Civilinė byla Nr. 3K -3-462-611/2015 
                                       Teisminio proceso Nr. 2-55-3-01518 -2014 -7 
                                                                           Procesinio sprendimo kategorija : 119.12.  
 (S)  
                                                                                                                                      
 
LIETUVOS AUKŠČIAUSIASIS TEISMAS  
 
N U T A R T I S  
LIETUVOS RESPUBLIKOS VARDU  
 
2015 m. liepos 31  d. 
Vilnius  
 
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija, susidedanti iš 
teisėjų:  Egidijaus Laužiko (kolegijos pirmininkas) , Andžej  Maciej evski (pr anešėjas) ir Donato 
Šerno,  
rašytinio proceso tvarka teismo posėdyje išnagrinėjo civilinę bylą pagal ieškovių  uždarųjų 
akcinių bendrovių  „Ardena“, „Valvėsta“, „IKFA IR KO“, „Agrivana“, „Tegra state“, 
„Laivira“, „COMFORT HEAT“ kasacinį skundą dėl Lietuvos apeliacinio teismo 2014 m. 
gruodžio 4 d. nutarties peržiūrėjimo civilinėje byloje pagal ieškovių uždarųjų akcinių bendrovių 
„Ardena“, „Valvėsta“, „IKFA IR KO“, „Agrivana“, ,,Tegra state“, „Laivira“, „COMFORT HEAT“ 
ieškinį atsakovams ban krutuojančiai uždarajai akcinei bendrovei „Statybinių medžiagų mažmena“ 
ir Estijos Respublikos juridiniam asmeniui BAUHOF GROUP AS dėl padarytos žalos bendrovės 
kreditoriams atlyginimo.  
  
Teisėjų kolegija  
 
n u s t a t ė :  
 
I. Ginčo esmė  
  
Byloje sprendžiama s ginčas  dėl to, ar Lietuvos Respublikos teismai turi jurisdikciją 
nagrinėti bylą pagal pareikštą ieškinį.  
Ieškov ės kreipėsi į  teismą su ieškiniu  atsakovams  BUAB „Statybinių medžiagų mažmena “ 
(toliau – ir atsakovė ) ir Estijos Respublikos juridiniam asmeniui  BAUHOF GROUP AS  (toliau ir – 
atsakovas ) dėl padarytos žalos be ndrovės kreditoriams atlyginimo, kuriuo  prašė priteisti subsidiariai 
iš ats akovų  žalos atlyginimą, atitinkamai: UAB „Ardena“ – 100 739,30 Lt  (29 176,12 Eur) , UAB 
„Valvėsta“ – 123 908,18 Lt  (35 886,29 Eur) , UAB ,,IKFA IR CO“ – 64 003,69 Lt  (18 536,75 Eur) , 
UAB „Argivana“ – 114 731,48 Lt  (33 228,53 Eur) , UAB „Tegra state“ – 13 262,97 Lt  (3841,22 
Eur), UAB „Laivira“ – 102 530,37 Lt  (29 694,85 Eur) , UAB „COMFORT HEAT“ – 50 327,20 Lt  
(14 575,76 Eur), 6 procentus  dydžio metines palūkanas, skaičiuotinas nuo priteistos sumos nuo 
bylos iškėlimo teisme dienos iki visiško teismo sprendimo įvykdymo, bei bylinėjimosi išlaidas.  
Nurodė, kad  ieškovės iki atsakovės  veiklos sustabdymo sudarė prekių ar paslaug ų teikimo 
sutartis, pagal kurias jai  teikė prekes ar paslaugas, tačiau nuo 2013 m. rugsėjo mėnesio už suteikt as 
prekes ar paslaugas atsakovė  pradėjo neatsiskaitinėti, pakeitė juridinio asmens pavadinimą, vėliau 
uždarė savo mažmeninės prek ybos parduotuves i r galiausiai jai  buvo iškelta bankroto byla. Iki šio 
ieškinio pareiškimo atsakovė liko skolinga ieškovėms  pirmiau nurodytas  pinigines sumas. UAB 

   
 2 
„Statybinių medžiagų mažmena“ nemoku mą sukėlė ir dėl to žalą ieškovė ms padarė vienintelis šios 
įmonės akcininka s Estijos Respublikos juridinis asmuo BAUHOF GROUP AS – ieškov ių 
nuost olius, susijusius su atsakovės  negalėjimu vykdyti prievolių sukėlė tyčiniai, nesąžiningi bei 
piktybiški vienintelio akcininko veiksmai.  
Ieškovės  2014  m. rugpjūčio 4 d. pateikė pareiškimą  dėl ieškinio patiksli nimo, nenurodydamos  
naujų faktinių aplinkybių , tačiau atskirai suformuluodamos savo reikalavimą atsakove i BUAB 
„Statybinių medžiagų mažmena“ ir atskirai atsakovui Estijos Respublikos juridiniam asmeniui 
BAUHOF GROUP AS pagal CK 2.50 s traipsnio 3 dalį.  
 
II. Pirmosios ir apeli acinės instancijos  teismų procesinių sprendim ų esmė  
 
Vilniaus apygardos  teismas 2014 m. rugpjūčio 12  d. nutartimi ieškinį ir procesinį  dokumentą 
dėl ieškinio patikslinimo atsisakė priimti.  
Teismas  pažymėjo , kad civilinėje byloje Nr. B2 -3275 -803/2014 UAB „Statybinių medžiagų 
mažmena“ iškelta bankroto byla, t odėl kreditorių teisė kreiptis į teismą , reiškiant reikalavimą 
atsakove i, įgyvendinama  pagal Lietuvos Respublikos įmonių bankroto įstatymo (t oliau – ir ĮBĮ) 
reikalavimus, taigi  ieškov ių reikalavimas šiai atsakove i turi būti nagrinėjamas bankroto  byloje . 
Teismas nurodė, kad ieškinys a tsakovui  turi būti pareiškiamas pagal bendrąsias teismingumo 
taisykles, t. y. juridinio asmens Estijos R espublikoje buveinę (CPK 29 straipsnis ). Teismas atmetė 
ieškov ių argumentus, kad nagrinėtinoje byloje turėtų būti taikomas 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos 
reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose 
pripažinimo bei vykdymo (toliau – Reglamentas) II skyriaus 2 skirsnio 5 straipsnio 3 punktas, t. y. 
byla kyla dėl delikto, todėl ji teisminga Lietuvos teismams. Teismas nurodė, kad paga l minėto 
reglamento nuostatą ieškinys gali būti pareiškiamas ir teisme tos valstybės narės, kurioje buvo 
atlikti veiksmai, sukėlę žalą. Bankroto bylos iškėlimas Lietuvoje įsteigtam juridiniam asmeniui – 
UAB „Statybinių medžiagų mažmena“, nėra veiksmas p ats savaime sukėlęs žalą ieškovė ms. 
Ieškov ių įrodinėjami kaip sukėlę jo ms žalą atsakovo  veiksmai yra atlikti kitoje valstybėje narėje. 
Atsakomybė dėl  deliktu padarytos žalos pagal R eglamento 5 straipsnio 3 punktą yra taikoma tik jei 
konstatuojamas tiesioginis  priežastinis konkretaus delikto ir atsiradusios  žalos ryšys, o ieškovės  
procesiniuose dokumentuo se nurodė, kad atsakovo  veiksmai paveikė UAB „Statybinių medž iagų 
mažmena“ mokumą, dėl to ji negalėjo atsiskaityti su ieškovėmis, todėl jai kyla subsidiari  
atsakomybė pagal CK 2.50 straipsnio 3 dalį, t. y. nėra šios sąlygos.  
Teismas  taip pat pažymėjo, kad ieškovės  procesinių dokumentų 3.1, 3 .2 punktuose įrodinėja 
atsakovo  nesąžiningus veiksmus jam 2013 m. sausio 23 d. sudarius paskolos sutartį su „Greenstar 
OU“, tačiau ir actio  Paulian a nepatenka į R eglamento 5 straipsnio 3 punkto reguliavimo sritį, todėl 
ieškov ių nurodytoms faktin ėms aplinkybėms tiek dėl ieškovė ms atsiradusios žalos vietos, tiek dėl 
atliktų veiksmų , netaikomas R eglamento 5 straipsnio 3 punktas. Taip pat teismas atmetė ieškov ių 
argumentus, kad nagrinėtinoje byloj e turėtų būti taikomas Reglamento  II skyriaus 2 skirsnio 5 
straipsnio 5 punktas, t. y. byla kyla dėl filialo veiklos, todėl ji teisminga Lietuvos teismams. 
Teismas nurodė, kad iš Lietuvos Respublikos juridinių asmenų registro  išrašo nustatyta, jog 
atsakovė  nėra atsakovo  padalinys, filialas ar atstovybė, o ieškinys iš esmės reiškiamas UAB 
„Stat ybinių medžiagų mažmena“ dalyv iui dėl jo nesąžiningų veiksmų, t.  y. ieškinio d alykas 
nesiejamas su atsakovės  veikla, todėl minėtas Reglamento punktas netaikytinas. Ieškov ių 
reikalavimas UAB „Statybinių medžiagų mažmena“ atlyginti žalą už nesumokėtas prekes ir 
suteiktas paslaugas kyla iš sutartinių san tykių, o reikalavimas atsakovui  atlyginti žalą kyla i š 
delikto, t. y. kitu tiek teisiniu, tiek faktiniu pagrindu, todėl , teismo teigimu, nėra pagrindo 
konstatuoti reiškiamų reikala vimų glaudaus ryšio ir Reglamento  6 straipsnio 1 punkto taikymo.  
 
Lietuvos apeliacinio  teismas , išnagrinėjęs  bylą apeliacine tvarka pagal ieškovių uždarųjų 
akcinių bendrovių „Ardena“, „Valvėsta“, „IKFA IR KO“, „Agrivana“, „Tegra state“, „Laivira“, 
„COMFORT HEAT“  atskirąjį  skundą, 2014 m. gruodžio 4 d. nutartimi Vilniaus apygardos teismo 
2014 m. rugpjūčio 12 d. n utartį paliko nepakeistą . 
   
 3 
 
 
Apelia cinės instancijos teismas  nurodė, kad ieškovės reiškė  turtinio pobūdžio reikalavimą 
atsakovams, iš kurių vienas yra bankrutuojanti įmonė. ĮBĮ 15 straipsnio 2 dalies nuostatos numato, 
kad visos teismuose esančios civilinės bylos, kuriose įmonei pareikšti turtinio pobūdžio 
reikalavimai, proceso įstatymo numatytais atvejais perduodamos bankroto bylą iškėlusiam teismui.  
Teismas pažymėjo, kad  visų bankrutuojančios įmonės kreditorių reikalavimų išsprendimas galimas 
tik bankroto b yloje šiuos reikalavimus patvirtinant, atsisa kant patvirtinti bei tikslinant ir sprendė, 
kad pareikštą ieškov ių ieškinio reikalavimą bankrutuojančiai UAB „Statybinių medžiagų mažmena“ 
pirmosios instancijos teismas teisingai atsisakė priimti kaip neteismingą.  
Teismas taip pat nurodė, kad ieškovės  ieškiniu  atsakovui  reiškia reikalavimus, kaip 
subsidiariam atsakovui, kurio deliktinę civilinę atsakomybę grindžia neteisėtais juridinio asmens 
dalyvio veiksmais (CK 2.50 straipsnio 3 dalis ). Apeliacinės i nstancijos teismas pritarė  pirmosios 
instancijos teismo išvada i, kad  ieškinyje nurodyti šio atsakovo veiksmai (įsipareigojimo remti UAB 
„Statybinių medžiagų mažmena“ nevykdymas, jo turto pasisavinimas, paskolos sudarymas, 
nesąžiningumas susitariant dėl ši ų paskolos teisinių santykių, nesikreipimas į teismą dėl bankroto 
bylos iškėlimo), kurie ieškov ių teigimu, lėmė žalos atsiradimą, nėra glaudžiai susiję su Lietuvos 
valstybe, kurioje paduotas ieškinys. Tai nėra konkretūs pažeidimą (deliktą) nulėmę veiksmai,  
įvykdyti konkrečioje vietovėje, o būtent subjektyvus juridinio asmens elgesys (neveik imas), 
sąlygojęs, pasak ieškovių , žalos padarymą. T eismas sprendė, kad negalima  sutikti su ieškovėmis , 
jog šiuo atveju, žalos padarymo vieta yra Lietuvoje, nes žalos pad arymas nesietinas su konkrečiais 
veiksmais. Šiuo atveju ieškov ių reikalavimai atsakove i kildinami iš sutartinių santyk ių, o 
reikalavimu atsakovui  prašoma jam taikyti deliktinę civilinę atsakomybę, t. y. kitu tiek teisiniu, tiek 
faktiniu pagrindu, todėl pi rmosios inst ancijos teismas pagrįstai sprendė, kad nėra pagrindo 
konstatuoti reiškiamų reikalavimų glaudaus ryšio ir nagrinėjamu atveju tai kyti Reglamento  6 
straipsnio 1 punkto nuostatas.  
 
III. Kasacinio  skundo ir atsiliepimo  į jį teisiniai argumentai  
 
Kasaciniu skundu ieš kovės uždarosios akcinės bendrovės  „Ardena“, „Valvėsta“, „IKFA IR 
KO“, „Agrivana“, „Tegra state“, „Laivira“, „COMFORT HEAT“  prašo  pana ikinti Lietuvos 
apeliacinio teismo 2014 m. gruodžio 4  d. nutartį, klausimą išspręsti iš esmės ir priimti nutartį, kuria 
ieškovių atskirasis skundas būtų patenkintas; priteisti ieškovių naudai patirtas bylinėjimosi išlaidas . 
Kasacinis skundas grindžiamas šiais esminiais argumentais:  
1. Dėl  netinkamo Reglamento  5 straipsnio 3 punkto, 6 straipsnio 1 punkto nuostatų  taikymo.  
Dėl atsakovo  veiksmų ( įsipareigojimo remti UAB „Statybinių medžiagų mažmena“ nevykdymas, jo 
turto pasisavinimas, paskolos sudarymas, nesąžiningumas susitariant dėl šių paskolos teisinių 
santykių, nesikreipimas į teismą dėl bankroto bylos iškėlimo ) žalą sukėlę įvykiai įvyko būtent 
Lietuvos Respublikoje. Reglamento  5 straipsnio 3 punkto formuluotė „vieta, kurioje buvo padarytas 
pažeidimas“ reiškia žalos atsiradimo vietą ir pažeidimo, dėl ku rio žala atsirado, vietą, todėl 
atsakovui ieškinys gali būti reiškiamas ieškovo nuožiūra vienos iš šių dviejų vietų teisme. Taigi net 
teismui ir pripažin us, kad didesnė dalis atsakovo  neteisėtų veiksmų buvo atlikta Estijos 
Respublikoje, žalos atsiradimo vi eta vienareikšmiškai turi būti laikoma Lietuvos Respublika, todėl 
konstatuotina ir ieškovių teisė nuspręsti ginti savo pažeistas teises  Lietuvos Respublikos teismuose 
bei gali būti konstatuota Reglamento  6 straipsnio 1 punkte įtvirtinta glaudaus ryšio apli nkybė .  
2. Dėl nukrypimo nuo Lietuvos Aukščiausiojo Teismo suformuotos praktikos. Apeliacinės 
instancijos teismas, nepripažindamas ieškovių teisės reik šti bankrutuojančiai atsakovei  atskirus 
reikalavimus ne bankroto byloje, rėmėsi Lietuvos Aukščiausiojo Te ismo Civilinių bylų skyriaus 
teisėjų kolegijos 2010 m. kovo 3 d. nutartimi, pri imta civilinėje byloje  R. M. v. Valstybinio 
socialinio draudimo fondo valdyba  prie Socialinės apsaugos ir darbo ministerijos , bylos Nr. 3K -3-
88/2010 ir 2014 m. gegužės 26 d. nutartimi, priimta civilinėje byloje Casterbridge Inc. v. BUAB 
„Vilniaus sadutė“ ir kt. , bylos Nr. 3K -3-280/2014, tačiau neteisingai vertino šiose nutartyse 
   
 4 
pateiktus išaiškinimus. Kasacinio teismo praktiko je egzistuoja kur kas daugiau bylų, kuriose 
ieškovai reiškė reikalavimus bankrutuojančioms įmonėms tiesiogiai Civilinio proceso kodekso 
nustatyta tvarka ( Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų sk yriaus teisėjų kolegijos 2013  m. 
liepos 19 d. nutartis , priimta civilinėje byloje D. Š. v. UAB „Borgalita“, BUAB „Kardera“ , bylos 
Nr. 3K -3-406/2013; 2014 m. balandžio 2 d. nutartis , priimta civilinėje byloje viešoji įstaiga 
,,Altervita“ v. BUAB „VVARFF -JOLDIJA“ ir kt. , bylos Nr. 3K -3-179/2014 ; 2014 m. birželio  27 d. 
nutartis, priimta civi linėje byloje R. K. v. BUAB „Leidybos centras“ ir kt. , bylos Nr. 3K -3-
341/2014).  
3. Dėl CPK 331 straipsnio 4  dalies pažeidi mo. Apeliacinės instancijos teismas priėmė iš 
esmės nepagrįstą ir nemotyvuotą nutartį, nes nebuvo pasisakyta dėl visų atskirajame skunde 
dėstomų argumentų. Be to, esminę reikšmę turinčios aplinkybės, susijusios su vieta, kurioje įvyko 
ieškovėms žalą sukėlęs įvykis, teismo buvo visiškai nevertintos.  
 
Atsili epimu į kasacinį skundą atsakovas Estijos Respu blikos juridinis asmuo BAUHOF 
GROUP AS  prašo skundą atmesti  kaip nepagrįstą , Lietuvos apeliacinio  teismo 2014 m. gruodžio 4 
d. nutartį  palikti nepakeistą  bei priteisti bylinėjimosi išlaidas . Atsiliepimas grindžiamas šiais 
esminiais argumentais:  
1. Dėl netinkamo Reglamento  5 straipsnio 3 punkto, 6 straipsnio 1 punkto nuostatų  taikymo.  
Teismai pagrįstai sprendė, kad ieškovių reikalavimai atsakov ui nėra teismingi Lietuvos Respublikos 
teismams. Ieškovės, siekdamos, kad jų reikalavimai Estijos Respublikoje registruotam ir 
veikiančiam juridiniam asmeniui būtų nagrinėjami Lietuvos Respublikos teisme, privalėjo įrodyti 
aiškius pagrindus taikyti  išimtines  Reglamento  nuostatas. Nustatant deliktinės atsakomybės bylų 
jurisdikciją pagal R eglamentą, teisiškai reikšminga būtent neteisėto veiksmo atlikimo (ar 
neveikimo) vieta, o ne žalos atsiradimo, nukentėjusiojo gyvenamoji ar kita vieta. Atsakovo tariamą 
neveik imą laikant valia (sprendimu) elgtis pasyviai, toks sprendimas būtų laikomas priimtas ir 
įgyvendintas atsakovo buveinės vietoje Estijos Respublikoje (atsakovas Lietuvos Respublikoje 
neturėjo ir neturi nei filialo, nei jokio kito administracinio darinio, ku ris būtų galėjęs ar galėtų 
atsakovo vardu Lietuvos Respublikoje priimti sprendimus ar kitaip išreikšti atsakovo valią).  
Kasatorių pareikštų reikalavimų akivaizdūs kokybiniai skirtumai neleidžia atsakovo ir 
atsakovės laikyti net privalomais bendrininkais C PK 43 straipsnio 1 dalies 2 punkto prasme, 
kadangi reikalavimai skiriasi tiek savo pobūdžiu (iš atsakovės reikalaujama priteisti pagal sutartį 
mokėtinas sumas, atsakov ui reikalaujama taikyti subsidiarią ją deliktinę atsakomybę), tiek 
pagrindimu ir fakto bei  teisės klausimais. Todėl teismai pagrįstai sprendė, kad teismų jurisdikcijos 
(teismingumo) klausimai dėl skirtingų reikalavimų  turi būti sprendžiami savarankišk ai. Atkreipia 
dėmesį į tai, kad , išskyrus UAB „Ardena“ , nė viena kita kasatorė  neturi teismo p atvirtintų kreditori ų 
reikalavimų atsakovės bankroto byloje ĮBĮ nustatyta tvarka , todėl toks ieškinys vertintinas kaip kitų 
ieškovių piktnaudžiavimas procesine teise pareikšti ieškinį, tikėtina, siekiant išvengti imperatyvių jų 
ĮBĮ normų taikymo. Kita vertu s, ĮBĮ nuostatoms prieštarauja ir UAB „Ardena“ procesinis elgesys, 
kai, atsakovės bankroto bylą nagrinėjančiam teismui patvirtinus UAB „Ardena“ kreditori aus 
reikalavimą bankroto byloje, papildomai inicijuojama ir atskira civilinė byla, kurioje UAB 
„Ardena“ antrą kartą reikalauja iš bankrutavusios bendrovės tos pačios sumos (formaliai nurodant, 
kad šįkart reikalaujama ne kaip skolos, o kaip žalos atlyginimo).  
2. Dėl CPK 331 straipsnio 4 dalies pažeidimo . Apeliacinės instancijos tei smas įvertino visus 
atskirojo skundo argumentus  – tiek dėl IBĮ 15 straipsnio 2 dal ies taikymo, tiek dėl aktualių 
Reglamento  nuostatų aiškinimo ir taikymo , pasirėmė Europos Sąjungos Te isingumo Teismo 
praktika.  
 
 
Teisėjų kolegija  
 
 
k o n s t a t u o j a :  
   
 5 
 
IV. Kasacinio teismo argumentai ir išaiškinimai  
 
 
Dėl 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo 
sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo bei vykdymo  6 straipsnio 1 punkto ir 5 
straipsnio 3 punkto nuostatų  
 
Reglamentas priimtas siekiant suvienodinti kai kurias valstybių narių jurisdikciją ir teismo 
sprendimų pripažinimą reglamentuojančias taisykles ir taip panaikinti kliūtis patikimam vidaus 
rinkos veikimui. Reglamentu siekiama nustatyti ypač nuspėjamas juris dikcijos taisykles, todėl tiek 
ieškovas turi gebėti lengvai identifikuoti, į kurios valstybės narės teismą jis gal i kreiptis, tiek ir 
atsakovas pagrįstai numanyti, į kurios valstybės narės teismą jis gali būti patrauktas. Atsižvelgiant į 
nurodytus tikslus ir principus, jurisdikcija pagal Reglamento bendrąją taisyklę, kai atsakov as yra 
juridinis asmuo,  paprastai priklauso juridinio asmens oficialios buveinės vietos teismui 
(Reglamento 11 konstatuojamoji dalis, 2 straipsnio 1 dalis, 60 straipsnio 1 dalies a) punktas). 
Reglamento 2 straipsnis yra imperatyvaus pobūdžio, todėl jurisdikcija šiuo pagrindu turi būti visada 
prieinama, išskyrus keletą aiškiai įvardytų situacijų, kai jurisdikcija turėtų būti nustatoma ne tik 
pagal atsakovo gyvenamąją vietą, bet ir paga l kitą alternatyvų jurisdikcijos pagrindą, atsižvelgiant į 
glaudų ryšį tarp teismo ir bylos arba siekiant padėti tinkamai vykdyti teisingumą (E uropos Sąjungos 
Teisingumo Teismo ( toliau – ESTT)  2005 m. kovo 1 d. sprendimo Owusu , C-281/02, 
ECLI:EU:C:2005:120 , 37 punktas; Reglamento 12 konstatuojamoji dalis). Reglamento nuostatos 
aiškinamos autonomiškai, atsižvelgiant į jo sistemą ir tikslus, o specialiųjų jurisdikcijos taisyklių, 
leidžiančių nukrypti nuo Reglamento 2 straipsnyje įtvirtinto imperatyvo, sąrašas  yra baigtinis ir jos 
aiškintinos siaurai, neleidžiant jų aiškinti plačiau, nei nustatyta reglamente (žr., pvz., 2009 m. liepos 
16 d. ESTT sprendimo Zuid Chemie , C-189/08, ECLI:EU:C:2009:475 , 17 punktą; 2004  m. sausio 
15 d. sprendimo Blijdenstein , C-433/01, ECLI:EU:C:2004:21 , 25 punktą ir kt.).  
ESTT praktikoje nurodyta , kad Reglamento 6 straipsnio 1 punkto tikslas yra padėti tinkamai 
vykdyti teisingumą, sumažinti tuo pačiu metu vykstančių teismo procesų galimybę ir išvengti 
nesuderinamų teismo sprendimų galimybės, jei bylos būtų nagrinėjamos atskirai (2011 m. gruodžio 
1 d. sprendimo Panier , C-145/10, ECLI:EU:C:2011:798,  77 punktas). Siekiant taikyti Reglamento 
6 straipsnio 1 punkte įtvirtintą specialiosios jurisdikcijos taisyklę, reikalavim ai skirtingiems 
atsakovams turi būti susiję . Taisyklė  gali būti taikoma tuo atveju , kai reikalavimai, pareiškiami 
keliems atsakovams, yra susiję bylos iškėlimo momentu, o ryšys tarp pareiškiamų reikalavimų yra 
toks, kad juos tikslinga nagrinėti kartu siekiant išvengti nesuderinamų sprendimų, priimtų atskir tų 
teismo proceso metu, rizikos  (1988  m. rugsėjo 27  d. sprendimo Kalfelis , C -189/87, 
ECLI:EU:C:1988:459, 9 –10 ir 12 –13 punktai; 2007 m. spalio 11 d. sprendimo Freeport , C-98/06, 
ECLI:EU:C:2007:595, 39, 41, 54 punktai).  
Nagrinėjamoje byloje spręstinas  klausimas, ar ieškovių pareikšt i turtinio pobūdžio 
reikalavima i (atlyginti kreditoriams padarytą žalą) atsakovei  BUAB „Statybinių medžiagų 
mažmena“ , kuriai Vilniaus apygardos teismo 2014 m. vasario 14 d. nutartimi iškelta bankroto byla 
(civilinės bylos Nr. B2 -3275 -803/2014) , ir atsakovui  juridiniam asmeniui BAUHOF GROUP AS 
atitinka Reglamento 6 straipsnio 1 punkte įtvirtintos specialiosios jurisdikcijos taisyklės taikymo 
reikalavimus. Ieškovės teigia, kad Lietuvos Respublikos teismai turi jurisdikciją minėtu pagrindu, 
kadangi atsakovės BUA B „Statybinių medžiagų mažmena“ buveinės vieta yra Lietuvos 
Respublikoje, o reikalavimai atsakov ui juridiniam asmeniui BAUHOF GROUP AS, kurio buveinės 
vieta yra Estijos Respublikoje, yra taip glaudžiai susiję, kad turėtų būti nagrinėjami kartu .   
Teisėjų k olegija pažymi, kad p agal Įmonių bankroto įstatymo  15 straipsnio 2 dalį visos 
teismuose esančios civilinės bylos, kuriose įmonei pareikšti turtiniai reikalavimai, proceso įstatymo 
nustatytais atvejais perduodamos bankroto bylą iškėlusiam teismui. Lietuvos Aukščiausiasis 
Teismas yra išaiškinęs, kad turtini ų reikalavimų, pareikštų bankrutuojančiai įmonei, išsprendimas 
turi būti atliekamas bankroto byloje nutartimi išsprendžiant dėl kreditoriaus finansinio reikalavimo 
   
 6 
pagrįstumo ir jo dydžio. Tai nulemia siekis bankroto bylas nagrinėti kuo operatyviau ir efek tyviau, 
o galimybė nagrinėti atskirus reikalavimus ne bankroto byloje, nors ir tame pačiame teisme, reikštų 
neracionalų procesą ir būtų nesuderinama su bankroto proceso operatyvumu ir efektyvumu (žr. , 
pvz., Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyr iaus teisėjų kolegijos 2014 m. gegužės 
26 d. nutartį, priimtą civilinėje byloje Casterbridge Inc. v. BUAB „Vilniaus sadutė“  ir kt. , bylos 
Nr. 3K-3-280/2014). Taigi, atsižvelgdama į šių aplinkybių visumą, teisėjų kolegija sutinka su bylą 
nagrinėjusių teismų  išvada, kad visų bankrutuojančios įmonės kreditorių reikalavimų išsprendimas 
galimas tik bankroto byloje juos patvirtinant, atsisakant patvirtinti bei tikslinant . Ieškovių turtiniai 
reikalavimai atsakovei BUAB „Statybinių medžiagų mažmena“ turėtų būti rei škiami ir nagrinėjami 
bankroto bylo je, todėl nėra galimybės j ų reikalavimus šiai atsakove i nagrinėti atskirtoje byloje. 
Teisėjų kolegija atkreipia dėmesį į tai, kad , Lietuvos teismų informacinės sistemos LITEKO 
duomeni mis, Vilniaus apygardos teismo 2014 m. liepos 4 d. nutartimi atsakovės bankroto byloje 
patvirtintas kreditorių ir jų reikalavimų sąrašas (ta rp jų – ir ieškovių UAB „Ardena“ – 101 
742,50  Lt (29 466,66 Eur) ; UAB „Valvėsta“ – 32,84 Lt  (9,51 Eur ), jis 2014 m. rugs ėjo 23 d., 2015 
m. vasario 9 d., 2015 m. gegužės 20 d.  nutartimis patikslintas (atitinkamai UAB „Ardena“  – 29 
466,66 Eur; UAB „Valvėsta“ – 9,51 Eur). Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, teisėjų kolegijos 
vertinimu, nesant galimybės  atskirai ne bankroto byloje spręsti dėl turtinio pobūdžio  reikalavimų 
buveinę Lietuvos Respublikoje  turinčia m juridiniam asmeniui,  nėra pagrindo  vadovaujantis 
Reglamento 6 straipsnio 1 punkte įtvirtinta specialiosios jurisdikcijos taisykle nagrinėti reika lavim ų 
bendraatsakiu patrauktam Estijos Respublikoje  buveinę turinčiam juridiniam asmeniui. Bylą 
nagrinėję teismai pagrįstai atsisakė priimti ieškinį abie m atsakov ams Reglamento 6 straipsnio 1 
punkto pagrindu.  
Ieškovės kasaciniame skunde taip pat nurodo, k ad žemesnių instancijų teismai netinkamai 
aiškino ir taikė Reglamento 5 straipsnio 3 punkte įtvirtintą specialiosios jurisdikcijos taisykl ę. Pagal 
Reglamento 5 straipsnio 3 punktą, byla dėl civilinės teisės pažeidimų, delikto arba kvazidelikto 
juridiniam a smeniui , be jo buveinės oficialios vietos teismo , gali būti iškelta ir vietos, kurioje įvyko 
žalą sukėlęs įvykis ar jis gali įvykti , teisme. Taigi vadovaujantis minėta  nuostata jurisdikcij ą gali 
nulemti ne tik atsakovo oficialios buveinės vieta, bet ir alternatyvusis kriterijus, o ginčo jurisdikcija 
tokiu atveju priklauso nuo ieškovo pasirinkimo (žr. , pvz., 2013 m. lapkričio 14 d. sprendimo Krejci 
Lager & Umschlagbetrieb , C-469/12, 20 punktą) . Ši specialiosios jurisdikcijos taisyklė taip pat 
pagrįsta ypač glaudaus ryšio tarp ginčo ir vietos, kurioje įvyko žalą sukėlęs įvykis ar jis gali įvykti, 
buvimu, taip pat tinkamu teisingumo vykdymu ir naudingu proceso organizavimu. Ja, be kita ko, 
yra si ekiama skatinti atvejus, kad bylą nagrinėtų teismas , turintis tam tikrų praktinių privalumų, 
tokių kaip pirmin ės žinios, susijusi os su bylos faktais, esantis arčiau aktualių įrodymų, geriau 
išmanantis ginčui taikytiną teisę ir k t.  
Siekiant taikyti Reglame nto 5 straipsnio 3 punkto nuostatą, reikia įvertinti, ar ieškovių 
reiškiamas  reikalavimas  atsakov ui juridiniam asmeniui BAUHOF GROUP AS atlyginti žalą, kurį 
jos grindžia penkiomis skirtingomis aplinkybių grupėmis, gali  būti laikomas  byla dėl „civilinės 
teisės pažeidimo, delikto ar kvazidelikto“ , kaip ši sąvoka suprantama pagal Reglament o 5 straipsnio 
3 punktą , ir jei gali – vertinti, kur Reglamento prasme įvyko žalą sukėlęs įvykis ar jis gali įvykti.  
Ieško vės kasaciniame skunde atsa kovo  veiksmus ir neveikimą vertina kaip deliktą pagal 
nacionalines nuostat as (CK 6.246 straipsnio 1 dalį). Pažymėtina, kad ESTT savo praktikoje yra 
nurodęs, kad tiek Reglamento 5 straipsnio 1 punkto a) papunktyje įtvirtinta „bylos dėl sutarties“ 
sąvoka, tiek ir 5 straipsnio 3 punkte įtvirtinta bylos „dėl civilinės teisės pažeidimų, delikto arba 
kvazidelikto“ są voka turi būti aiškinamos autonomiškai. ESTT nurodė, kad jurisdikcijos taisyklių 
byloms dėl sutarčių taikymas galimas tais atvejais, kai yra nustatyta laisvai prisiimta vieno asmens 
teisinė prievolė kit am asmen iui, ir neturėtų būti suprantamas kaip apimant is situacijas, kai tokio 
laisvai prisiimto įsipareigojimo nėra (žr., pvz., 2013 m. liepos 18 d. sprendimo ÖFAB , C-147/12, 
ECLI:EU:C:2013:490, 33 punktą ). Vertindamas, kokioms situacijoms gali būti taikomos 
Reglamento specialiosios jurisdikcijos taisyklės d ėl „civilinės teisės pažeidimo, delikto ar 
kvazidelikto“, ESTT pažymėjo, kad tokiomis bylomis laikytini visi ieškiniai, kuriais siekiama 
nustatyti atsakovo atsakomybę ir kurie nėra susiję su „byla dėl sutarties“ (žr., pvz., minėto 
   
 7 
sprendimo ÖFAB  32 punktą ir jame nurodytą ESTT praktiką).  Vertindamas Reglamento 
5 straipsnio 3 punkte esantį vietos, kurioje įvyko žalą sukėlęs įvykis ar kurioje jis gali įvykt i, 
kriterijų ESTT yra pažymėjęs, kad ji gali apimti tiek vietą, kurioje įvyko žalą lėmusi aplinkybė, tie k 
vietą, kur atsirado pati žala , jei šios vietos nesutampa  (žr., pvz., 1976 m. sprendimo 
Handelskwekerij Bier v Mines de Potasse d'Alsace,  C-21/76, ECLI:EU:C:1976:166, 24 –25 punktus; 
2012 m. spalio 25 d. sprendim o Folien Fisher ir Fofitec , C-133/11, ECLI:EU:C:2012:664 , 39 
punktą ir kt.). Paprastai bylose dėl deliktų ar kvazideliktų vietos, kurioje įvyko arba gali įvykti žalą 
sukėlęs įvykis, teismas gali geriausiai išnagrinėti bylą visų pirma dėl ginčo dalyko artumo ir 
lengvesnio įrodymų rinkimo proces o, tačiau ESTT taip pat pažymėjo, kad abi vietos gali rodyti 
teismo jurisdikcijai nustatyti svarbų ryšį, nes kiekviena iš jų, atsižvelgiant į nagrinėjamos 
pagrindinės bylos aplinkybes, gali suteikti ypač naudingos informacijos renkant įrodymus ir 
organizuo jant teismo procesą (sprendimo ÖFAB  51 punktas; sprendimo eDate Advertising ir 
Martinez , C-509/09, ECLI:EU:C:2011:685,  41 punktas ir jame nurodyta praktika). Taigi atsakovas 
gali būti patrauktas į teismą bet kurioje iš šių vietų ieškovo pasirinkimu. Toks išaiškinimas pateiktas 
ir apeliacinės instancijos teismo nut artyje cituoja mame ESTT sprendime  Marinari v Lloyd's Bank  
(C-364/93, ECLI:EU:C:1995:289). Sprendime Marinari v Lloyd's Bank ESTT taip pat nurodė, kad 
vietos, kurioje atsirado žala , sąvoka negali būti aiškinama taip plačiai, kad apimtų bet kurią vietą, 
kur jaučiamos neigiamos žalą sukėlusio įvykio pasekmės (14 punk tas). Taigi iš esmės vieta, kur 
atsirado neigiamos žalą sukėlusio įvykio pasekmės , laikoma tiesioginės žalos atsiradimo vieta. Ar 
konkretūs reikalav imai patenka į bylos dėl „civilinės teisės pažeidimo, delikto ar kvazidelikto “ 
sąvoką, o jei taip, kur įvyko žalą sukėlęs įvykis ir kur yra žalos atsiradimo vieta, kai šios vietos 
skiriasi, kiekvienu atveju  turi vertinti jurisdikcijos klausimą sprendžiantis nacionalinis teismas. 
ESTT jau 1976 m. sprendime Handelskwekerij Bier v Min es de Potasse d'Alsace  (C-21/76 , 
ECLI:EU:C:1976:166, 24 –25 punktai) nurodė, kad Reglamento 5 straipsnio 3 punkte minima 
vietos, kur įvyko žalą lėmusi aplinkybė, sąvoka gali apimti tiek vietą, kur įvyko žalą lėmusi 
aplinkybė, tiek ir vietą, kur atsirado pat i žala. Šios praktikos nuosekliai laikomasi ir viename iš 
vėliausių ESTT sprendimų ÖFAB , kur pakartota taisyklė, kad  „vieta,  kurioje įvyko žalą sukėlęs 
įvykis ar jis gali įvykti“ , reiškia ir tą vietą, kurioje žala tapo reali, ir tą vietą, kur atsirado žalą lėmusi 
aplinkybė, todėl atsakovui ieškinys ieškovo nuožiūra gali būti pareikštas vienos iš šių dviejų vietų 
teisme (50 punktas ir jame išsamiai cituojama ankstesnė ESTT praktika;  Folien Fischer ir Fofitec  
39 punktas ir jame nurodyta praktika).  
Ieškovės savo reikalavimus grindžia CK 2.50 straipsnio 3 dalimi, taigi nesąžiningais 
juridinio asmens dalyvio veiksmais. Bylą nagrinėjusių pirmosios ir apeliacinės instancijų 
procesiniuose s prendimuose nurodyta, kad ieškinyje nurod yti atsakovo veiksmai (įsipareigojimo 
remti UAB „Statybinių medžiagų mažmena“ nevykdymas, jo s turto pasisavinimas, paskolos 
sutarties sudarymas, nesąžiningumas susitariant dėl šių paskolos teisinių santykių, nesikre ipimas į 
teismą dėl bankroto bylos iškėlimo), kurie , ieškov ių teigimu, lėmė žalos atsiradimą, nėra glaudžiai 
susiję su Lietuvos valstybe, kurioje paduotas ieškinys ; tai nėra konkretūs pažeidimą (deliktą) 
nulėmę veiksmai, įvykdyti konkrečioje vietovėje, o b ūtent subjektyvus juridinio asmens elgesys 
(neveik imas), lėmęs , pasak ieškovių , žalos padarymą. Todėl teismai nesutiko su ieškovėmis, kad  
šiuo atveju žalos padarymo vieta yra Lietuvoje, nes žalos padarymas nesietinas su konkrečiais 
veiksmais.  Teisėjų kolegija nepritaria tokioms teismų išvadoms. Lietuvos Aukščiausiasis Teismas 
savo praktikoje yra nurodęs, kad CK 2.50 straipsnio 3 dalies normoje įtvirtinto teisinio reguliavimo 
pagrindas yra bendrasis sąžiningumo principas, tai, sprendžiant dėl j uridinio asmens dalyvio 
nesąžiningų veiksmų, taikytini bendrieji civilinių teisinių santykių subjektų elgesio sąžiningumo 
kriterijai, ir šiuos kriterijus detalizavęs  (žr., pvz., Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų 
skyriaus teisėjų kolegijos 2012 m . vasario 1 d. nutartį , priimtą  civilinėje byloje UAB „Panevėžio 
spaustuvė“ v. R. Š. ir kt. , bylos Nr. 3K -3-19/2012). Lietuvos Aukščiausiojo Teismo praktikoje taip 
pat yra nurodyta, kad įmonės dalyvių nesąžiningi veiksmai, konstatuoti minėtos nuostatos pagrindu , 
lemia deliktinę juridinio asmens atsakomybę kreditori ui (žr., pvz., Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 
Civilinių bylų skyriaus  teisėjų kolegijos 2009 m. liepos 9 d. nutartį , priimtą  civilinėje byloje BUAB 
„Alveronas“ v. I. S. ir kt. , bylos Nr. 3K -3-329/2009 ). Atsižvelgiant į tai, kad , spręsdamas  
   
 8 
jurisdikcijos pagal Reglamento 5 straipsnio 3 punktą prisiėmimo klausimą, nacionalinis teismas gali 
laikyti ieškovių teiginius dėl deliktinės  atsakomybės įrodytais, teisėjų kolegijos vertinimu, ieškovių 
reiškiamas reikalavimas, kuris grindžiamas skirtingomis aplinkybėmis, laikytinas de liktu pagal 
Lietuvos nacionalinė s teisės  nuostatas.  Sprendžiant civilinės atsakomybės iš delikto taikymą reikia  
nustatyti faktines aplinkybes, patvirtinančias ar paneigiančias visas būtin ąsias civilinės atsakomybės 
sąlygas (CK 6.246 –6.249 straipsniai). ESTT nėra pateikęs išaiškinimų dėl analogiškų reikalavimų 
vertinimo Reglamento 5 straipsnyje įtvirtintos specialio sios jurisdikcijos taisyklės prasme.  Teisėjų 
kolegijos vertinimu , minėtas reikalavimas nekyla iš laisvai juridinio asmens dalyvių prisiimtų 
įsipareigojimų kreditori ams, t. y. nepatenka į bylos dėl sutarties sąvoką ir atitinka bylos dėl 
„civilinės teisės pa žeidimo, delikto ar kvazidelikto“ sąvoką pagal Reglamento 5 straipsnio 3 punktą. 
Kadangi pagal ESTT suformuotą praktiką bylose dėl „civilinės teisės pažeidimo, delikto ar 
kvazidelikto“ byla ieškovo pasirinkimu gali būti iškelta tiek kompetentingame vietos,  kurioje įvyko 
žalą sukėlęs įvykis , valstybės narės teisme, tiek vietos, kurioje atsirado žala , teisme, nacionalinis 
teismas, spręsdama s jurisdik cijos klausimą , turi įvertinti  (nustatyti ) ne tik žalą sukėlusio įvykio 
vietas , bet ir vertinti žalos atsiradim o vietą pagal ESTT praktikoje suformuluotus kriterijus. Aptarta s 
teisinis reglamentavimas ir faktinės aplinkybės, jų nustatymas yra teisiškai reikšmingi sie kiant 
teisingai išspręsti kilusį ginčą , kasacine tvarka faktai nenustatinėjami, nes sprendžiami teis ės 
klausim ai (CPK 353 straipsnio 1 dalis).  Apeliacinės instancijos teismo ir pirmosios instancijos 
teismo procesinių sprendimų dalys dėl Reglamento 5 straipsnio 3 punkto taikymo naikintinos, nes 
teismai netinkamai taikė materiali osios  teisės normas  ir spręsdami jurisdikcijos klausimą 
nenustatinėjo ne tik žalą sukėlusio įvykio viet os, bet ir nevertino žalos atsiradimo vietos pagal 
ESTT praktikoje suformuluotus kriterijus, ir šie pažeidimai  turėjo įtakos neteisėtų procesinių 
sprendimų priėmimui (CPK 3 46 straipsnio 2 dalies 1 punktas), todėl klausimas dėl ieškinio 
priėmimo atsakov ui Estijos Respublikos juridini am asmen iui BAUHOF GROUP AS grąžintina s 
nagrinėti iš esmės pirmosios instancijos teismui (CPK 360 straipsnis).  
 
Kiti kasacinio skundo ir atsiliepimų į jį argumentai vertintini kaip neturintys reikšmės 
vienodos teismų praktikos formavimui bei apskųstos teismo nutarties teisėtumui, todėl teisėjų 
kolegija dėl jų nepasisako.  
 
Dėl bylinėjimosi išlaidų  
 
Kasacinis teismas patyrė 17,56 Eur išlaidų, susijusių su procesinių dokumentų įteikimu 
(Lietuvos Aukščia usiojo Teismo  Bendrosios raštinės  2015 m. liepos 31  d. pažyma apie išlaidas, 
susijusias su procesinių dokumentų įteikimu). Kasaciniam teismui nusprendus, kad byla grąžintina 
pirmosios in stancijos teismui nagrinėti iš naujo, išlaidų, susijusių su procesinių dokumentų 
įteikimu, ir šalių bylinėjimosi išlaidų atlyginimo klausimas paliktinas spręsti pirmosios instancijos 
teismui kartu su kitų bylinėjimosi išlaidų paskirstymu (CPK 93, 96 straip sniai).  
 
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija, vadovaudamasi 
Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso 359 strai psnio 1 dalies 5  punktu, 360 ir 362 
straipsniais , 
 
n u t a r i a:  
 
Panaikinti Lietuvos apeliacinio teismo  2014 m. gruodž io 4 d. nutartie s dalį , kuria palikta 
nepakeista Vilniaus apygardos teismo 2014 m. rugpjūčio 12  d. nutarties  dalis  atsisakyti  priimti 
ieškinį atsakov ui Estijos Respublikos juridini am asmen iui BAUHOF GROUP AS , ir šią bylos  dalį 
grąžinti  pirmosios instancijos teismui  spręsti ieškinio atsakovui Estijos Respublikos juridiniam 
asmeniui BAUHOF GROUP AS  priėmimo klausimą . 
 
 
   
 9 
Kitą Lietuvos apeliacinio teismo 2014 m. gruodžio 4 d. nutarties dal į  palikti nepakeistą . 
Ši Lietuvos Aukščiausiojo Teis mo nutartis yra galutinė, neskundžiama ir įsiteisėja nuo 
priėmimo dienos.  
 
 
Teisėjai                         Egidijus Laužikas    
 
 
                                               Andžej Maciejevski   
 
 
                                               Donatas Šern as