Lietuvos apeliacinio teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija,
susidedanti iš teisėjų : Danutės Milašienės, Marytės Mitkuvienės ir Viginto
Višinskio (kolegijos pirmininko ir pranešėjo),
teismo posėdyje apeliacine rašytinio proceso tvarka išnagrinėjo civilinę
bylą pagal atsakovo uždarosios akcinės bendrovės „Metoil" atskirąjį
skundą dėl Vilniaus apygardos teismo 2007 m. rugsėjo 7 d. nutarties,
kuria taikytos laikinosios apsaugos priemonės civilinėje byloje Nr.
2-2532-39/2007 pagal pareiškėjo „O. W. Supply & Trading" A/S prašymą
dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo atsakovui uždarajai akcinei
bendrovei „Metoil" iki ieškinio padavimo.
Teisėjų kolegija,
n u s t a t ė :
Pareiškėjas „O. W. Supply & Trading" A/S kreipėsi į teismą prašydamas
taikyti laikinąsias apsaugos priemones iki ieškinio pateikimo 1.204 317,45
JAV dolerių sumai atsakovo UAB „Metoil" atžvilgiu ir prašė areštuoti
atsakovo pinigus esančius banko sąskaitoje banke Nordea Bank Finland
Plc Lietuvos skyriuje, o nesant pakankamai lėšų šioje sąskaitoje, areštuoti
atsakovo pinigus, kilnojamąjį ir nekilnojamąjį turtą, turtines teises.
Areštuojant suteikti atsakovui galimybę atlikti privalomuosius mokėjimus
valstybės ir VSDFV biudžetams bei atsiskaityti su darbuotojais. Taip pat
prašė nustatyti ne trumpesnį kaip 14 dienų terminą ieškiniui pateikti.
Pareiškėjas nurodė, jog pagal 2007 m. birželio 22 d. sutartį Nr.
01/22-06-07/ME/OW (toliau tekste – Sutartis) atsakovas įsipareigojo
parduoti pareiškėjui 5.000 tonų mazuto. Pakrovus mazutą, pareiškėjas
sumokėjo atsakovui 1.106 444,70 JAV dolerių ir atsakovas šiuos pinigus
gavo, tačiau atsakovas nepateikė sutarto mazuto sutartu būdu.
Pagal Sutarties 15 punktą šalys sutarė dėl išimtinės Anglijos Aukščiausiojo
Teismo jurisdikcijos. Sutarties 16 punktu šalys sutarė, jog ginčai bus
sprendžiami arbitražo, esančio Anglijoje, teisme. Nors Sutarties sąlygos
yra dviprasmiškos, tačiau akivaizdu, jog ginčas nebus nagrinėjamas
Lietuvoje. Tačiau, nepaisant šių aplinkybių, bet kuriuo atveju Lietuvos
teismai neturi jurisdikcijos ginčo nagrinėjimui, tačiau turi teisę spręsti
ieškinio užtikrinimo klausimą. Jei ginčas bus teismingas arbitražo teismui,
tai Lietuvos teismai turi jurisdikciją spręsti ieškinio užtikrinimo taikymo
klausimą Komercinio arbitražo įstatymo (toliau tekste –KAĮ) 12 straipsnio
pagrindu. Jei ginčas bus teismingas Anglijos teismui, tai Lietuvos teismai
bus kompetentingi nagrinėti ieškinio užtikrinimo klausimą Reglamento
31 straipsnio pagrindu. Pareiškėjo nuomone taikyti laikinąsias apsaugos
priemones yra būtina, nes atsakovas vangia įvykdyti prievolę geruoju,
reikalavimų suma yra didelė.
Vilniaus apygardos teismas 2007 m. rugsėjo 7 d. nutartimi pareiškėjo
prašymą patenkino ir pareiškėjo būsimo ieškinio reikalavimų užtikrinimui
areštavo 1.204 317,45 USD (3.046 200,55 Lt) sumai atsakovo UAB
„Metoil" pinigines lėšas, uždraudžiant jomis disponuoti, įkeisti, perleisti
ar kitaip apsunkinti. Nesant pakankamai pinigų bankų sąskaitose,
teismas nutarė areštuoti atsakovo kitus pinigus, kilnojamuosius ir
nekilnojamuosius daiktus bei turtines teises priklausančias atsakovui
neviršijant ieškinio reikalavimų sumos. Teismas leido atsakovui iš
areštuotų pinigų išmokėti atlyginimus darbuotojams, mokėti mokesčius
valstybei bei VSDFV biudžetui. Skirdamas laikinąsias apsaugos priemones
teismas įpareigojo pareiškėją iki rugsėjo 21 d. pateikti Anglijos teismui
arba arbitražo teismui ieškinį, bei įrodymus apie ieškinio pateikimą
pateikti teismui. Teismas pažymėjo, jog nepateikus ieškinio nustatytu
terminu laikinosios apsaugos priemonės bus panaikintos.
Teismas nutartyje nurodė, kad sutarties šalys turi teisę sutarimu perduoti
ginčus spręsti arbitražo teismui, o pagal Komercinio arbitražo (toliau
tekste – KAĮ) 12 straipsnį teismas gali taikyti laikinąsias apsaugos
priemones bylose teismingose arbitražo teismui. Be to pagal 2000 m.
gruodžio 22 d. Tarybos Reglamento (EB) Nr. 44/2001 „Dėl jurisdikcijos
ir teismo sprendimo civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir
vykdymo" (toliau tekste – Reglamentas) 31 straipsnis leidžia taikyti
laikinąsias apsaugos priemones, jei pagal šį Reglamentą kitos Valstybės
narės teismas turi jurisdikciją nagrinėti bylą iš esmės.
Teismas nustatė, jog atsakovas galimai nevykdo savo pareigų, ieškinio
reikalavimas yra didelis, todėl yra pagrindas manyti, jog netaikius
laikinųjų apsaugos priemonių būsimo teismo sprendimo įvykdymas gali
pasunkėti arba pasidaryti negalimu. Nesant duomenų apie atsakovo
turtą teismas nusprendė areštuoti atsakovo pinigus esančius atsakovo
nurodomoje banko sąskaitoje, uždraudžiant jomis disponuoti, įkeisti,
perleisti ar kitaip apsunkinti išskyrus privalomuosius mokėjimus valstybei,
VSDFV biudžetui ir atsiskaityti su darbuotojais. Nesant pakankamai lėšų
banko sąskaitoje, teismas nusprendė areštuoti kitas atsakovo pinigines
lėšas, kilnojamuosius ir nekilnojamuosius daiktus bei turtines teises.
Atsakovas UAB „Metoil" atskiruoju skundu prašo panaikinti Vilniaus
apygardos teismo 2007 m. rugsėjo 7 d. nutartį ir išspręsti klausimą
iš esmės. Apeliantas nurodė, kad teismo nutartis nepagrįsta, dėl šių
motyvų :
1. Teismas turėjo atkreipti dėmesį į sutartį teismingumą (Sutarties 15 ir
16 p.), kuris yra prieštaringas ir neatitinka CPK 23 straipsnio reikalavimų,
nes pagal Sutarties 15 punktą ginčas nagrinėtinas Anglijos Aukštajame
teisme, o pagal Sutarties 16 punktą ginčas nagrinėtinas Anglijos arbitraže,
t.y. vienas punktas naikina kitą. Kadangi minėti Sutarties punktai yra
viena kitą naikinantys, todėl teismas negalėjo remtis KAĮ 12 straipsniu ir
taikyti ieškinio užtikrinimą.
2. Teismas negalėjo taikyti ir Reglamento 31 straipsnio, nes nežinoma,
kokia institucija gali nagrinėti ginčą. Be to, Reglamentas negali būti
taikomas Danijos atžvilgiu, nes pagal jo 1 straipsnio 3 punktą yra
numatyta išimtis Danijai.
3. Pagal Reglamento 1 straipsnio 1 dalies (e) papunktį arbitražui
Reglamentas negali būti taikomas. Todėl pareiškėjui kreipiantis į arbitražo
teismą negali būti taikomos užtikrinančios priemonės Reglamento
pagrindu.
4. Teismas nesiaiškino ar atsižvelgiant į Sutarties 15 ir 16 punktų
prieštaringumą iš viso gali būti pareiškiamas ieškinys. Pagal Sutarties
15 punktą sutarta, kad ginčą nagrinės Anglijos Aukštasis teismas, todėl
teismas privalėjo išsiaiškinti ar minėtas Anglijos Aukštasis teismas turi
kompetenciją nagrinėti kokius nors ieškinius.
5. Pagal Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Senato išaiškinimą šalys gali
pasirinkti tik tos valstybės su kuria byla turi ryšį teismus. Be to,
susitarimas dėl teismingumas turi būti aiškus ir suprantamas, jog jį
galima būti įvykdyti. Todėl teismas privalėjo išsiaiškinti ar iš viso yra
galimybė ieškinį pareikšti.
6. Teismas įpareigodamas pareiškėją pateikti ieškinį turėjo nurodyti
konkretų teismą, kuriam ieškinys turi būti pateiktas, tačiau teismas to
nepadarė, todėl pareiškėjas gali pateikti ieškinį bet kokiam teismui ir
nepagrįstai taikyti užtikrinančias priemones.
7. Tokio masto laikinosios apsaugos priemonės sutrukdys atsakovo
normalią ūkinę komercinę veiklą, galinčią sukelti bankrotą.
Atskirasis skundas atmestinas.
Bylos nagrinėjimo apeliacine tvarka ribas sudaro atskirojo skundo faktinis
ir teisinis pagrindas bei absoliučių negaliojimo pagrindų patikrinimas
(CPK 320 str. 1 d.). Apeliacinės instancijos teismas tikrina teismo
nutarties teisėtumą ir pagrįstumą tik apskųstoje dalyje ir tik analizuojant
atskirajame skunde nurodytus argumentus, išskyrus įstatyme nurodytas
išimtis.
Absoliučių nutarties negaliojimo pagrindų apeliacinės instancijos teismas
nenustatė (CPK 329 str.).
Apeliantas, ginčydamas laikinųjų apsaugos priemonių pagrįstumą ir
teisėtumą, iš esmės remiasi tuo, jog pirmosios instancijos teismas
neišsprendė šalių ginčo nagrinėjimo iš esmės teismingumo klausimo.
Tačiau šio teismingumo klausimo sprendimas nėra pirmosios instancijos
teismo kompetencijoje, teismas galėjo spręsti tik laikinųjų apsaugos
priemonių taikymo nagrinėjimo teismingumo klausimą.
Reglamento 23 straipsnio 1 dalis nustato, jog jeigu šalys, kurių vienos
arba daugiau nuolatinė gyvenamoji vieta yra valstybėje narėje, yra
susitarusios, kad valstybės narės teismas arba teismai turi jurisdikciją
spręsti bet kuriuos ginčus, kilusius arba galinčius kilti dėl konkrečių
teisinių santykių, minėtas teismas arba minėti teismai turi jurisdikciją.
Tokia jurisdikcija yra išimtinė, jeigu šalys nebuvo susitarusios kitaip.
Atsakovo UAB „Metoil" yra nuolatinė būstinės vieta yra Lietuvoje, t.y.
valstybėje narėje Reglamente nurodyta prasme, todėl šalys turėjo teisę
susitarti dėl Anglijos teismų jurisdikcijos ir Sutarties 15 bei 16 punktais
šalys sutarė dėl Anglijos arbitražo arba Anglijos teismo jurisdikcijos. Šiais
argumentais atmestini ir atsakovo teiginiai, jog pirmosios instancijos
teismas negalėjo taikyti Reglamento Danijos, kuri neprisijungusi prie
Reglamento, įmonės atžvilgiu.
Apeliantas nurodo, jog Sutarties 15 ir 16 punktai yra prieštaringi ir vienas
kitą naikinantys, nėra žinoma kokia institucija (Anglijos arbitražas ar
Anglijos teismas) gali nagrinėti ginčą iš esmės, todėl teismas negalėjo
remtis Reglamentu ir manyti, kad ginčą gali nagrinėti Anglijos teismas
arba remtis KAĮ ir manyti, jog ginčą nagrinės Anglijos arbitražas. Be to
teigia, jog teismas nesiaiškino ar ieškinys iš viso gali būti pareikštas esant
Sutarties 15 ir 16 punktų prieštaravimams, o taip pat patikrinti Anglijos
teismo kompetenciją. Šie apelianto teiginiai neteisingi. Pažymėtina,
kad teisinėje valstybėje negali būti situacijos, jog esant Sutarties
prieštaravimams nebūtų institucijos galinčios nagrinėti tarp šalių kilusio
komercinio ginčo. Teisėje galioja bendrasis bylos priskyrimo teismui
prioriteto principas, todėl esant neaiškumui prioritetas teikiamas
teisminiam nagrinėjimui. Iš skundžiamos nutarties matyti, kad pirmosios
instancijos teismas nagrinėdamas bylą nustatė, jog yra teisinis ir
faktinis pagrindas taikyti laikinąsias apsaugos priemones tiek pareiškėjui
kreipiantis į Anglijos arbitražą, tiek kreipiantis į Anglijos teismą, t.y.
nepriklausomai nuo pareiškėjo pasirinkto subjektinių teisių gynimo būdo
yra pagrindas taikyti laikinąsias apsaugos priemones. Todėl teismas,
taikydamas laikinąsias apsaugos priemones, įstatymų nuostatų nepažeidė.
Pagal Reglamento 25-26 straipsnius ar teismas turi jurisdikciją sprendžia
teismas į kurį kreipiamasi. Lietuvos teismai neturi teisės spręsti kitų
valstybių teismų kompetencijos klausimo, todėl apelianto argumentai,
kad pirmosios instancijos teismas nenurodė kuriam konkrečiam teismui
ieškinys turi būti pateiktas ir kiti su Anglijos teismų kompetencija susiję
motyvai, yra atmestini kaip nepagrįsti.
Reglamento 31 straipsnis nustato, kad prašymas dėl laikinųjų, įskaitant
ir apsaugos, priemonių, kurias numato tos valstybės įstatymas, taikymo
gali būti paduotas valstybės narės teismui, net jeigu pagal šį Reglamentą
kitos valstybės narės teismai turi jurisdikciją nagrinėti bylą iš esmės. Iš
pareiškėjo pateiktų dokumentų (b.l. 181-193) matyti, jog pareiškėjas,
pirmosios instancijos teismo nustatytu terminu, pateikė Anglijos
teisingumo teismui ieškinį, todėl pirmosios instancijos teismas teisėtai
taikė laikinąsias apsaugos priemones Reglamento pagrindu.
Apeliantas nurodydamas skundžiamos nutarties nepagrįstumą remiasi
tuo, jog taikomos laikinosios apsaugos priemonės gali sutrukdyti įmonės
veiklą ir privesti prie bankroto. Šie apelianto argumentai nepagrįsti.
Laikinosios apsaugos priemonės visuomet yra susiję su tam tikrų
apribojimų taikymu atsakovui (skolininkui), todėl CPK 145 straipsnio
2 dalyje nustatyta, kad laikinosios apsaugos priemonės parenkamos
vadovaujantis ekonomiškumo principu. Ekonomiškumo principas, be kita
ko, reiškia, kad teismas turi taikyti tik tokias ir tik tiek laikinųjų apsaugos
priemonių, kiek būtina ir pakanka būsimo (galimo) teismo sprendimo
įvykdymo užtikrinimui. Ieškovui pareikštas didelės apimties piniginis
reikalavimas, pirmosios instancijos teismas taikė laikinąsias apsaugos
priemones pareiškėjo reikalavimų ribose, iš bylos medžiagos (b.l. 73-74)
matyti, jog pareiškėjas yra sumokėjęs atsakovui 1.106 444,70 JAV
dolerių, todėl pirmosios instancijos teismas, taikydamas laikinąsias
apsaugos priemones ir prioritetą suteikdamas atsakovo pinigų areštui,
įstatymo nuostatų nepažeidė.
Apeliantui išaiškintina, kad tuo atveju jei taikomos laikinosios apsaugos
priemonės apeliantui sukelia didelių nepatogumų, apeliantas turi teisę
CPK nustatyta tvarka kreiptis į teismą su prašymu dėl laikinųjų apsaugos
priemonių pakeitimo, panaikinimo (CPK 146 str.) ar galimų nuostolių
atlyginimo užtikrinimo (CPK 147 str.).
Teismas, vadovaudamasis CPK 337 straipsnio 1 dalies 1 punktu :
n u t a r i a :
Vilniaus apygardos teismo 2007 m. rugsėjo 7 d. nutartį palikti nepakeistą.