Civilinė byla Nr.  3K-3-574/2012  
Teisminio proceso Nr.  2-56-3-00615 -2011 -2 
Procesinio sprendimo kategorijos:  
130.1.1; 130.1.2  
(S) 
 
 
LIETUVOS AUKŠČIAUSIASIS TEISMAS  
 
N U T A R T I S  
LIETUVOS RESPUBLIKOS VARDU  
 
2012 m. gruodžio  19 d. 
Vilnius  
 
 
Lietu vos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija, susidedanti iš 
teisėjų: Dangutės Ambrasienės, Gražinos Davidonienės ir Prano Žeimio (koleg ijos pirmininkas ir 
pranešėjas) , 
 
rašytinio proceso tvarka teismo posėdyje išnagrinėjo civilinę byl ą pagal atsakovo K . G. kasacinį 
skundą dėl Lietuvos apeliacinio teismo Civilinių bylų  skyriaus teisėjų kole gijos 2012  m. kovo 15  d. 
nutarties peržiūrėjimo civilinėje byloje pagal  ieškovo R . P. ieškinį atsakovams K . G., A. R., T. F., 
L. F., dalyvaujant treč iajam a smeniui bankrutuojančiai UAB „Kle miškės statyba“, dėl žalos 
atlyginimo . 
 
Teisėjų kolegija  
 
n u s t a t ė :  
 
I. Bylos  esmė  
 
Byloje kilo ginčas dėl civilinės bylos, turinčios tarptautinį elementą, teismingumo Lietuvos 
Respublikos teismams.  
Ieškovas R . P. prašė priteisti solidariai iš atsakovų K. G. ir A. R. 106 736,70  Lt žalos 
atlyginimo  ir 5 proc. metin ių procesinių palūkan ų bei solidariai  iš atsakovų T. F. ir L. F. – 
111 093,30  Lt žalos atlyginimo  ir 5 proc. metinių procesinių palūkan ų. 
Ieškovas nuro dė, kad UAB „Klemiškės statyba“ ir Norvegijos bendrovė Baltic Trade 
Support AS (toliau – ir BTS AS) 2008  m. liepos 1  d. pasirašė Partnerystės sutartį dėl 
bendradarbiavimo surenkant, įrengiant bei parduodant rąstinius namus Norvegijoje. Sutartyje šalys 
susitarė dėl kiekvienos iš jų teisių ir pareigų bei gauto pelno pasiskirstymo. 2009  m. sausio 9  d. 
sutartimi UAB „Klemiškės statyba“ perleido ieškovui savo reikalavimo teises, kylančias iš 
Partnerystės sutarties, sudarytos su BTS AS. 2009 metų pirmąjį ketvirtį  rąstinio namo statybos 
darbai buvo baigti ir BTS AS jį pardavė. A tsakovai, būdami Baltic Trade Support AS akcininkai, 
neatsiskaitę su ieškovu pagal Partnerystės sutartį, priėmė  sprendimą sau išsimokėti da lį 
likviduojamos bendrovės BTS AS lėšų . Baltic Trad e Support AS buvo likviduota ir 2010  m. 
rugpjūčio 8  d. išregistruota iš Norvegijos juridinių asmenų registro. Ieškovo teigimu, jam  
nesumokėta 203  657,66 Lt suma bei 14  172,34 Lt palūkanų už uždelstą atsiskaitymą laikytini 
turtine žala, už kurią atsakingi a tsakovai.  
 2 
 
II. Pirmosios ir apeliacinės instancij os teismų nutar čių esmė  
 
 Kauno apygardos teismas 2011  m. spalio 24  d. nutartimi ieškinį paliko nenagrinėtą.  
 Teismas nurodė, kad pagal 2007  m. Lugano kovencijos dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų 
civilin ėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (toliau – Lugano konvencija) 2 straipsnio 
1 punktą  Susitariančiojoje valstybėje nuolatinę gyvenamąją vietą turintiems asmenims, kad ir kokia 
būtų jų pilietybė, byla keliama tos valstybės teismuose. Lugano ko nvencijos 22 straipsnio  2 punkte 
nustatyta išimtinio teismingumo taisyklė, pagal kurią tais atvejais, kai ginčo objektas yra juridinių 
asmenų likvidavimo ar jų valdymo organų sprendimų galiojimas, byla teisminga šios konvencijos 
privalančios laikytis valst ybės, kurioje yra j uridinio asmens buveinė, teismams . 
 Teismas nustatė, kad ieškovas kildina ieškinio reikalavimus iš  2008  m. liepos 1 d. 
Partnerystės sutarties Nr.  BTS-1, sudarytos su Norvegijos bendrove Baltic Trade Support AS; 
atsak ovai nebuvo šios suta rties šalis . BTS AS yra likviduota ir išregistruota iš Norvegijo s įmonių 
registro, atsakovai K.  G. ir A.  R. buvo bendrovės likvidacinės komisijos nariai ir akcinink ai, o 
atsakovai T . F. ir L. F. – akcininkai. Sutartis buvo vykdoma Norvegijoje, atsakovų T . F., L. F. 
gyvenamoji vieta yra Norvegijoje, jų turto Lietuvoje nėra.  Visi su Baltic Trade Support AS 
likvidavimu susiję dokumentai, kuriuos ieškovas prašo išreikalauti iš atsakovų, saugomi Norvegijos 
įmonių registre.  
 Teismas konstatavo, kad šalių ginčas yra glaudžiai susijęs su likviduoto juridinio asmens 
organų sprendimais, kuriuos priėmė atsakovai. Be to, bylos  ryšys su Lietuva yra silpnas, nes  visi 
dokumentai, patvirtinantys ieškovo nurodytų faktinių aplinkybių egzistavimą , susiję  su Norvegijos 
Karalys te. Tokiomis aplinkybėmis teismas sprendė, kad byla neteisminga Lietuvos Respublikos 
teismams.  
 Lietuvos apeliacinio teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija, išnagrinėjusi ieškovo 
atskirąjį skundą, 2012  m. kovo 15  d. nutartimi panaikino pirmosios instancijos teismo nutartį ir bylą 
perdavė nagrinėti pirmosios instancijos teismui.  
Teisėjų kolegija, nustačiusi, kad ieškovas ir du atsakovai yra Lietuvos Respublikos piliečiai, 
gyvenantys Lietuvoje, o kiti du atsakovai – Norvegijos Karalystės piliečiai, nuolat gyvenantys 
Norvegijoje, sutiko su pirmosios instancijos teismu, kad bylos teismingumas spręstinas pagal 
Lugano konvencijos nuostatas. Lugano konvencijoje įtvirtinta bendro pobūdžio taisyklė, kad 
civilinė byla teisminga tos valstybės teismui, kurioje  nuolat gyvena atsakova s, išskyrus 2–7 
skirsniuose nustatytas išimtis. Viena tokių išimčių, kuria remiasi atsakovai, teigdami, kad ši byla 
teisminga Norvegijos teismams, įtvirtinta Lugano konvencijos 6 skirsnio 22 straipsnio 2 punkte , 
pagal kurį  teismo pro cesuose, kurių objektas yra įstatų galiojimas, bendrovių ar kitų juridinių 
asmenų arba fizinių ar juridinių asmenų asociacijų negaliojimo, likvidavimo ar jų valdym o organų 
sprendimų galiojimas, išimtinę jurisdikciją turi šios konvencijos privalančios laiky tis valstybės, 
kurioje yra minėtos bendrovės, juridinio asmens arba asociacijos buveinė, teismai.  
Teisėjų kolegija  nustatė, kad ieškovas kaip savo pažeistų teisių gynimo būdą pasirinko 
reikalauti atlyginti žalą, kurią jis kildina iš atsakovų deliktinės at sakomybės . Taigi, nors ieškinys  
atsakovams pareikštas dėl nuostolių, kuriuos ieškovas teigia patyręs  dėl atsakovų kaip Norvegijoje 
įregistruoto ir vėliau likviduoto juridinio asmens akcininkų ir likvidatorių pareigų netinkamo 
vykdymo, priimant sprendimą iš simokėti dividendus, o ne juridinio asmens skolą ieškovui, tačiau 
ieškovas neprašo pripažinti n egaliojančiu akcininkų sprendimo  ar Norvegijoje registru oto juridinio 
asmens likvidavimo . Iš to teisėjų kolegija sprendė, kad keliamam ginčui netaikytina Lugano 
konvencijos 22 straipsnio 2 punkte  nustatyta išimtinės jurisdikcijos taisyklė.  
Nustačius i, kad šioje byloje vykstantis ginčas nepatenka į Lugano konvencijos išimtinės 
jurisdikcijos taisykles, teisėjų kolegija taikė bendrąją taisyklę, pagal kurią byla teis minga atsakovo 
nuolatinės gyvenamosios vietos valstybės teismams (Lugano konvencijos 2 straipsnio  1 punktas ). 
Lugano konvencijos 2 skirsnio 6 straipsnio 1 punkte  nuodyta , kad tuo atveju, kai ieškinys 
reiškiamas atsakovams, kurie nuolat gyvena skirtingose v alstybėse, civilinė byla gali būti iškelta bet 
kurio iš šių atsakovų nuolatinės gyvenamosios vietos teisme, jei reikalavimai yra taip glaudžiai 
 3 
susiję, kad tikslinga juos nagrinėti ir spręsti visus iš karto, siekiant išvengti atskirų teismo procesų 
metu pr iimtų sprendimų nesuderinamumo. Kadangi  ieškovas atsakovų deliktinę atsakomybę kildina 
remdamasis tomis pačiomis faktinėmis aplinkybėmis bei tuo pačiu teisiniu pagr indu, teisėjų 
kolegija sprendė , kad jis turėjo teisę pasirinkti , kurios iš atsakovų nuolatin ės gyvenamosios vietos 
valstybės – Lietuvos ar Norvegijos – teismams byla teisminga . Ieškovui nusprendus šio ieškinio 
teismingumą pasirinkti pagal tų atsakovų nuolatinę gyvenamąją vietą, kuri yra Lietuvos 
Respublikoje, šią civilinę bylą turi nagrinėti atit inkamas Lietuvos Respublikos te ismas (Lugano 
konvencijos 6 straipsnio 1 punktas ).  
Teisėjų kolegija nurodė, kad aplinkybė, jog šalių ginčui išspręsti galbūt  reikė s surinkti 
įrodymus Norvegijos K aralystėje ar taikyti užsienio teisę, negali apriboti ieškovo teisės į teisminę 
gynybą Lietuvos Respublikos teismuose.  
 
III. Kasacinio skundo ir atsiliepimų  į kasacinį skundą teisiniai argumentai  
 
 Kasaciniu skundu atsakovas K . G. prašo Lietuvos apeliacinio teismo Civilinių bylų skyriaus 
teisėjų kolegijos 2012  m. kov o 15  d. nutartį panaikinti ir palikti galioti Kauno apygardos teismo 
2011  m. spalio 24  d. nutartį. Kasacinis skundas grindžiamas tokiais argumentais:  
 1. Apeliacinės instancijos teismas netinkamai nustatė keliamo ginčo esmę, neišsiaiškino, 
koks reikalavima s yra pagrindinis, todėl neteisingai išsprendė bylos teismingumo klausimą. 
Nagrinėjamoje byloje iš esmės ginčijamas įmonės valdymo organo sprendimas paskirstyti partnerių 
lėšas, taigi ginčas  susijęs su valdymo organų kompetencija ir jų priimtų sprendimų pa grįstumo ir 
teisėtumo vertinimu. Bylos teismingumo klausimas spręstinas pagal 2007  m. gruodžio 21  d. Lugano 
konvencijos nuostatas. Šios konvencijos 22 straipsnyje nurodyta, kad teismo procesuose, kurių 
objektas yra įstatų galiojimas, bendrovių ar kitų juri dinių asmenų arba fizinių ar juridinių asmenų 
asociacijų negaliojimo, likvidavimo ar jų valdymo organų sprendimų galiojimas, išimtinę 
jurisdikciją turi konvencijos privalančios laikytis valstybės, kurioje yra minėtos bendrovės, juridinio 
asmens arba asocia cijos buveinė, teismai.  Kadangi Baltic Trade Support AS  buveinė yra 
Norvegijoje, tai tik Norvegijos teismuose gali būti keliami ir nagrinėjami įmonės valdymo organų ir 
likvidatoriaus sprendimų paskirstyti įmonės kreditoriams turtą teisėtumo ir pagrįstumo į vertinimo 
klausimai. Ieškovo  reikalavimas  tiesiogiai susijęs su Norvegijos bendrovių direktorių ir likvidatorių 
pareigomis, jų turiniu ir veiksmų vertinimu bei bendrovių teisėje taikomomis procedūromis, kurios 
reglamentuoja turto paskirstymą įmonės kredito riams.  Išvados  dėl Norvegijos teismų išimtinės 
kompetencijos nagrinėti šią bylą  pagrįstumą patvirtina ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo 
praktika (2011  m. gegužės 12  d. sprendimas , priimtas  byloje Berliner Verkehrsbetriebe (BVG) v. 
JPMorgan Chase Bank N A, Frankfurt Branch , bylos Nr.  C-144/10, Rink. p. I -0000 ). 
 2. Byloje pareikštas reikalavimas yra sudėtinis, t.  y. viena jo dalis susijusi su įmonės vadovų 
sprendimo teisėtumu ir žala, kita dalis – su įmonės likvidatoriaus sprendimu galbūt  padaryta žala.  
Įmonės vadovai ir likvidatoriai nėra tie patys asmenys, taigi būtų neteisinga dirbtinai įtraukti visus 
keturis atsakovus, jei ginčas didžiąja dalimi susijęs tik su dviem iš jų, ir visai bylai pripažinti 
Lietuvos teismų jurisdikciją.  
 
 Atsakovė A . R. pareišk ė prisidėjimą prie kasacinio skundo, kuriuo kasacinio skundo 
argumentams pritaria ir prašo skundą patenkinti.  
 
 Atsiliepimu į kasacinį skundą ieškovas R . P. prašo kasacinį skundą atmesti, o apeliacinės 
instancijos teismo nutartį palikti nepakeistą; nurodo  tokius nesutikimo su kasaciniu skundu 
argumentus:  
 1. Kasatorius nepagrįstai teigia, kad šioje byloje taikytinas Lugano konvencijos 22 
straipsnio 2 punktas. Europos S ąjungos Teisingumo Teismas , aiškindamas analogiškas Tarybos 
Reglamento  (EB)  Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose 
pripažinimo ir vykdymo (toliau – reglamentas Briuselis I ) 22 straipsnio 2 punkto nuostatas, nurodė , 
kad ši reglamento norma taikytina tik ginčams, kurių pagrindinis dalykas yra įstatų ga liojimas, 
 4 
bendrovių ar juridinių asmenų galiojimas, likvidavimas arba jų valdymo organų sprendi mų 
galiojimas; r eglamento Briuselis I   2 straipsnyje įtvirtintas bendrasis principas, pagal kurį byla 
priklauso jurisdikcijai tos valstybės narės, kurioje nuolat  gyvena ar turi buveinę atsakovas; 22 
straipsnio 2 punktas, kai p šios bendrosios taisyklės  išimtis , turi būti aiškinamas siaurai, neviršijant 
to, ko reikalaujama pagal juo siekiamus tikslus.  Taigi tam, kad būtų galima taikyti Lugano 
konvencijos 22  straipsn io 2 punktą, nepakanka , jog teisme pareikštas ieškinys būtų kaip nors susijęs 
su bendrovės organo priimtu sprendimu. Ši nuostata taikytina tik tiems ginčams, kurių pagrindinis 
dalykas yra valdymo organo priimto sprendimo galiojimas. Ji negali būti aiškinam a plečiamai.  
 2. Kasatorius klaidingai interpretuoja ieškovo ieškinio turinį, teigdamas, kad pagrindinis 
ieškinio reikalavimas yra Baltic Trade Support AS valdymo organų sprendimo paskirstyti partnerių 
lėšas pripažinimas negaliojančiu. Ieškovas bendrovės BTS AS likvidavimo procedūrų ar valdymo 
organų sprendimų neginčija ir neprašo pripažinti negaliojančiais. Ieškinys  pareikštas tik dėl 
nuostolių, kurių  ieškovas patyrė dėl atsakovų neteisėtų veiksmų šiems neteisingai paskirsčius už 
namo pardavimą gautas lėša s pagal partnerystės sutartį, atlyginimo. Ieškovas prašo priteisti iš 
atsakovų jų be pagrindo gautas sumas, kurias turėjo gauti ieškovas. Klausimas dėl bendrovės 
priimtų sprendimų teisėtumo yra ne pagrindinis, o šalutinis, taigi nelemia bylos teismingumo.  
 3. Nagrinėjamoje byloje taikytinas Lugano konvencijos 6 straipsnio 1 punktas, pagal kurį 
atsakovų daug eto atveju byla gali būti iškelta teismuose pagal bet kurio iš atsakovų nuolatinę 
gyvenamąją vietą, jeigu reikalavimai yra taip glaudžiai susiję, kad tik slinga juos nagrinėti ir spręsti 
visus iš karto, siekiant išvengti atskirų teismo procesų metu priimtų sprendimų nesuderinamumo. 
Šios Lugano konvencijos nuostatos suteikia teisę ieškovui pasirinkti teismą pagal bet kurio iš 
atsakovų, gyvenančių skirtingose  valstybėse, nuolatinę gyvenamąją vietą, jeigu jiems reiškiami 
reikalavimai yra glaudžiai susiję. Tokią išvadą patvirtina ir Teisingumo Teismo praktika taikant 
savo turiniu analogiškas reglamento Briuselis I   6 straipsnio 1 punkto nuostatas. Ieškovas atsak ovų 
civilinę atsakomybę kildina remdamasis tomis pačiomis faktinėmis aplinkybėmis bei tuo pačiu 
teisiniu pagrindu. Sprendimas atitinkamai paskirstyti BTS AS turtą bei vėliau likviduoti bendrovę 
buvo priimtas bendrai visų atsakovų, kaip BTS AS akcininkų, to dėl jiems pareikšti reikalavimai yra 
glaudžiai susiję ir juos tikslinga nagrinėti visus vienoje byloje.  Kadangi dviejų atsakovų gyvenamoji 
vieta yra Kaune, tai visa byla teisminga Kauno apygardos teismui.  
 
Teisėjų kolegija  
 
k o n s t a t u o j a :  
 
IV. Ka sacinio teismo argumentai ir išaiškinimai  
 
Dėl 2007  m. Lugano konvencijos nuostatų , įtvirtinančių išimtinio teismingumo taisykles,  
taikymo  
 
Nagrinėjamoje byloje kilo  2007  m. spalio 30  d. Lugane pasirašytos Konvencijos dėl 
jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (t oliau  – 
Lugano konvencija ) 6 straipsnio 1  punkto  ir 22 straipsnio 1  punkto  aiškinimo bei  taikymo 
klausimas, nusta tant kilusio ginčo teismingumą.  
2007  m. spalio 30  d. Lugane Europos B endrija, Danijos  Karalystė, Islandijos Respublika, 
Norvegijos Karalystė ir Šveicarijos Konfederacija sudarė Konvenciją dėl jurisdikcijos ir teismo 
sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo . 2007  m. Lugano konvencija 
galioja  Lietuv ai kaip Europos Sąjungos valstybei narei , todėl teismai, nustatydami nagrinėjamos 
civilinės bylos , kurioje du iš atsakovų yra Norvegijos piliečiai, kurių nuolatinė gyvenamoji vieta yra 
Norvegijoje,  privalo vadovautis 2007  m. Lugano konvencijos nuostatomis  (CPK 780  straipsnis) .  
Lugano konvencijos tikslas – išspręsti tarptautinės teismų jurisdikcijos klausimus, 
palengvinti  teismo sprendimų pripaž inimą ir sukurti operatyvią procedūrą, užtikrinančią teismo 
sprendimų, autentiškų dokument ų ir teismo susitarimų v ykdymą S usitariančiosiose šalyse. Lugano 
 5 
konvencija iš esmės išplečiamas 2000  m. gruodžio 22  d. Tarybos reglamente (EB) Nr.  44/2001 dėl 
jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilin ėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo 
(reglamentas  Briuselis  I) nustatytų prin cipų taikymas tarp Konvencijos S usitariančiųjų šalių – 
Europos Sąjungos (visos valstybės narės, išskyrus Daniją, Konvencijoje vadinamos – Konvencijos 
privalančiomis laikytis valstybėmis), Laisvosios prekybos asociacijos narių – Norvegijos 
Karalys tės, Islandijos Respublikos ir Šveicarijos Konfederacijos, bei Danijos Karalystės. 
Konvencijos struktūra pagrįst a reglamento Briuselis  I principais, joje atkartojam a dauguma šio 
reglamento nuostatų. Nors Lugano konvencija neturi poveikio tam, kaip ES valst ybės narės aiškina 
ir taiko reglamentą Briuselis  I, tačiau šios konvencijos privalančios laikytis valstybės pasirašė 
2 protokolą dėl vienodo konvenc ijos aiškinimo. Šiuo protokolu S usitariančios ios valstybės susitarė 
užkirsti kelią skirtingam aiškinimui bei  užtikrinti kuo vienodesnį Lugano konvencijos ir reglamento 
Briuselis  I nuostatų, kurios iš esmės atkartojamos Lugano konvencijoje, aiškinimą.  
Aiškinant bei taikant 2007 m. Lugano konvencijos nuostatas, atsižvelgtina ir į tai, kad ši 
konvencija pakeitė 1988 m. Lugano konvenciją (1988  m. rugsėjo 16  d. Europos Bendrija, Islandijos 
Respublika, Norvegijos Karalystė ir Šveicarijos Konfederacija pasirašė tarptautinį susitarimą dėl 
jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo), kuria 
buvo išplėstas 1968  m. rugsėjo 27  d. Briuselio konvencijos  (toliau – 1968 m. Briuselio konvencija) , 
iki reglamento Briuselis I priėmimo reglamentavusios  tuos pačius klausimus tarp Europos Bendrijų 
valstybių narių, taisyklių taikymas Islandi joje, Norvegijoje ir Šveicarijoje. Taigi 1988  m. Lugano 
konvencija buvo „lygiavertė“ 1968  m. rugsėjo 27  d. Briuselio konvencijai dėl jurisdikcijos ir teismo 
sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose . 
Lugano konvencijos 2  protok olo 1  straipsnyje  nustatyta , kad bet kuris šią konvenciją 
taikantis ir aiškinantis teismas tinkamai atsižvelgia į principus, nustatytus  susijusiuose 
sprendimuose dėl atitinkamos ( -ų) nuostatos ( -ų) arba kurios ( -ių) nors kitos ( -ų) panašios ( -ių) 
1988  m. Lugano konvencijos ir šios ko nvencijos 64 straipsnio 1 dalyje nurodytų dokumentų  
(reglamento Briuselis I, 1968 m. Briuselio konvencijos) , kuriuos priėmė  šios konvencijos 
privalančių laikytis valstybių teismai arba Europos Bendrijų Teisingumo Teismas, nuostatos  (-ų). 
Taigi a iškinant ir  taikant Lu gano konvencijos nuostatas  taip pat turi būti remiamasi Europos 
Sąjungos Teisingumo Teismo (toliau – ESTT) sprendimais, priimtais bylose, kuriose buvo 
aiškinamas ir taikomas reglamentas Briuselis  I ar 1968 m. Briuselio konvencija .  
Kasaciniame s kunde kasatorius  nurodo, kad apeliacinės instancijos teismas net eising ai 
nustatė kilusio ginčo esmę, todėl netinkamai taikė Lugano konvencijos nuostatas. Kasatorius teigia , 
kad byloje iš esmės ginčijamas įmonės valdymo organo sprendimas paskirstyti partner ių lėšas, taigi 
ginčas susijęs su valdymo organų kompetencija , todėl bylos  teismingumas turi būti nustatomas 
pagal 2007  m. Lugano konvencijos 22 straipsnio 1  punkto  nuostatą, pagal kurią teismo procesuose, 
kurių objektas yra įstatų galiojimas, bendrovių ar  kitų juridinių asmenų arba fizinių ar juridinių 
asmenų asociacijų negaliojimo, likvidavimo ar jų valdymo organų sprendimų galiojimas , išimtinę 
jurisdikciją, neatsižvelgiant į nuolatinę gyvenamąją vietą, turi teismai tos konvencijos privalančios 
laikytis v alstybės, kurioje yra minėtos bendrovės, juridinio asmens arba asociacijos buveinė; 
buveinės vietai nustatyti teismas taiko savo tarptautinės privatinės teisės taisykles.  Analogiška 
jurisdikcijos taisyklė įtvirtinta reglamento Briuselis  I 22  straipsnio 2  punkte , todėl, aiškinant 
Lugano konvencijos išimtinės jurisdikcijos taisyklę, privalu atsižvelgti į ESTT pateiktus reglamento 
Briuselis I  22 straipsnio 2 punkto  taikymo išaiškinimus.  
Vertinant šios  išimtinės jurisdikcijos taisyklės apimtį , atsižvelgtina į tai, kad išimtinės 
jurisdikcijos taisyklės pakeičia bendrąją taisyklę dėl jurisdikcijos nustatymo pagal atsakovo 
gyve namąją vietą, taip pat specialiąsia s jurisdikcijos taisykles. Pagal Lugano konvencijos, taip pat 
reglamento Briuselis  I  22 straipsnio turi nį darytina išvada, kad jame nurodyti pagrindai yra 
baigtinio pobūdžio ir turi būti taikomi siaura i – nei Lugano konvencijoje, nei reglamente Briuselis  I 
nenumatyta galimybės išplėsti išimtinės jurisdikcijos taikymo taisyklių taikant analo giją ar bet 
kokią  kitą techniką.  Tokią poziciją patvirtina ir ESTT praktika , kurioje laikomasi nuostatos , kad 
kadangi išimtinės j urisdikcijos taisyklės įtvirtin a bendrųjų jurisdikcijos taisyklių išimtį, tai jos neturi 
būti aiškinamos plačiau nei to reikalauja jomis siekiam as tikslas, nes jos, be kita ko, atima iš šalių 
 6 
galimybę pasirinkti ginčo nagrinėjimo vietą, kurią kitu atveju jos galėtų pasirinkti, ir tam tikrais 
atvejais numato joms teismą, kuris nėra nė vienos iš šalių gyvenamosios vietos teismas (žr. 1977  m. 
gruodži o 14 d. ESTT sprendimą, priimtą  byloje Sanders prieš Van der Putte , bylos Nr.  73/77, 17 –
18 punktai, 1990  m. sausio 10  d. sprendimą, priimtą byloje Reichert ir Kockler , bylos Nr.  C-115/88, 
Rink. p. I -27, 1990, 9  punktas,  2000  m. sausio 27  d. sprendimą, prii mtą byloje  Dansommer , bylos 
Nr. C-8/98, Rink. p.  I-393, 21  punktą, 2006  m. gegužės 18  d. sprendimą, priimtą  byloje ČEZ, bylos 
Nr. C-343/06, Rink. p. I -4557, 26 punktas).  ESTT 2008  m. spalio 2  d. sprendime, priimtame byloje 
Nicole Hasset  (bylos Nr.  C-372/07 , Rink.  p. 2008 I -07403 ), nurodė, kad išimtinės jurisdikcijos 
taisyklei taikyti nepakanka , jog ieškinio reikalavimas būtų kaip nors susijęs su juridinio asmens 
valdymo organų priimtais sprendimais ; reglamento Briuselis I 22 straipsnio 2 punktą reikia aiški nti 
taip, kad į jo taikymo sritį patenka tik tos bylos, kuriose viena šalis ginčija bendrovės organo 
sprendimo galiojimą remdamasi taikytina bendrovių teise arba jos organų funkcijas 
apibrėžiančiomis įstatų nuostatomis . Kasacinio teismo teisėjų kolegija pa žymi, kad kasatorius 
netinkamai remiasi ESTT praktika.  Kasaciniame skunde nurodytame 2011  m. gegužės 12  d. 
sprendime , priimtame  byloje Berliner Verkehrsbetriebe (BVG) v. JPMorgan Chase Bank NA, 
Frankfurt Branch  (bylos Nr.  C-144/10, Rink.  p. I-0000), ESTT  nuosekliai plėtojo iki tol 
formuojamą praktiką, kurioje akcentuojama, kad reglamento Briuselis I 22 straipsnyje nustatytos 
jurisdikcijos taisyklės yra išimtinės, jų sąrašas yra baigtinis , todėl jų negalima aiškinti plačiau, nei 
to reikalauja jomis siekiamas  tikslas; plačiai aiškinant reglamento Briuselis I  22 straipsnio 2 
punktą, t.  y. taip, kad jis būtų taikomas visiems ginčams, kuriuose kyla klausimas dėl bendrovės 
valdymo organų sprendimo galiojimo, būtų prieštaraujama, pirma, vienam iš bendrų šio reglam ento 
tikslų, įtvirtintų jo 11 konstatuojamojoje dalyje, būtent, kad jurisdikcijos taisyklės turi būti ypač 
nuspėjamos, ir , antra, teisinio saugumo principui, be to, platus 22 straipsnio 2 punkto aiškinimas 
nebūtų suderinamas ir su šios nuostatos tikslu cen tralizuoti jurisdikciją nagrinėti ginčus dėl 
bendrovės egzistavimo ir jos valdymo organų nutarimų galiojimo, siekiant išvengti prieštaringų 
sprendimų.  Nurodytoje  byloje ESTT konstatavo, kad reglamento Briuselis I  22 straipsnio 2 punkto 
nuostatą reikia aiš kinti taip, kad ji taikoma tik ginčams, kurių pagrindinis dalykas yra įstatų 
galiojimas, bendrovių ar juridinių asmenų galiojimas, likvidavimas arba jų valdymo organų 
sprendimų galiojimas. Taigi šioje ESTT byloje pateiktas aiškinimas nepatvirtina kasacinio  skundo 
teiginių dėl išimtinės jurisdikcijos taisyklių taikymo nagrinėjamam ginčui.  
Kilusiame ginče ieškovas iš atsakovų prašo priteisti jam žalos atlyginimą, o savo 
reikalavimą grindžia  atsakovų veiksmais Norvegijoje registruoto jurid inio asmens likvidavi mo 
procese , t. y. ieškovas teigia, kad atsakovai, priimdami sprendimus dėl likviduojamos bendrovės 
lėšų paskirstymo, pažeidė jo teises, kylančias iš Partnerystės  sutarties, ir taip padarė jam turtinės 
žalos.  Ieškovas nereiškia reikalavimų dėl konkrečių įmo nės priimtų sprendimų dėl likvidavimo ar 
valdymo organų sprendimų  pripažinimo negaliojančiais, taigi šie sprendimai nėra pagrindinis 
nagrinėjamos bylos dalykas .  
Kasacinio teismo t eisėjų kolegija konstatuoja, kad apeliacinės instancijos teismas padarė 
pagrįstą išvadą dėl to, jog nors ieškovas reiškia ieškinį a tsakovams dėl nuostolių, kurių  jis patyrė dėl 
atsakovų kaip Norvegijoje įregistruoto ir vėliau likviduoto juridinio asmens akcininkų ir 
likvidatorių pareigų netinkamo vykdymo, priimant sprendimą išsimo kėti dividendus, o ne sumokėti 
juridinio asmens skolą ieškovui, tačiau ieškiniu neprašoma  pastarojo sprendimo ar Norvegijoje 
registruoto juridinio asmens likvidavimo pripažinti negali ojančiu, ir tai leidžia daryti išvadą, kad 
nėra pagrindo taikyti Lugano k onvencijos 22 straipsnio 2 punkte  nustatytą  išimtinės jurisdikcijos 
taisyklę . Apeliacinės instancijos teismas pagrįstai sprendė , kad, nustačius, jog šiam ginčui 
netaikytinos išimtinės jurisdikcijos taisy klės, įtvirtintos  Lugano konvencijos 22  straipsnio 2 punkte, 
bylos teismingumo klausimas spręstinas taikant bendrąsias teismingumo taisykles, t.  y. Lugano 
konvencijos  2 straipsnį, kurio 1  dalyje nust atyta , kad Lugano konvencijos privalančioje laikytis 
valstybėje nuolat gyvenantiems asmenims, neatsižvelgiant į jų pilietybę, bylos turi būti k eliamos tos 
valstybės teismuose, t.  y. atsakovų nuolatinės gyvenamosios vietos teismuose.  
 
 7 
Dėl bylos, iškeltos keliems atsakovams, kurių nuolatinė gyvenamoji vieta yra skirtingose 
valstybėse, teismingumo pagal 2007 m. Luga no konvenciją  
 
Kasatorius taip pat ginčija apeliacinės instancijos teismo išvadą dėl to, kad ieškovas turėjo 
teisę pasirinkti , kurios iš atsakovų nuolatinės  gyvenamosios vietos valstybės – Lietuvos ar 
Norvegijos – teismams yra teismingas šis ieškinys , atsižvelgiant į tai, jog dviejų atsakovų ( K. G. ir 
A. R.) nuolatinė gyvenamoji vieta yra Lietuvoje (Kaune), o kitų dviejų ( T. F. ir L. F.) – 
Norvegijoje .  
Pagal Lugano konvencijos 6  straips nio 1  punktą  tais atvejais, kai byloje reikalavimai 
pareikšti keliems a tsakovams, gyvenantiems skirtingose šios konvencijos privalančiose laikytis 
valstybėse, tai byla gali būti nagrinėjama teismuose pagal bet kurio iš atsakovų nuolatinę 
gyvenamąją vietą, jeigu reikalavimai  taip glaudžiai susiję, kad tikslinga juos nagrinėti ir spręsti 
visus iš karto, siekiant išvengti atskirų teismo procesų metu priimtų sprendimų nesuderinamumo . 
ESTT, aiškindamas, kaip reikia suprasti  tokią pat taisyklę įtvirtinančio r eglamento  Briuselis  I 
6 straipsnio 1  punkto  nuostatą, 2007  m. spalio 11  d. sprendime , priimtame byloje  Freeport plc  
(bylos Nr.  C-98/06,  2007,  Rink., p.  I-8319) , nurodė, kad 6  straipsnio 1  punktas turi būti aiškinamas 
taip, jog taikyti šios nuostatos netrukdo tai, kad skiriasi keliems atsakovams pareikštų reikalavimų 
teisiniai pag rindai; jis taikomas, kai skirtingiems atsakovams pateikti reikalavimai susiję nuo pat jų 
pateikimo, t.  y. kai yra suinteresuotumas juos nagrinėti ir priimti dėl jų sprendimą kartu, siekiant 
išvengti galimų nesuderinamų sprendimų, jeigu bylos būtų nagrinėj amos atskirai, be kita ko, nesant 
būtinybės atskirai nustatyti, jog prašymai buvo pateikti vien tam, kad byla vienam iš atsakovų 
nebūtų iškelta jo nuolatinės gyvenamosios ar buveinės vietos teisme  (taip pat žr. ESTT 1988  m. 
rugsėjo 27  d. sprendimą, priimtą  byloje Kalfelis, bylos Nr. 189/87,  1988,  Rink., p.  5565, 12 
punktas).  Aiškindamas, kas turi nustatyti, ar ieškovo reikalavimai yra taip glaudžiai susiję, ESTT 
2012  m. liepos 12  d. sprendime , priimtame byloje  Solvay SA  (bylos Nr.  C-616/10, 2007 I -08319), 
nurodė, kad teismas, kuris priima nagrinėti ieškinį , atsižvelgdamas į visas reikšmingas bylos 
aplinkybes , turi įvertinti, ar egzistuoja rizika, jog skirtinguose teismuose priimti sprendimai bus 
nesuderinami . 
Taigi dėl dviejų atsakovų, kurių nuolatinė gyvena moji vieta yra Lietuvos Respublikoje, 
ieškinį priimantis nagrinėti teismas pagal visas bylos aplinkybes turi įvertinti, ar ieškovo 
reikalavimas keturiems  atsakovams yra taip glaudžiai susijęs, jog yra pagrindas ieškinį dėl visų 
atsakovų nagrinėti Lietuvos teisme pagal Lugano konvencijos 2  straipsnio 1  dalį ir 6  straipsnio 
1 punktą . Lietuvos apeliacinis teismas, įvertinęs nagrinėjamoje byloje pareikšto  reikalavimo 
pagrindą, padarė pagrįstą išvadą, kad ieškovas atsakovų deliktinę atsakomybę kildina remdamasis  
tomis pačiomis faktinėmis aplinkybėmis bei tuo pačiu teisiniu pagrindu, todėl  reiškiami 
reikalavimai yra tiesiogiai  susiję ir nagrinėtini vienoje byloje. Taigi ieškovas, remdamasis Lugano 
konvencijos 2 straipsnio 1 dalimi ir 6 straipsnio 1 punktu,  turėjo teisę pasirinkti , kurios iš atsakovų 
nuolatinės gyvenamosios vietos valstybės – Lietuvos ar Norvegijos – teismuose reikšti ieškinį 
atsakovams.  
 
Apibendrindama tai, kas išdėstyta, kasacinio teismo teisėjų kolegija konstatuoja, kad 
apeliacinės instancijos t eismas tinkamai taikė šiai bylai reikšmingas Lugano konvencijos nuostatas 
ir padarė pagrįstą išvadą, jog nagrinėjamas ginčas yra teismingas Lietuvos Respublikos teismams, 
šiuo konkrečiu atveju – Kauno apygardos teismui. Apeliacinės instancijos teismo nutar tis 
pripažintina teisėta bei pagrįsta ir paliktina galioti.  
 
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija, vadovaudamasi 
Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso 359 straipsnio 1 dalies 1 punktu ir 362 straipsnio 1 
dalimi,  
 
n u t a r i a :  
 
 8 
Lietuvos apeliacinio teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegijos 2012  m. kovo 15  d. 
nutartį palikti nepakeistą . 
Ši Lietuvos Aukščiausiojo Teismo nutartis yra galutinė, neskundžiama ir įsiteisėja nuo 
priėmimo dienos.  
 
 
Teisėjai          Dangutė Ambrasienė  
 
 
          Gražina Davidonienė  
 
 
          Pranas Žeimys