Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija,
susidedanti iš teisėjų: Aloyzo Marčiulionio (kolegijos pirmininkas), Algio
Norkūno (pranešėjas) ir Gražinos Davidonienės,
rašytinio proceso tvarka teismo posėdyje išnagrinėjo civilinę bylą
pagal pareiškėjos I. R. kasacinį skundą dėl Lietuvos apeliacinio teismo
Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegijos 2007 m. rugsėjo 14 d. nutarties
peržiūrėjimo civilinėje byloje pagal pareiškėjos I. R. prašymą dėl
Vokietijos Federacinės Respublikos Oranienburgo teismo 2007 m. birželio
20 d. sprendimo dalies nepripažinimo, suinteresuotais asmenimis byloje
dalyvaujant M. R. (M. R.) ir Lietuvos Respublikos generaliniam prokurorui.
Teisėjų kolegija
n u s t a t ė :
I. Prašymo nepripažinti teismo sprendimo esmė
Pareiškėja kreipėsi į Lietuvos apeliacinį teismą su prašymu nepripažinti
Vokietijos Federacinės Respublikos Oranienburgo teismo 2007 m.
birželio 20 d. sprendimo (toliau – VFR teismo sprendimo) dalies, kuria
suinteresuotam asmeniui vaiko tėvui M. R. priskirta vaiko – L. R.,
gimusios duomenys neskelbtini, – globa; vaiko motina įpareigota šį vaiką
parvežti ir palikti vaiko tėvo globai.
Pareiškėja nurodė, kad VFR teismo sprendimo dalis dėl vaiko globos
nustatymo negali būti pripažinta, nes prieštarauja Lietuvos Respublikos
viešajai tvarkai, atsižvelgiant į tai, kas naudingiausia vaikui (2003 m.
lapkričio 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2201/2003 dėl jurisdikcijos ir
teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimo
bei vykdymo, panaikinančio Reglamentą (EB) Nr. 1347/2000, (toliau –
reglamentas Nr. 2201/2003) 23 straipsnio a punktas). Šio VFR teismo
sprendimo dalies dėl vaiko globos vykdymas, mažametės L. R. atskyrimas
nuo motinos ir brolio, perkėlimas į jai nepažįstamą kalbinę aplinką,
padarytų jai didelę žalą, taip būtų neatsižvelgta į vaiko interesus, pažeisti
Lietuvos Respublikos Konstitucija, įstatymai ir tarptautinės teisės normos.
Pareiškėja nurodė, kad teismo sprendimo dalis dėl vaiko grąžinimo
nepripažintina pagal reglamento Nr. 2201/2003 23 straipsnio a punktą. Ji
priimta ir šį sprendimą patvirtinantis pažymėjimas išduotas pažeidžiant
reglamento Nr. 2201/2003 11 straipsnio 6 ir 8 dalis, 40 straipsnio 1 dalies
b punktą ir 42 straipsnį. Pareiškėjos nuomone, pažeidus reglamento Nr.
2201/2003 procedūras, kartu pažeista Lietuvos Respublikos viešoji tvarka.
II. Teismo nutarties esmė
Lietuvos apeliacinio teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija 2007 m.
rugsėjo 14 d. nutartimi atsisakė priimti pareiškėjos prašymą.
Dėl pareiškėjos prašymo nepripažinti VFR teismo sprendimo dalies, kuria
vaiko motina įpareigota vaiką parvežti ir palikti vaiko tėvo globai teisėjų
kolegija nurodė, kad pagal reglamento Nr. 2201/2003 11 straipsnio
8 dalį, nepaisant sprendimo dėl negrąžinimo pagal 1980 m. Hagos
konvencijos dėl tarptautinio vaikų grobimo civilinėse bylose aspektų
(toliau – 1980 m. Hagos konvencija) 13 straipsnį, bet kuris vėlesnis
vaiką grąžinti reikalaujantis sprendimas, kurį priėmė pagal šį reglamentą
jurisdikciją turintis teismas, siekiant užtikrinti vaiko grąžinimą, yra
vykdomas pagal III skyriaus 4 skirsnį. Reglamento Nr. 2201/2003 III
skyriaus 4 skirsnyje esančio 42 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad 40
straipsnio 1 dalies b punkte nurodytas vaiko sugrąžinimas, pareikalautas
valstybėje narėje priimtu vykdytinu teismo sprendimu, yra pripažįstamas
ir vykdomas kitoje valstybėje narėje nereikalaujant jo skelbti vykdytinu
ir be galimybės ginčyti jo pripažinimą, jei tas teismo sprendimas buvo
patvirtintas pažymėjimu kilmės valstybėje narėje pagal šio straipsnio 2
dalį. VFR teismo sprendimo pagrindu yra išduotas pažymėjimas pagal
reglamento Nr. 2201/2003 42 straipsnio 1 dalį dėl vaiko grąžinimo (toliau
– pažymėjimas). Jame nurodyta, kad buvo įvykdytos visos būtinos
sąlygos, nustatytos reglamento Nr. 2201/2003 42 straipsnio 2 dalyje,
suteikiančios teisę jį išduoti. Teisėjų kolegija padarė išvadą, kadVFRteismo
sprendimas dėl vaiko grąžinimo turėtų būti tiesiogiai vykdomas pagal
reglamento Nr. 2201/2003 III skyriaus 4 skirsnio nuostatas be specialios
teismų sprendimų pripažinimo ir vykdymo procedūros exequatur, todėl
pareiškėjos prašymas nepripažinti šio teismo sprendimo dalies, kuria
vaiko motina įpareigota vaiką parvežti ir palikti vaiko tėvo globai,
atsisakytinas priimti.
Lietuvos apeliacinio teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija
taip pat nurodė, kad Lietuvos apeliacinis teismas 2007 m. kovo 15 d.
nutartimi, vadovaudamasis reglamentu Nr. 2201/2003 ir 1980 m. Hagos
konvencijos 13 straipsniu, įpareigojo pareiškėją grąžinti vaiką. Esant
Lietuvos apeliacinio teismo sprendimui dėl vaiko grąžinimo, VFR teismo
sprendimas dėl vaiko grąžinimo turėtų būti tiesiogiai vykdomas. Teisėjų
kolegija nesutiko su pareiškėjos argumentu, kad pagal reglamento
Nr. 2201/2003 11 straipsnio 8 dalį vaiko grąžinimas, netaikant teismo
sprendimo pripažinimo procedūrų, taikytinas tik tuo atveju, kai pagal
1980 m. Hagos konvencijos 13 straipsnio nuostatas yra priimtas teismo
sprendimas vaiko negrąžinti. Teisėjų kolegijos nuomone, reglamento Nr.
2201/2003 11 straipsnio 8 dalies nuostata ,,nepaisant sprendimo dėl
negrąžinimo“ rodo, kad, net ir negrąžinus vaiko pagal 1980 m. Hagos
konvenciją, galimas jo grąžinimas pagal reglamento Nr. 2201/2003
nuostatas netaikant teismo sprendimo pripažinimo procedūrų. Juolab,
esant jau priimtam teismo sprendimui grąžinti vaiką pagal 1980 m. Hagos
konvenciją, jis turi būti vykdomas kartu su analogišku sprendimu, priimtu
pagal reglamentą Nr. 2201/2003, be išankstinių pripažinimo procedūrų
(reglamento Nr. 2201/2003 42 straipsnio 1 dalis).
Dėl pareiškėjos prašymo nepripažinti VFR teismo sprendimo dalies,
kuria vaiko tėvui priskirta vaiko globa, teisėjų kolegija sprendė, kad,
nesant prašymo dėl šios teismo sprendimo dalies pripažinimo, negali būti
nagrinėjamas prašymas dėl nepripažinimo.
III. Kasacinio skundo ir atsiliepimo į kasacinį skundą teisiniai argumentai
Kasaciniu skundu pareiškėja prašo panaikinti Lietuvos apeliacinio
teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegijos 2007 m. rugsėjo 14 d.
nutartį ir priimti naują sprendimą – prašymą nepripažinti VFR teismo
sprendimodalies, kuria vaiko tėvui yra paskirta vaiko globa, ir šio
teismo sprendimo dalies, kuria vaiko motina įpareigota vaiką parvežti ir
palikti vaiko tėvo globai, priimti. Kasacinis skundas grindžiamas tokiais
argumentais:
1. Teismo išvada, kad VFR teismo sprendimasdėl vaiko grąžinimo turėtų
būti tiesiogiai vykdomas pagal reglamento Nr. 2201/2003 III skyriaus
4 skirsnio nuostatas be specialios teismų sprendimų pripažinimo ir
vykdymo procedūros exequatur, prieštarauja reglamento Nr. 2201/2003
11 straipsnio 8 daliai, 21 straipsnio 3 daliai, 40 straipsnio 1 dalies b
punktui ir 42 straipsniui. Reglamento Nr. 2201/2003 11 straipsnio 8
dalyje nustatyta, kad, nepaisant sprendimo dėl negrąžinimo pagal
1980 m. Hagos konvencijos 13 straipsnį, bet kuris vėlesnis vaiką
grąžinti reikalaujantis sprendimas, kurį priėmė pagal šį reglamentą
jurisdikciją turintis teismas, siekiant užtikrinti vaiko grąžinimą, yra
vykdomas pagal III skyriaus 4 skirsnį. Reglamento Nr. 2201/2003
40 straipsnio 1 dalies b punkte nustatyta, kad III skyriaus 4 skirsnis
taikomas vaiko sugrąžinimui, susijusiam su teismo sprendimu, priimtu
pagal 11 straipsnio 8 dalį. Pagal reglamento Nr. 2201/2003 42 straipsnio
1 dalį 40 straipsnio 1 dalies b punkte nurodytas vaiko sugrąžinimas,
pareikalautas valstybėje narėje priimtu vykdytinu teismo sprendimu,
yra pripažįstamas ir vykdomas kitoje valstybėje narėje nereikalaujant jo
skelbti vykdytinu ir be galimybės ginčyti jo pripažinimą, jei tas teismo
sprendimas buvo patvirtintas pažymėjimu. Taigi kitų valstybių teismų
sprendimų pripažinimo ir vykdymo procedūra exequatur netaikytina tik
dviem atvejais: sprendimams dėl bendravimo teisių (reglamento Nr.
2201/2003 41 straipsnis) ir grąžinant pagrobtą vaiką (reglamento Nr.
2201/2003 42 straipsnis), kai sprendimas priimamas pagal reglamento
Nr. 2201/2003 11 straipsnio 8 dalį, t. y. esant priimtam valstybės narės
sprendimui negrąžinti vaiko. Kadangi Lietuvos apeliacinis teismas 2007
m. kovo 15 d. nutartimi nusprendė grąžinti vaiką į Vokietijos Federacinę
Respubliką, tai išimtis dėl pripažinimo ir vykdymo procedūros netaikymo
pagal reglamento Nr. 2201/2003 42 straipsnį netaikytina, nes tam nėra
reglamente nustatytų sąlygų – Lietuvos Respublikos teismo sprendimo,
kuriuo būtų atsisakyta grąžinti vaiką. Tą patvirtina ir Praktinio vadovo
dėl naujojo Briuselio II reglamento taikymo (toliau - reglamento Nr.
2201/2003 taikymo vadovas) nuostatos. Jeigu teismas prašomoje
valstybėje narėje nutaria negrąžinti vaiko, tai jis nedelsiant persiunčia
sprendimo kopiją kompetentingam kilmės valstybės narės teismui. Šis
teismas šalies prašymu gali nagrinėti globos klausimą. Jei teismas priima
sprendimą, įpareigojantį grąžinti vaiką, šis sprendimas yra tiesiogiai
pripažįstamas ir vykdomas prašomoje valstybėje narėje be exequatur
procedūros (reglamento Nr. 2201/2003 taikymo vadovo VII dalis). Jei
prašomos valstybės narės teismas nusprendžia negrąžinti vaiko, kilmės
šalies teismas turi galutinę sprendimo dėl vaiko grąžinimo ar negrąžinimo
teisę (reglamento Nr. 2201/2003 taikymo vadovo VII dalies 5 punktas).
2. Kasatoriaus nuomone, VFR teismo sprendimo pagrindu buvo išduotas
pažymėjimas pažeidžiant reglamentą Nr. 2201/2003. Pagal jo42 straipsnio
2 dalies c punktą teismas, priimdamas sprendimą gali išduoti pažymėjimą
tik tuo atveju, jei priimdamas sprendimą atsižvelgė į priežastis ir
įrodymus, kuriais grindžiama nutartis pagal 1980 m. Hagos konvencijos
13 straipsnį. Tokio sprendimo dėl vaiko negrąžinimo Lietuvos Respublikos
teismas nepriėmė, dėl to ir nebuvo įvykdyta reglamento Nr. 2201/2003 42
straipsnio 2 dalies c punkte nustatyta sąlyga.
3. Teismas netinkamai taikė reglamento Nr. 2201/2003 21 straipsnio
3 dalį, nurodydamas, kad prašymo dėl VFR teismo sprendimodalies,
kuria vaiko tėvui priskirta vaiko globa, nepripažinimo nagrinėjimas yra
negalimas, nesant prašymo dėl sprendimo pripažinimo. Suinteresuotos
šalies teisė kreiptis į teismą dėl kitos valstybės narės teismo sprendimo
nepripažinimo yra aiškiai nustatyta reglamento Nr. 2201/2003 21
straipsnio 3 dalyje. Bet kuri suinteresuota šalis gali kreiptis dėl sprendimo
pripažinimo ar nepripažinimo priklausomai nuo to, kokie yra tos šalies
interesai. Valstybių narių teismo sprendimų savitarpio pripažinimo
Europos Sąjungoje principas (reglamento Nr. 2201/2003 preambulė)
suponuoja tai, kad kreipiamasi į valstybių narių teismus dažniausiai dėl
tokių sprendimų nepripažinimo, bet ne dėl jų pripažinimo.
Atsiliepimu į kasacinį skundą suinteresuotas asmuo M. R. prašo kasacinį
skundą atmesti, Lietuvos apeliacinio teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų
kolegijos 2007 m. rugsėjo 14 d. nutartį palikti nepakeistą. Atsiliepimas į
kasacinį skundą grindžiamas tokiais argumentais:
1. Kasaciniame skunde kvestionuojama VFR teismo jurisdikcija priimti
sprendimą įpareigoti grąžinti vaiką į Vokietijos Federacinę Respubliką ir
išduoti pažymėjimą dėl vaiko grąžinimo pagal reglamento Nr. 2201/2003
42 straipsnio 1 dalį. Reglamento Nr. 2201/2003 24 straipsnyje įtvirtinta
imperatyvi nuostata, pagal kurią draudžiama teismams peržiūrėti kilmės
valstybės narės teismo jurisdikciją, įskaitant ir jurisdikciją vaiko grobimo
atvejais (reglamento Nr. 2201/2003 10 straipsnis). Ginčydama kilmės
valstybės teismo jurisdikciją, kasatorė iš esmės ginčija ir VFR teismo
sprendimo pagrįstumą ir teisėtumą. Pagal reglamento Nr. 2201/2003
26 straipsnį ir 31 straipsnio 3 dalį esant bet kokioms aplinkybėms
draudžiama prašomą pripažinti sprendimą peržiūrėti iš esmės.Kilmės
valstybės narės teismas turi jurisdikciją spręsti visus su vaiko globa ir
tėvų pareigomis vaikams susijusius klausimus, įskaitant ir įpareigojimą
grąžinti neteisėtai išvežtą ar negrąžintą vaiką bei išduoti pažymėjimą.
2. Reglamento Nr. 2201/2003 23 straipsnyje įtvirtintas sąrašas pagrindų,
kuriuos nustačius teismas turi teisę atsisakyti pripažinti bei paskelbti
vykdytinu kitos valstybės narės teismo sprendimą, susijusį su tėvų
pareigomis. Jis yra išsamus ir baigtinis. Prašyme dėl sprendimo
nepripažinimo (taip pat ir kasaciniame skunde) nenurodytas nė vienas
pagrindas. Teismas pagrįstai atsisakė priimti prašymą dėl VFR teismo
sprendimo dalies nepripažinimo.
3. Pagal reglamento Nr. 2201/2003 11 straipsnio 8 dalį ir 42 straipsnio
1 dalį nepaisant sprendimo dėl negrąžinimo pagal 1980 m. Hagos
konvenciją, vėliau priimtam jurisdikciją turinčio teismo sprendimui
netaikytinos pripažinimo procedūros. Šios procedūros neturėtų būti
taikomos ir vėlesniam kompetentingo teismo sprendimui, net ir esant
teismo sprendimui grąžinti vaiką pagal 1980 m. Hagos konvenciją.
4. Sisteminė reglamento Nr. 2201/2003 nuostatų analizė leidžia spręsti,
kad pirmame bylos dėl valstybės narės teismo sprendimo pripažinimo
ir jo paskelbimo vykdytinu nagrinėjimo etape asmuo, kurio atžvilgiu
prašoma vykdyti teismo sprendimą (t. y. suinteresuotas teismo sprendimo
nepripažinimu asmuo), apskritai neturi teisės pateikti teismui jokių
prašymų ar teikimų (reglamento Nr. 2201/2003 31 straipsnio 1 dalis).
Teisę paduoti teismui teikimus dėl sprendimo nepripažinimo asmuo,
kurio atžvilgiu prašoma vykdyti teismo sprendimą, įgyja tik kitame
bylos dėl teismo sprendimo pripažinimo nagrinėjimo etape – apeliacijoje
(reglamento Nr. 2201/2003 33 straipsnio 1 dalis). Pagal reglamento Nr.
2201/2003 33 straipsnio 4 dalį tik esant pareiškėjo apeliaciniam skundui
dėl sprendimo paskelbimo vykdytinu apeliacinės instancijos teismas turi
pareigą informuoti šalį, kurios atžvilgiu prašoma vykdyti teismo sprendimą
(pakviesti atvykti į apeliacinį teismą). Taigi nesant pirmosios instancijos
teismo sprendimo dėl kitos valstybės narės teismo sprendimo pripažinimo
ir leidimo jį vykdyti, suinteresuota teismo sprendimo nepripažinimu šalis
(asmuo, kurio atžvilgiu prašoma vykdyti teismo sprendimą) apskritai
neturi teisės teikti jokių teikimų teismui. Prašymas pripažinti VFR teismo
sprendimą Lietuvos apeliaciniam teismui nebuvo pateiktas, todėl teismas
visiškai pagrįstai atsisakė priimti suinteresuoto asmens prašymą dėl
teismo sprendimo dalies nepripažinimo. Suinteresuotai šaliai, kuri siekia
teismo sprendimo nepripažinimo, sužinojus apie prašymo pripažinti
teismo sprendimą pateikimą Lietuvos apeliaciniam teismui bei nurodžius
reglamente Nr. 2201/2003 nustatytą pagrindą nepripažinti valstybės narės
teismo sprendimo, teismas neturi atsižvelgti į tokį suinteresuotos teismo
sprendimo nepripažinimu šalies prašymą. Taigi savarankiški prašymai dėl
teismo sprendimo nepripažinimo apskirtai nenagrinėtini teisme.
5. Reglamento Nr. 2201/2003 28 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad teismo
sprendimas dėl tėvų pareigų vaikui yra vykdomas kitoje valstybėje narėje
tik tada, kai suinteresuotos šalies prašymu jis buvo pripažintas joje
vykdytinu, t. y. tik reglamento Nr. 2201/2003 nustatyta tvarka kreipusis
dėl tokio sprendimo pripažinimo. Taigi, kai nėra tokio sukeliančio teisinius
padarinius kreipimosi pripažinti, negalimas ir prašymo nepripažinti
nagrinėjimas, nes, nesant kreipimosi pripažinti sprendimą, prašymo
nepripažinti sprendimą nagrinėjimas nesukeltų jokių teisinių padarinių
pareiškėjui.
6. Reglamente Nr. 2201/2003 įtvirtintas teismo sprendimų savitarpio
pripažinimo principas grindžiamas abipusiu valstybių narių pasitikėjimo
principu ir pirmiausia reiškia specialiųjų teismo sprendimų pripažinimo
procedūrų panaikinimą bei minimalių, griežtai apibrėžtų sprendimų
nepripažinimo pagrindų įtvirtinimą. Reglamento Nr. 2201/2003 tikslas –
sukurti Bendrijoje „tikrą teisminę erdvę“ (angl. - genuine judicial area)
– negali būti aiškinamas kaip suponuojantis tai, kad į valstybių narių
teismus dažniausiai turi būti kreipiamasi dėl sprendimų nepripažinimo.
Nagrinėjant bylą kasaciniame teisme Lietuvos Aukščiausiojo Teismo
Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija 2008 m. balandžio 30 d. nutartimi
pateikė prašymą Europos Bendrijų Teisingumo Teismui priimti prejudicinį
sprendimą dėl reglamento Nr. 2201/2003 išaiškinimo. Europos Bendrijų
Teisingumo Teismas 2008 m. liepos 11 d. priėmė sprendimą (toliau –
Teisingumo Teismo sprendimas) R. byloje, C-195/08 PPU, dėl reglamento
Nr. 2201/2003 išaiškinimo. Prejudiciniame sprendime atsakyta į Lietuvos
Aukščiausiojo Teismo užduotus klausimus ir išaiškintas tam tikrų
reglamento normų turinys, pasisakyta dėl jų taikymo.
Teisėjų kolegija
k o n s t a t u o j a :
IV. Kasacinio teismo argumentai
1. Byloje pagrindinis taikytinas teisės aktas yra reglamentas Nr.
2201/2003. Europos Sąjungos teisės sistemoje reglamentai yra tiesiogiai
veikiantys (Europos Bendrijų Steigimo Sutarties 249 straipsnis) antrinės
teisės aktai, asmenims suteikiantys galimybę jiems reglamentais
garantuojamas teises ginti nacionaliniuose teismuose. Jie yra nacionalinės
teisės sudėtinė dalis. Vienodas Bendrijos teisės nuostatų taikymas
užtikrinamas taip pat ir tuo, kad valstybės narės privalo vadovautis
vienodu teisės aktų supratimu bei jų teisminiu aiškinimu. Būtina remtis
Teisingumo Teismo prejudiciniais sprendimais, kurie yra priimti dėl
atitinkamų teisės aktų nuostatų taikymo ar išaiškinimo (CPK 3 straipsnio 5
dalis).
Pagal reglamento Nr. 2201/2003 40 straipsnio 1 dalies b punktą
reglamento III skyriaus 4 skirsnio taikymo sritis apima teismo
sprendimus, susijusius su vaiko sugrąžinimu, dėl kurio teismo sprendimas
priimtas pagal reglamento 11 straipsnio 8 dalį. Joje nustatyta, kad tai
yra vėlesnis vaiką grąžinti reikalaujantis sprendimas, kurį priėmė pagal
šį reglamentą jurisdikciją turintis teismas po to, kai priimtas sprendimas
dėl negrąžinimo pagal 1980 m. Hagos konvencijos 13 straipsnį. Tokią šių
nuostatų prasmę patvirtina Teisingumo Teismo sprendimo argumentai.
Vaiką grąžinti reikalaujančio sprendimo, priimto vėliau už sprendimą dėl
negrąžinimo, vykdytinumui taikoma procesinė autonomija, kad nebūtų
delsiama sugrąžinti vaiką, kuris neteisėtai laikomas valstybėje narėje,
kitoje nei šis vaikas nuolat gyveno prieš pat jį neteisėtai išvežant ar
negrąžinant (Teisingumo Teismo sprendimo 63 punktas). Procesinė
autonomija ir kilmės valstybės narės teismo jurisdikcijai suteikta
pirmenybė pasireiškia reglamento Nr. 2201/2003 43 ir 44 straipsniuose,
pagal kurių nuostatas bet kokiam pažymėjimo ištaisymui taikoma kilmės
valstybės narės teisė, o jo išdavimas negali būti apskųstas (Teisingumo
Teismo sprendimo 64 punktas). Esant teismo sprendimui dėl negrąžinimo
galutinį sprendimą, kuriuo sprendžiama dėl reikalavimo grąžinti vaiką,
priima pagal reglamentą Nr. 2201/2003 kompetentingas teismas.
Procedūra pasiekia savo kulminaciją išdavus pažymėjimą dėl teismo
sprendimo. Jis suteikia specialią vykdomąją galią, o pažymėjimo išdavimo
sąlygos ir pasekmės aiškiai apibrėžtos reglamente Nr. 2201/2003
(Teisingumo Teismo sprendimo 66 punktas). Išdavus pažymėjimą,
teismo sprendimas yra pripažįstamas ir vykdomas kitoje valstybėje
narėje nereikalaujant jo skelbti vykdytinu ir be galimybės ginčyti jo
pripažinimą (Teisingumo Teismo sprendimo 68 punktas). Reglamento Nr.
2201/2003 nuostatos siekia ne tik nedelsiant grąžinti vaiką į valstybę
narę, kurioje tas vaikas iki neteisėto išvežimo ar negrąžinimo turėjo
nuolatinę gyvenamąją vietą, bet taip pat leisti kilmės valstybės narės
teismui įvertinti priežastis bei įrodymus, kuriais remiantis buvo priimtas
sprendimas dėl negrąžinimo (Teisingumo Teismo sprendimo 78 punktas).
Byloje įrodyta, kad Klaipėdos apygardos teismui priėmus 2006 m.
gruodžio 22 d. nutartį dėl vaiko negrąžinimo vėlesniu VFR teismo
sprendimu nuspręsta dėl vaiko grąžinimo ir šio sprendimo pagrindu
išduotas pažymėjimas. Jis išduodamas suinteresuotam asmeniui, kuris
turi teisę perduoti jį vykdymui. Pažymėjimo autentiškumas neginčijamas,
o ginčų dėl jo išdavimo negali vykti. Teismas pažymėjimą perduoda
suinteresuotam asmeniui, kuris gali jį pateikti vykdymui. Nei pažymėjimą
išdavęs teismas, nei jo vykdymu suinteresuotas asmuo M. R. neperdavė
jo vykdyti Lietuvos institucijoms, o Lietuvoje jis buvo gautas paduodant
pareiškimą dėl VFR teismo sprendimo dalies nepripažinimo. Jeigu vaiko
grąžinimas nustatytas teismo sprendimu ir dėl jo išduotas pažymėjimas,
tai reglamento 2201/2003 40 straipsnio 1 dalis nenumato galimybės
ginčyti ir tokio teismo sprendimo pripažinimą. Teisingumo Teismas
nusprendė, kad esant išduotam pažymėjimui draudžiama pateikti
prieštaravimą dėl sprendimo grąžinti vaiką pripažinimo ir vykdymo
valstybės narės teismas turi tik paskelbti teismo sprendimą, dėl kurio
išduotas pažymėjimas, vykdytinu ir patenkinti prašymą nedelsiant grąžinti
vaiką (Teisingumo Teismo sprendimo rezoliucinės dalies 1 punktas).
Pagal Lietuvos Respublikos procesinės teisės nuostatas tai reiškia, kad
prašymas dėl VFR teismo sprendimo dalies, kuria nuspręsta grąžinti vaiką,
nepripažinimo klausimas negali būti nagrinėjamas teisme. Pareiškimą su
tokiu reikalavimu turi būti atsisakyta priimti (CPK 137 straipsnio 2 dalies 1
punktas).
Pagal reglamento Nr. 2201/2003 nuostatas ir Teisingumo Teismo
sprendimą Klaipėdos apygardos teismo nutartis, kuria buvo nutarta
negrąžinti vaiko, yra teismo sprendimas dėl vaiko negrąžinimo pagal 1980
m. Hagos konvencijos 13 straipsnį. Teisingumo Teismas nusprendė, kad
reglamente Nr. 2201/2003 numatyto pažymėjimo dėl vaiko grąžinimo
išdavimo tikslais nėra svarbu, ar šio sprendimo vykdymas sustabdytas,
ar buvo priimtas naujas sprendimas, ar sprendimas buvo panaikintas,
arba bet kuriuo atveju jis neįgijo įsiteisėjusio sprendimo galios, ar buvo
pakeistas sprendimu dėl grąžinimo, jei vaikas iš tikrųjų nebuvo grąžintas
(Teisingumo Teismo sprendimo rezoliucinės dalies 1 punktas). Dėl to
teisėjų kolegija daro išvadą, kad neturi teisinės reikšmės kasaciniame
skunde nurodyta aplinkybė, jog Klaipėdos apygardos teismo nutartis
neįsiteisėjo ir buvo panaikinta Lietuvos apeliacinio teismo Civilinių bylų
skyriaus teisėjų kolegijos 2007 m. kovo 15 d. nutartimi. Teisingumo
Teismas savo sprendimo motyvuose nurodė, kad valstybėje narėje,
kuri priėmė sprendimą dėl negrąžinimo, toliau vykstantys procesai nėra
lemiantys ir gali būti laikomi kaip neturintys įtakos siekiant įgyvendinti
reglamentą (Teisingumo Teismo sprendimo 80 punktas). Vis dėlto tai
nereiškia, kad teismo sprendimas dėl vaiko negrąžinimo neperžiūrimas
ir asmeniui varžoma ar neužtikrinama teisė į teisingą teismą. Pagal
reglamento Nr. 2201/2003 preambulės 17 konstatuojamąją dalį ir 11
straipsnio 8 dalį sprendimas dėl negrąžinimo gali būti pakeičiamas
paskesniu vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos iki neteisėto negrąžinimo
valstybės narės teismo sprendimu. Byloje įrodyta, kad po Klaipėdos
apygardos teismo nutarties negrąžinti vaiko VFR teismas, kuris pagal šį
reglamentą yra jurisdikciją turintis teismas, priėmė vėlesnį vaiką grąžinti
reikalaujantį sprendimą. Pagal reglamento Nr. 2201/2003 11 straipsnio
8 dalį, 42 straipsnio 2 dalies c punktą VFR teismo sprendime turi būti
atsižvelgta į priežastis ir įrodymus, kuriais grindžiama nutartis dėl vaiko
negrąžinimo pagal 1980 m. Hagos konvencijos 13 straipsnį. VFR teismo
sprendimo IV skirsnio motyvai ir pažymėjimo 13 punktas patvirtina, kad
nurodytų reglamento nuostatų laikytasi (b. l. 38-39, 43). Teisėjų kolegija
daro išvadą, kad kasacinio skundo 1 ir 2 punktuose išdėstyti argumentai
atmetami kaip teisiškai nepagrįsti.
2. Pagal reglamento Nr. 2201/2003 21 straipsnio 3 dalį bet kuri
suinteresuota šalis gali šio reglamento III skyriaus 2 skirsnyje
nustatyta tvarka paduoti prašymą dėl teismo sprendimo pripažinimo
ar nepripažinimo. Joje nenustatyta sąlyga paduoti pareiškimą dėl
nepripažinimo tik esant pareiškimui dėl pripažinimo. Lietuvos apeliacinio
teismo teisėjų kolegija rėmėsi reglamento 23 straipsnio a punkto
nuostata „valstybės narės, kurioje prašoma jį pripažinti“, kai motyvavo
dėl pareiškimo priėmimo sąlygų. Vis dėlto reglamento Nr. 2201/2003
23 straipsnis nustato teismo sprendimų pripažinimo ar nepripažinimo
pagrindus, o ne pareiškimo dėl pripažinimo ar nepripažinimo priėmimo
sąlygas. Be to, reglamento Nr. 2201/2003 nuostata reglamentuoja, kurios
valstybės narės viešajai tvarkai neturi prieštarauti teismo sprendimo
pripažinimas. Ji pažymi, kad tai yra valstybė narė, kurioje siekiama
spręsti teismo sprendimo pripažinimo ar nepripažinimo klausimą, o
ne valstybė narė, kurioje priimtas sprendimas. Teisėjų kolegija daro
išvadą, kad Lietuvos apeliacinio teismo nutarties motyvas šiuo klausimu
yra klaidingas. Klaidingas motyvas nesudaro pagrindo panaikinti
teismo nutartį kasacine tvarka, nes turi būti nustatytas materialinės ar
procesinės teisės normos pažeidimas (Lietuvos CPK 346 straipsnio 1
dalies 1 punktas). Lietuvos apeliacinio teismo kolegija minėtoje nutartyje
remiamasi reglamento Nr. 2201/2003 21 straipsnio 3 dalimi, kurioje yra
daugiau sąlygų dėl prašymo nepripažinti teismo sprendimą priėmimo.
Reglamento Nr. 2201/2003 21 straipsnio 3 dalyje yra numatyta išimtis,
susijusi su reikalavimu nepažeisti reglamento Nr. 2201/2003 III skyriaus
4 skirsnio nuostatų, t. y. kuriai esant negalima kreiptis dėl teismo
sprendimo nepripažinimo – jei procedūra susijusi su sprendimu, dėl kurio
išduotas pažymėjimas. Pagal Teisingumo Teismo išaiškinimą bet kuri
suinteresuota šalis gali kreiptis dėl teismo sprendimo nepripažinimo,
net jei prieš tai nebuvo pateiktas prašymas dėl sprendimo pripažinimo,
išskyrus atvejus kai procedūra susijusi su sprendimu, dėl kurio išduotas
pažymėjimas (Teisingumo Teismo sprendimo 97 punktas). Šios bylos
ypatybė yra ta, kad VFR teismo sprendimas patvirtintas pažymėjimu dėl
vaiko grąžinimo. Tai sudaro pagrindą svarstyti, ar taikoma ši išlyga.
Teisingumo Teismo sprendime yra aptartos dvi situacijas: 1) kai dėl
teismo sprendimo byloje neišduotas pažymėjimas ir 2) kai pažymėjimas
yra išduotas. Jeigu pažymėjimas byloje neišduotas, tai bet kuri
suinteresuota šalis gali kreiptis dėl teismo sprendimo nepripažinimo
(Teisingumo Teismo sprendimo 92, 96 ir 97 punktai). Jeigu nurodytas
pažymėjimas yra išduotas, tai prašymas nepripažinti teismo sprendimo
yra nepriimtinas, jeigu susidarytų grėsmė pažeisti reglamento Nr.
2201/2003 III skyriaus 4 skirsnį (Teisingumo Teismo sprendimo 89,
91, 109 punktai). Kadangi byloje dėl teismo sprendimo yra išduotas
pažymėjimas ir turi būti grąžintas vaikas, todėl negali būti paduotas joks
prieštaravimas, kol šis tikslas nepasiektas.
Minėta, kad esant išduotam pažymėjimui, draudžiama teikti teikimus
ar reikšti prieštaravimus dėl tokio teismo sprendimo pripažinimo.
Pagal reglamento Nr. 2201/2003 21 straipsnio 3 dalį prašymas dėl
nepripažinimo gali būti paduodamas nepažeidžiant reglamento Nr.
2201/2003 III skyriaus 4 skirsnio. Šio skirsnio tvarka vykdomas
pažymėjimu patvirtintas teismo sprendimas dėl vaiko grąžinimo. Jeigu
byloje išduotas pažymėjimas, tai be atskiros pripažinimo procedūros ir
draudžiant teikti bet kokius prieštaravimus galioja ir turi būti vykdomos
tos teismo sprendimo dalys, kurios nukreiptos, padeda arba sudaro
sąlygas ar prielaidas veiksmingai įgyvendinti reglamento tikslą –
nedelsiant grąžinti vaiką. Teisėjų kolegija daro išvadą, kad teikimai,
prašymai, prieštaravimai ar kitokie veiksmai, kurie trukdo siekti šio
reglamento tikslo, neturi būti taikomi, kol vaikas negrąžintas. Reglamento
tikslas sugrąžinti vaiką gali būti pasiekti įvykdant pažymėjimu patvirtintą
teismo sprendimą ar kitokiu būdu, pavyzdžiui, teisei neprieštaraujančiu
būdu ir tvarka tėvui realiai pradedant įgyvendinti vaiko globos teises. Jis
galėtų siekti šių tikslų kol pažymėjimu patvirtintas teismo sprendimas
bus vykdomas ir vaiko tėvas tuo pat metu turi turėti globos teises,
kurios šiuo metu galioja Lietuvoje be atskiro pripažinimo. Susidarytų
priešinga situacija, jeigu neįgyvendinus pažymėjimu patvirtinto teismo
sprendimo būtų sprendžiama ar nuspręsta dėl tėvo globos teisių vaikui
nepripažinimo, nes taip būtų sudaryta grėsmė veiksmingai įgyvendinti
reglamento tikslą – nedelsiant grąžinti vaiką. Teisėjų kolegija daro išvadą,
kad VFR teismo sprendimo dalys dėl vaiko globos priskyrimo tėvui ir vaiko
grąžinimo yra neatsiejamai susiję vaiko grąžinimo tikslais.
Teisėjų kolegija taip pat daro išvadą, kad kol nėra įvykdytas pažymėjimu
patvirtintas teismo sprendimas dėl vaiko grąžinimo ir kol jis turi būti
vykdomas, pareiškimo dėl teismo sprendimo dalies, kuria vaiko globos
teisės priskirtos tėvui, nepripažinimo padavimas gali pažeisti reglamento
Nr. 2201/2003 III skyriaus 4 skirsnio nuostatas dėl pažymėjimu
patvirtinto teismo sprendimo įvykdymo. Tai keltų kliūtis veiksmingai
įgyvendinti reglamento Nr. 2201/2003 nuostatas, kad neteisėtai laikomas
vaikas kuo skubiau būtų perduotas į šalį, kurioje buvo iki išvežimo.
Teisėjų kolegija sprendžia, kad Lietuvos apeliacinio teismo teisėjų kolegija
netinkamai motyvavo dėl pareiškimo dalies nepriėmimo, nes be pagrindo
rėmėsi aukščiau analizuota reglamento Nr. 2201/2003 23 straipsnio a
punkto nuostata, bet nepažeidė šio reglamento 21 straipsnio 3 dalies
darydama galutinę išvadą, kad pareiškimas nepriimtinas. Motyvavimo
klaida neturi įtakos nutarties, kuria atsisakyta priimti pareiškimą dėl
nepripažinimo, priėmimui. Kasacinio skundo 3 punkto argumentas
atmetamas kaip nesudarantis kasacijos pagrindo.
Teisėjų kolegija nekonstatuoja pagrindų kasacine tvarka panaikinti ar
pakeisti nutartį (Lietuvos CPK 359 straipsnio 3 dalis).
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija,
vadovaudamasi Civilinio proceso kodekso 359 straipsnio 1 dalies 1
punktu, 362 straipsniu,
n u t a r i a :
Lietuvos apeliacinio teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegijos 2007
m. rugsėjo 14 d. nutartį palikti nepakeistą.
Ši Lietuvos Aukščiausiojo Teismo nutartis yra galutinė, neskundžiama ir
įsiteisėja nuo priėmimo dienos.