perkėlimui įgyvendinti (Universaliųjų paslaugų direktyvos 27, 28 ir 30 straipsniai), — įpareigojimai, kurie pagrįsti atitinkamomis Direktyvos dėl privatumo ir elektroninių ryšių nuostatomis.

5. tyrimo ir bendradarbiavimo procedūrų bEI rinkos analizĖs įgaliojimai

5.1. Apžvalga

127. Šis gairių skyrius skirtas procedūroms, susijusioms su nacionalinių reguliavimo institucijų įgaliojimais gauti informaciją, kurios reikia rinkos analizei atlikti.

128. Reguliavimo sistemoje yra nuostatos, kurios leidžia NRI reikalauti, kad elektroninių ryšių tinklus ir paslaugas teikiančios įmonės joms pateiktų visą informaciją, įskaitant slaptą informaciją, kurios NRI reikia konkurencijai atitinkamose rinkose įvertinti ir atitinkamiems ex ante įpareigojimams skirti ir tokiu būdu užtikrinti reguliavimo sistemos laikymąsi.

129. Šiame gairių skyriuje taip pat pateikiamos rekomendacijos dėl priemonių, kuriomis siekiama užtikrinti veiksmingą NRI ir nacionalinių konkurencijos institucijų (NKI) bendradarbiavimą nacionaliniu lygiu, NRI tarpusavio bendradarbiavimą, NRI ir Institucijos bendradarbiavimą EEE lygiu, taip pat bendradarbiavimą tarp NRI ELPA valstybėse ir NRI EB valstybėse narėse visų ES ramsčių srityse per Instituciją ir Komisiją. Visų pirma, šiame skyriuje kalbama apie tų institucijų keitimąsi informacija.

130. Daugeliui elektroninių ryšių rinkų būdingas spartus vystymasis, ir struktūrų pokyčiai. NRI turėtų užtikrinti, kad veiksmingos konkurencijos įvertinimas, viešosios konsultacijos ir operatorių, turinčių DĮR, nustatymas būtų atliekamas per pakankamai trumpą laiką. Bet koks bereikalingas delsimas priimti sprendimą gali turėti žalingų pasekmių įmonių norui investuoti į atitinkamas rinkas ir, tuo pačiu, vartotojų interesams.

5.2. Rinkos analizė ir tyrimų įgaliojimai

131. Pagal Pagrindų direktyvos 16 straipsnio 1 dalį NRI privalo atlikti atitinkamų rinkų, nurodytų Rekomendacijoje ir bet kuriame Sprendime, analizę kuo greičiau po jų priėmimo ar vėlesnio pataisymo. Kiekvienos atitinkamos rinkos analizės išvados kartu su siūlomais reguliavimo veiksmais turi būti skelbiamos, ir turi būti rengiamos viešosios konsultacijos, kaip nurodyta šių gairių 6 skyriuje.

132. Kad galėtų atlikti rinkos analizę, NRI pirmiausia turi surinkti visą informaciją, kuri, jų nuomone, yra reikalinga įtakai konkrečioje rinkoje įvertinti. Kadangi tokią informaciją reikia gauti tiesiai iš įmonių, Leidimų direktyvos 11 straipsnis numato, kad įmonės pagal savo bendrojo leidimo sąlygas privalo teikti informaciją, kurios reikia NRI rinkos analizei, apibrėžtai Pagrindų direktyvos 16 straipsnio 2 dalyje, atlikti. Šis reikalavimas dar sustiprintas bendresniu įpareigojimu Pagrindų direktyvos 5 straipsnio 1 dalyje, kurioje numatyta, kad ELPA valstybės turi užtikrinti, kad elektroninių ryšių tinklus ir paslaugas teikiančios įmonės teiktų visą informaciją, kurios reikia NRI užtikrinti, kad būtų laikomasi EEE teisės.

133. Prašydamos iš įmonių informacijos, NRI turi nurodyti prašymą pagrindžiančias priežastis ir terminą, per kurį informacija turi būti pateikta. Kaip numatyta Leidimų direktyvos 10 straipsnio 4 dalyje, NRI gali būti įgaliotos skirti įmonėms finansines baudas už informacijos nepateikimą.

134. Pagal Pagrindų direktyvos 5 straipsnio 4 dalį NRI privalo skelbti visą informaciją, kuri padėtų užtikrinti atvirą ir konkurencingą rinką, ir veikti laikydamosi nacionalinių nuostatų dėl viešo informacijos prieinamumo ir EEE ir nacionalinių nuostatų dėl verslo paslapčių.

135. Tačiau slapto informacijos pobūdžio atveju Pagrindų direktyvos 5 straipsnio 3 dalis reikalauja, kad NRI užtikrintų tokios informacijos slaptumą pagal EEE ir nacionalines verslo paslapčių nuostatas. Šis slaptumo įpareigojimas taip pat taikomas informacijai, kuri yra gauta kaip slapta informacija iš kitos viešosios institucijos.

5.3. Bendradarbiavimo procedūros

Tarp NRI ir NKI

136. Pagrindų direktyvos 16 straipsnio 1 dalyje nustatytas reikalavimas, kad, vykdydamos rinkos analizę, NRI tinkamai bendradarbiautų su NKI. ELPA valstybės turėtų nustatyti būtinas procedūras, kurios užtikrintų veiksmingą analizės atlikimą pagal Pagrindų direktyvos 16 straipsnį. Kadangi NRI atlieka savo rinkos analizę pagal EEE konkurencijos teisės metodiką, NKI nuomonės dėl konkurencijos vertinimo yra labai svarbios. NRI ir NKI bendradarbiavimas yra labai svarbus, bet teisiškai atsakinga už atitinkamos analizės atlikimą yra NRI. Kai pagal nacionalinius įstatymus Pagrindų direktyvos 16 straipsnyje numatytas užduotis atlieka dvi ar daugiau atskirų reguliavimo įstaigų, ELPA valstybės turėtų užtikrinti aiškų užduočių paskirstymą ir nustatyti reguliavimo institucijų tarpusavio konsultacijų ir bendradarbiavimo procedūras, kad atitinkamų rinkų analizė būtų atliekama nuosekliai.

137. Pagrindų direktyvos 3 straipsnio 5 dalis reikalauja, kad NRI ir NKI vienos kitoms teiktų informaciją, kurios reikia reguliavimo sistemai taikyti, o informaciją gaunanti institucija privalo užtikrinti tą patį slaptumo lygį, kaip ir informaciją teikianti institucija. Todėl NKI nacionalinėms reguliavimo institucijoms turėtų teikti visą svarbią informaciją, įskaitant slaptą informaciją, kurią jos gauna pagal savo tyrimo ir vykdymo įgaliojimus.

138. Informacija, kurią NKI laiko slapta pagal EEE ir nacionalines verslo paslapčių taisykles, turėtų būti keičiamasi su NRI tais atvejais, kai toks apsikeitimas yra būtinas reguliavimo sistemos nuostatoms taikyti. Turėtų būti keičiamasi tik ta informacija, kuri yra svarbi ir proporcinga tam tikslui, kuriam ja keičiamasi.

Tarp Institucijos ir NRI

139. Kad reguliavimo sistema veiktų našiai ir veiksmingai, svarbu, kad būtų labai glaudus Institucijos ir nacionalinių reguliavimo institucijų bendradarbiavimas. Ypač svarbu, kad vyktų veiksmingas neformalus bendradarbiavimas. Bendradarbiavimas bus abipusiškai naudingas, jei iki minimumo bus sumažinta įvairių nacionalinių reguliavimo institucijų požiūrio skirtumų tikimybė, ypač dėl tai pačiai problemai spręsti taikomų skirtingų ištaisomųjų priemonių (125).

140. Pagal Pagrindų direktyvos 5 straipsnio 2 dalį NRI Institucijai privalo teikti informaciją, kurios reikia jos užduotims vykdyti pagal EEE susitarimą. Šis reikalavimas taikomas informacijai, susijusiai su reguliavimo sistema (taikomai tikrinant, ar NRI veiksmai atitinka teisės aktų nuostatas).

141. NRI, teikdamos Institucijai informaciją, kurios jos buvo pareikalavusios iš įmonių, privalo toms įmonėms pranešti, kad ta informaciją buvo pateikta Institucijai.

142. Institucija tokią informaciją taip pat gali pateikti kitai nacionalinei reguliavimo institucijai, jei NRI, iš kurios ta informacija buvo gauta, nėra aiškiai ir pagrįstai paprašiusi to nedaryti. Nors nėra tokio teisinio reikalavimo, Institucija paprastai praneša įmonei, kuri iš pradžių tokią informaciją pateikė, kad informacija yra perduota kitai NRI.

Tarp NRI: tarp NRI ELPA valstybėse ir įvairių ES ramsčių sričių Europos ekonominėje erdvėje

143. Nepaprastai svarbu, kad NRI visoje EEE sukurtų bendrą reguliavimo metodiką, kuri padėtų EEE vystymuisi elektroninių ryšių srityje. Tuo tikslu Pagrindų direktyvos 7 straipsnio 2 dalis reikalauja, kad NRI skaidriai bendradarbiautų tarpusavyje ir su Institucija siekiant visose ELPA valstybėse užtikrinti nuoseklų naujosios reguliavimo sistemos taikymą. Institucija ir Komisija privalo glaudžiai bendradarbiauti, kad būtų užtikrinti informacijos mainai visų ES ramsčių srityse ir vienodas naujosios sistemos taikymas visoje EEE. Tikimasi, kad Europos reguliavimo institucijų grupė bus svarbiu tokio bendradarbiavimo forumu.

144. Pagrindų direktyvos 5 straipsnio 2 dalis taip pat numato, kad, gavusios pagrįstą prašymą, NRI informacija tarpusavyje keisis tiesiogiai. Tai ypač svarbu tais atvejais, kai reikia analizuoti transnacionalinę rinką, bet taip pat būtina ir bendradarbiaujant Europos reguliavimo institucijų grupės sistemoje. Keisdamosi informacija, NRI privalo visuomet išlaikyti gautos informacijos slaptumą.

6. KONSULTACIJŲ PROCEDŪROS IR SIŪLOMŲ nri SPRENDIMŲ SKELBIMAS

6.1. Viešųjų konsultacijų mechanizmas

145. Išskyrus toliau paaiškintus skubius atvejus, ketinanti taikyti priemonę, kuri turėtų reikšmingą poveikį atitinkamai rinkai, NRI turėtų suteikti suinteresuotoms šalims galimybę pareikšti pastabas dėl tos priemonės projekto. Tam dėl savo siūlomos priemonės NRI privalo suorganizuoti viešąsias konsultacijas. Kai siūlomos priemonės projektas yra susijęs su sprendimu dėl DĮR nustatymo ar nenustatymo, jame turi būti nurodyta: — taikomas rinkos apibrėžimas, pateikiant tokį apibrėžimą pagrindžiančias priežastis, išskyrus informaciją, kuri pagal EEE ir nacionalinius verslo paslapčių įstatymus laikoma slapta, — įrodymai, susiję su nustatytu dominuojančios padėties faktu, išskyrus informaciją, kuri pagal EEE ir nacionalinius verslo paslapčių įstatymus laikoma slapta, kartu nurodant visas įmones, kurias ketinama pripažinti turinčiomis DĮR, — visa informacija apie specialius konkretiems sektoriams pritaikytus įpareigojimus, kuriuos NRI ketina skirti, išlaikyti, keisti ar panaikinti pirmiau minėtoms įmonėms, kartu su siūlomos priemonės proporcingumo įvertinimu.

146. Konsultacijoms skirtas laikas turėtų būti pagrįstos trukmės. Tačiau NRI sprendimai neturėtų būti per ilgai uždelsiami, nes tai gali kliudyti rinkos vystymuisi. Institucija mano, kad viešosioms konsultacijoms dėl sprendimų, susijusių su DĮR turinčių įmonių nustatymu, pakanka dviejų mėnesių. Esant pagrįstoms priežastims, gali būti skiriamas ilgesnės trukmės laikas. Ir atvirkščiai, kai sprendimo dėl DĮR projektas siūlomas remiantis ankstesnių konsultacijų rezultatais, laikas konsultacijoms dėl tokių sprendimų gali būti gerokai trumpesnis nei du mėnesiai.

6.2. EEE elektroninių ryšių rinkos stiprinimo mechanizmai

147. Kai NRI ketina taikyti priemonę, kuri patenka į rinkos apibrėžimo taikymo sritį arba Pagrindų direktyvos 15 ir 16 straipsniuose nustatytų rinkos analizės procedūrų sritį, taip pat kai NRI taiko kitus specialius reguliavimo sistemos straipsnius (126), ir kai priemonės daro poveikį EEE susitarimo susitariančiųjų šalių tarpusavio prekybai, NRI pagal Pagrindų direktyvos 7 straipsnio 3 dalį privalo apie priemones kartu su jų pagrindimu pranešti nacionalinėms reguliavimo institucijoms kitose ELPA valstybėse Europos ekonominėje erdvėje bei Institucijai. Ji tai turi padaryti pradėdama viešąsias konsultacijas. Po to, prieš priimdama galutinį sprendimą, NRI privalo kitoms NRI ir Institucijai suteikti galimybę pareikšti pastabas dėl NRI siūlomų priemonių. Laikas, skirtas kitų NRI ir Institucijos pastaboms pareikšti, turi sutapti su NRI nacionalinėms viešosioms konsultacijoms skirtu laikotarpiu, jei tas laikotarpis ne trumpesnis nei vienas mėnuo, kaip numatyta Pagrindų direktyvos 7 straipsnio 3 dalyje.

148. Priemones, kurios gali daryti poveikį EEE susitarimo susitariančiųjų šalių tarpusavio prekybai, reikia suprasti kaip priemones, kurios gali turėti tiesioginės ar netiesioginės, faktinės ar potencialios įtakos EEE susitarimo susitariančiųjų šalių tarpusavio prekybos modeliui tokiu būdu, dėl kurio gali atsirasti kliūtys veikti EEE susitarimui (127). Todėl poveikio EEE susitarimo susitariančiųjų šalių tarpusavio prekybai sąvoka gali būti taikoma labai plataus pobūdžio priemonėms (128).

149. Nacionalinės reguliavimo institucijos privalo viešai paskelbti viešųjų konsultacijų rezultatus, išskyrus atvejus, kai informacija yra slapta pagal EEE ir nacionalinius verslo paslapčių įstatymus.

150. Išskyrus du konkrečius atvejus, paaiškintus tolesnėje pastraipoje, atitinkama NRI gali priimti galutines priemones, atsižvelgusi į privalomų konsultacijų metu pareikštas nuomones. Tuomet apie galutinę priemonę privaloma nedelsiant pranešti Institucijai.

6.3. Institucijos įgaliojimai reikalauti panaikinti NRI planuojamas priemones

151. Pagal Pagrindų direktyvos 7 straipsnio 4 dalį yra du konkretūs atvejai, kai Institucija turi galimybę reikalauti, kad NRI atšauktų priemonės, kuri patenka į Pagrindų direktyvos 7 straipsnio 3 dalies taikymo sritį, projektą: — planuojamoji priemonė yra susijusi su atitinkamos rinkos apibrėžimu, kuris skiriasi nuo Rekomendacijoje nurodyto apibrėžimo, arba — planuojamoji priemonė yra susijusi su sprendimu, pripažinti ar nepripažinti, kad įmonė, viena ar kartu su kitomis, turi DĮR.

152. Šiais dviem pirmiau nurodytais atvejais, kai Institucija konsultacijų metu nurodo NRI, jog jos nuomone planuojama priemonė sukurs kliūtį EEE susitarimo veikimui, arba kai Institucija turi rimtų abejonių dėl planuojamosios priemonė