Civilinė byla Nr.  3K-3-426/2016 
Teisminio proceso Nr.  2-06-3-15319 -2014 -7 
Procesinio sprendimo kategorijos: 3.6.1.1.4; 
2.6.3.4; 2.6.4.4.2; 2.6.5.2.1.  
(S) 
 
 
LIETUVOS AUKŠČIAUSIASIS TEISMAS  
 
N U T A R T I S  
LIETUVOS RESPUBLIKOS VARDU  
 
2016  m. spalio  20 d. 
Vilnius  
 
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių  bylų skyriaus teisėjų kolegija, susidedanti iš 
teisėjų  Egidijaus Laužiko, Gedimino Sagačio (pranešėjas)  ir Antano Simniškio  (kolegijos 
pirmininkas) , 
teismo posėdyje kasacine rašytinio proceso tvarka išnagrinėjo civilinę  bylą pagal ieškovės 
D. B. kasacinį skundą dėl Klaipėdos apygardos teismo Civilini ų bylų skyriaus teisėjų kolegijos 
2016 m. birželio 3 d. nutarties  peržiūrėjimo civilinėje byloje pagal ieškovės D . B. ieškinį atsakovui 
S. P., išvadą byloje teikianti institucija – savivaldybės institucijai Klaipėdos miest o savivaldybės 
administracijos Socialinių reikalų departament o Vaiko teisių apsaugos skyrius,  dėl tėvystės 
nustatymo , vaiko gyvenamosios vietos nustatymo  ir išlaikymo vaikui priteisimo . 
 
Teisėjų kolegija  
 
n u s t a t ė :  
 
I. Ginčo esmė  
 
1. Kasacinėje b yloje sprendžiama  dėl proceso teisės normų, reglamentuojančių jurisdikcijos 
taisykles tėvų pareigų ir išlaikymo bylose,  aiškinimo ir taikymo.  
2. Ieškovė prašė teismo : 1) nustatyti, kad atsakovas yra vaiko A . B. tėvas; 2)  priteisti iš atsakovo 
po 400 Eur kas mėnesį mokamų periodinių išmokų nepilnamečio vaiko išlaikymui; 3) priteisti iš 
atsakovo 14  400 Eur vaiko išlaikymo įsiskolinimą už 36 mėnesius;  4) nustatyti vaiko 
gyvenamąją vietą su ieškove; 4) priteisti bylinėjimosi išlaid ų atlyginimą .  
3. Ieškovė nurodė, kad  ji ir atsakovas nuo 2007 m. spalio mėn. užmezgė artimus tarpusavio 
santykius ir periodi škai vedė bendrą ūkį. 2011 m. liepos 20 d.  ieškovei g imė duk tė A. B. Tiek 
prieš A. B . gimimą, tiek vėliau atsakovas neigė esąs mergaitės tėvas, nesirūpino nei ieškove, nei 
savo duk terimi , oficialiai nepripažino tėvystės ir išlaikymo vaikui neteikė. Iki šiol vaiko 
priežiūra, auklėjimu ir išlaikymu rūpinasi ieškovė. Ieškovė siekia nustatyti, kad atsakovas yra 
A.  B. tėvas. Nors atsakovas iki šiol į savo socialin ę paskyr ą „Facebook“ įkelia savo ir duk ters 
nuotraukas, t aip neoficialiai savo draugams bei pažįstamiems pripažindamas , kad jis yra  vaiko 
tėvas, tačiau iš tikrųjų visos duk ters išlaikymo ir kitos pareigos tenka tik ieškovei. Atsakovas ne 
tik oficialiai nepripažįsta, kad A. B . yra jo duk tė, bet ir neteisėtai perleido vaiko išlaikymo 
prievolę vykdyti ieškovei.  

 2 
 
 
II. Pir mosios ir apeliacinės instancijos  teismų procesinių sprendimų  esmė  
 
4. Klaipėdos m iesto apylinkės teismas 2016 m. kovo 2 d. sprendimu ieškinį tenkino iš dalies ir 
nustatė , kad atsakovas S.  P. yra A.  B., gimusios 2011 m. liepos 20 d., biologinis tėvas ; 
įpareigojo Telšių rajono savivaldybės administracijos Civilinės metrikacijos skyrių pakeisti 
A.  B., gimusios 2011 m. liepos 20 d., gimimo liudijimo įrašą apie tėvą, įrašyti: „tėvas – S. P., 
a.  k. duomenys neskelbtini “; kitą ieškinio dalį paliko nenagrinėt ą.  
5. Teismas nustatė, kad ieškovė, atsakovas ir šalių vaikas, kuris gimęs Airijoje , nuolat gyvena 
Airijoje , įrodymų , kad ieškovė su dukterimi grįžta gyventi į Lietuvą, byloje nėra, todėl 
vadova udamasis  Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso (toliau – ir CPK)  785, 
789 straipsniais, 2003 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglam entu (EB) Nr. 2201/2003  dėl 
jurisdikcijos ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pare igomis, pripažinimo bei 
vykdymo ieškin io da lį dėl vaiko gyvenamosios vietos nustatymo ir išlaikymo priteisimo  palik o 
nenagrinėt ą.  
6. Teismas , atsižvelg damas į tai , kad buvo paskirta teismo medicinos eksperti zė tėvystei nustatyti 
bei pateiktas ekspertizės aktas , iš kurio matyti, ka d atsakovas yra vaiko tėvas; byla nagrinėjama 
nuo 2014 m. gruodžio 22 d., t. y. da ugiau kaip metus laiko , vadovaudamasis  Lietuvos 
Respublikos civilinio kodekso  (toliau – CK) 3.3 straipsnio 1 dalyje įtvirtintu prioritetinės vaikų 
teisių ir interesų apsaugos  ir gynimo principu, reikalaujančiu sprendžiant šeimos klausimus, 
susijusius su vaikų teisėmis, pirmiausia atsižvelgti į vaiko interesus , tenkino  vieną iš ieškovės 
mater ialiųjų reikalavimų ir nustatė , kad atsakovas S.  P. yra vaiko A. B. tėvas ( CK 3.146 –3.148 
straipsniai, CPK  387–392 straipsniai).  
7. Klaipėdos apygardos teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija, išnagrinėjusi bylą p agal 
ieškovės apeliacinį skundą , 2016 m. birželio 3 d. nutartimi Klaipėdos miesto apylinkės teismo 
2016 m. kovo 2 d. sprendimą paliko nepake istą.  
8. Kolegija nurodė, kad kiekvienam iš ieškinio reikalavimų jurisdikcija turi būti nustatyta atskirai. 
Šioje byloje ieškovė pateikė reikalavimą dėl vaiko išlaikymo ir jo gyvena mosios vietos 
nustatymo. Pagal Reglamento  (EB) Nr. 220 1/2003  8 straipsnį jurisdikciją nagrinėti tėvų pareigų 
bylą turi vaiko nuolatinės  gyvenamosios vietos teismas. Nuolatinės (įprastinės) gyvenamosios 
vietos sąvoka apima buvimo tam tikroje vietoje realumą, tikroviškumą, todėl vaiko 
gyvenamosios vietos deklar avimo tam tikroje vietoje faktas nenulemia vaiko nuolatinės 
(įprastinės) gyvenamosios vietos. Pirmosios instancijos teismas teisingai nustatė faktines byloje  
susiklosčiusias aplinkybes, kad  ieškovė, atsakovas ir šalių vaikas, kuris gimęs Airijoje, nuolat 
gyvena Airijoje. Aplinkybės, kad nepilnametė duk tė nelanko nei mokyklos, nei vaikų darželio 
Airijoje, ją prižiūri lietuvė auklė, todėl vaikas neturi jokių socialinių ryšių su šia šalimi, 
nepaneigia fakto, jog mažametė duk tė gyvena Airijoje, gauna šioje šaly je teikiamą valstybės 
paramą. Apeliac inės instancijos teismas sutiko  su pirmosios instancijos teismo išvada, kad byla 
nėra teisminga Lietuvos Respublikos teismams.  
 
III. Kasacini o skund o ir atsiliepimo į j į teisiniai argumentai  
 
9. Kasaciniu skundu  ieškovė prašo panaikinti Klaipėdos apygardos teismo 2016 m. birželio  3 d. 
nutartį ir perduoti bylą toliau nagrinėti pirmosios instancijos teismui . Kasacinis skunda s 
grindžiamas šiais argumentais:   
9.1. Teismai tinkamai neįvertino nepilnamečio vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos 
kriterijaus. Nustatant fizinio asmens nuolatinę gyvenamąją vietą, neužtenka atsakyti į 
 3 
 
klausimą, kur (kurioje valstybėje) asmuo šiuo metu gyvena, juolab kad asmuo faktiškai gali 
gyventi keliose gyvenamosiose vietose. Nuolatinė gyvenamoji vieta turi būti suprantama 
kaip vieta, kurioje asmuo įsikūrė ketindamas pasilikti. Stabilių ryšių susiformavimas, tam 
tikras integravimosi į konkrečią aplinką laipsnis ir lemia nuolatinės gyvenamo sios vietos 
atsiradimą. Apeliacinės instancijos teismas šioje byloje pagrįstai pripažino, kad vien fizinio 
vaiko buvimo tam tikroje valstybėje nepakanka vaiko nuolatinei gyvenamajai vietai 
nustatyti, labai svarbus veiksnys yra ketinimas įsikurti, tačiau ši ų reikšmingų aplinky bių 
teismai tinkamai nenustatė. Pirmosios instancijos teismas nepagrįstai vertino tik 
objektyviuosius ieškovės bei jos dukters nuolatinės gyvenamosios vietos požymius – 
faktinę esamą gyvenamąją vietą bei darbovietę – ir visiškai neatsiž velgė į minėtus 
subjektyviuosius veiksnius: ieškovė turi nekilnojamojo turto Lietuvoje, nėra deklaravusi 
savo išvykimo į Airiją ir tiek ji, tiek duk tė turi Lietuvos pilietybę, nuolatos grįžta į Lietuvą. 
Ieškovės išvykimas į Airiją buvo nulemtas  tik ekonominių priežasčių – ieškovė siekė 
sukurti finansinę gerovę sau ir savo dukteriai, tačiau niekuomet neturėjo tikslų pasilikti 
gyventi užsienyje. Jei ieškovė nebūtų išvykusi į užsienio valstybę arba būtų grįžusi į 
Lietuvą anksčiau, dėl nesąžiningo i r neteisėto atsakovo elgesio ne būtų galėjusi viena pati 
išlaikyti savo dukterį. Nors ieškovė kartu su nepilnamečiu vaiku šiuo metu būna Airijoje, o 
ne Lietuvoje, tai yra nulemta  būtinybės garantuoti vaiko teisių bei teisėtų interesų apsaugą 
ir nereiškia, k ad ieškovės interesų centras yra užsienio valstybėje. Taip pat vaikas dar 
nelanko mokyklos, o vienintelis asmuo, su kuriuo vaiką sieja socialiniai ryšiai Airijoje, yra 
jos motina. Pirmosios instancijos teismas , nepaisydamas faktinio gyvenimo užsienio 
valst ybėje,  turėjo pripažinti, kad ieškovės ir nepilnamečio vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta 
vis dėlto yra Lietuvoje, kadangi būtent su Lietuva ieškovę ir jos dukterį sieja glaudesni 
asmeniniai bei socialiniai ryšiai ir ateities planai. Teismas turėjo konstatuo ti, kad byla 
teisminga Klaipėdos miesto apylinkės teismui , ir spr ęsdamas  ginčą taikyti Lietuvos 
Respublikos teisę.   
9.2. Sprendžiant klausimą, ar byla nagrinėtina Lietuvos Respublikos teisme, turėjo būti 
vadovaujamasi 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento ( EB) Nr. 44/2001 dėl 
jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo 
nuostatomis (toliau – reglamentas „ Briusel is I“). Šio reglamento 5 straipsnio 2 punktas 
nustato, kad valstybėje narėje nuolat gyvenančiam asmeniui  kitoje valstybėje narėje byla 
dėl išlaikymo gali būti iškelta kreditoriaus nuolatinės gyvenamosios arba gyvenamosios 
vietos teismuose arba, jeigu tokia byla yra susijusi su byla dėl asmens statuso, teisme, kuris 
pagal jam taikomą teisę turi jurisdikciją n agrinėti minėtas bylas, jeigu tokia jurisdikcija nėra 
pagrįsta vien tik vienos iš šalių pilietybe.  Teismas turėjo vadovautis pirmiausia geriausiais 
nepilnamečio vaiko interesais , o ne vertinti vien tai, kur nepilnametis vaikas gyveno bylos 
nagrinėjimo metu . Remiantis 2008 m. gr uodžio 18 d. Tarybos reglamento  (EB) Nr. 4/2009 
dėl jurisdikcijos, taikytinos teisės, teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo bei 
bendradarbiavimo išlaikymo prievolių srityje (toliau – ir Išlaikymo reglamentas)  
3 straipsnio c punktu, jurisdikciją nagrinėti su išlaikymo prievolėmis susijusias bylas 
valstybėse narėse turi teismas, kuris pagal teismo valstybės teisę turi jurisdikciją nagrinėti 
su asmenų statusu susijusias bylas, jei kartu keliamas reikalavimas dėl išl aikymo, išskyrus 
atvejus, kai ši jurisdikcija grindžiama vien tik vienos iš šalių pilietybe. Teismas, išsprendęs 
reikalavimą dėl asmens statuso (tėvystės nustatymo), turėjo spręsti ir dėl reikalavimų, 
susijusių su išlaikymo bei išlaikymo įsiskolinimo prite isimu.  
9.3. Klaipėdos miesto apylinkės teismui išsprendus tik vieną ieškinio reikalavimą, o kit ą 
ieškinio  dalį palikus nenagrinėtą dėl to, kad , teismo vertinimu, ieškinys nenagrinėtinas 
Lietuvos Respublikos teismuose, buvo pažeisti ieškovės  ir mažamečio vaiko t eisėti 
lūkesčiai, teisė į teisingą teismą (teisė į teisminę gynybą), prioritetinės vaiko teisių 
apsaugos ir gynimo principas. Pirmosios instancijos teismas turėjo tiek pareigą, tiek 
galimybę nustatyti, ar jis kompetentingas nagrinėti ginčą pagal ieškovės p areikštą ieškinį. 
 4 
 
Ieškovė neklaidino teismo dėl savo ir savo mažametės dukters faktinės gyvenamosios 
vietos – kartu su ieškiniu buvo pateikti dokumentai, patvirtinantys, kad ieškovė nuomojasi 
butą bei dirba Airijoje. Jau ieškinio priėmimo metu teismas galė jo įvertinti, ar ieškinys 
nagrinėtinas Klaipėdos miesto apylinkės teisme ir ar apskritai nagrinėtinas Lietuvos 
teismuose. Kadangi pirmosios instancijos teismas ieškinį priėmė bei pradėjo bylos 
nagrinėjimą iš esmės, o šal ims, įskaitant ir atsakovą , buvo tin kamai atstovaujam a, teismas 
privalėjo priimti ir galutinį sprendimą dėl visų ieškinio reikalavimų, o ne tik išspręsti vieną 
iš ieškinio reikalavimų, o kitus palikti nenagrinėti nais. 
9.4. Apeliacinės instancijos teismas iš kasatorės priteisė bylinėjimosi išlaidų atlyginimą 
atsakovo naudai už jam advokato padėjėjo suteiktas teisines paslaugas. Pagal Lietuvos 
Respublikos advokatūros įstatymo 34 straipsnio 2 dalį, nurodančią, kad advokato padėjėjas 
gali atstovauti tik pirmos ios instancijos teisme, atsakovo atstovas, advokato padėjėjas, 
neturėjo teisės atstovauti atsakovui apeliacinės instancijos teisme, todėl ir jo patirtų 
bylinėjimosi išlaidų atlyginimas negalėjo būti priteistas iš kasatorės.    
10. Atsakovo atsiliepimas į kasac inį skundą  pateiktas praleidus termin ą, todėl jį atsisakyta priimti.  
 
Teisėjų kolegija  
 
k o n s t a t u o j a :  
 
IV. Kasacinio teismo argumentai ir išaiškinimai  
 
Dėl šeimos bylų su užsienio elementu teismingumo  
 
11. Civilinės bylos teismingumas konkrečiam teismui (jurisdikcija) yra viena sąlygų tinkamai 
įgyvendinti teisę kreiptis į teismą.  Kad bylos su tarptautiniu elementu teismingumo klausimas 
būtų teisingai išspręstas, būtina nustatyti, koks konkret us teisės aktas  šiuo atveju turi būti 
taikoma s. Teismingumas  šeimos bylose  su tarptautiniu (užsienio) elementu nustatoma s paga l 
taikytinus Europos Sąjungos (toliau – ES), tarptautinės  teisės arba nacionalinės teisės aktus.   
12. Kai šalių ar vienos iš jų ir (ar) vaiko yra skirtinga pilietybė ar jų gyvenamoji vieta yra 
skirtingose ES valstybėse narėse, sprendžiant teismingumo klausimą taikomas ES teisinis 
reguliavimas  – 2003 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglament as (EB) Nr. 2201/2003 dėl 
jurisdikcijos ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripaž inimo bei 
vykdymo, panaikinantis  Reglament ą (EB) Nr. 1347/2000 ( toliau – reglamentas  „Briusel is 
II bis“)  ir 2008 m. gruo džio 18 d. Tarybos reglamenta s (EB) Nr. 4/2009 dėl jurisdikcijos, 
taikytinos teisės, teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo bei bendradarbiavimo išlaikymo 
prievoli ų srityje . (toliau – Išlaikymo reglamentas ). Jei sprendžiamas klausimas nepatenka į ES 
teisės taikymo sritį, teismas turi  aiškintis, ar su pareikštu reikalavimu  susijusi užsienio valstybė, 
pavyzdžiui, kurioje yra vaiko, jo tėvų gyvenamoji vieta ar kurios pilietis yra vaikas ar jo tėvai, 
yra 1996 m. Hagos konvencijos  dėl jurisdikcijos, taikytinos teisės, pripažinimo, vykdymo ir 
bendradarbiavimo tėvų pareigų ir vaikų apsaugos priemonių srityje  (toliau – 1996 m. Hagos 
konvencija)  dalyvė; jei ne – ar ta valstybė yra sudariusi su Lietuvos Respublika tarptautinę 
teisinės p agalbos sutartį dėl teisinių santykių civilinėse ir šeimos bylose. Jei sprendžiama m 
teismingumo klausimui negali būti taikoma  nei ES teisė , nei daugiašalė tarptautinė sutartis  ir 
susijusi užsienio valstybė nėra su L ietuvos Respublika  sudariusi tarptautinės  teisinės pagalbos 
sutarties , reguliuojančios atitinkamus  klausim us, tokiu atveju taikomos nacionalinėje teisėje 
nustatytos  teismingumo taisyklės.  
 5 
 
13. Atsižvelgiant į tai, kad šeimos bylose paprastai yra pareiškiami keli reikalavimai (pavyzdžiui, 
nutraukti santuoką  ir padal yti bendrą turtą;  nustatyti tėvystę, vaiko gyvenamąją vietą, 
bendravimo su skyrium gyvenančiu tėvu tvarką ir  priteisti išlaikymą ), teismas, gavęs ieškinį, 
visų pirma turi kiekvienam jų (reikalavimų) atskirai  nustatyti tarptautinį (užsienio) elementą, 
susijusią valstybę ir teismingumo  klausimui spręsti taikytiną teisės aktą . Taigi, esant 
pareikštiems keliems reikalavimams, dėl kiekvieno jų teismingumo  teismas turi nuspręsti 
atskirai . Pažymėtina, kad  bylose su užsienio elementu vieno  iš ieškiniu pareikštų reikalavimų 
teismingumas Lietuvos Respublikos teismams automatiškai nesuponuoja gal imybės nagrinėti 
kitus tuo pačiu ieškiniu  reiškiamus reikalavimus, nebent taikytiname tarptautinio teismingumo  
klaus imus reglamentuojančiame teisės akte  tokia tiesiogiai nu rodyta .  
14. Pritrūkęs duomenų  savo teismingumui  pagrįsti visiems ar daliai ieškiniu pareikštų reikalavimų , 
teismas priima  nutartį dėl trūkumų šalinimo (CPK 115 straipsnio 2 dalis , 138 straipsnis ), kiek 
galima aiškiau suformuluodamas, kokius duomenis turi pateikti šalys ar viena iš jų, kad teismas 
galėtų spręsti dėl teismingumo  nagrinėti atitinkamą byloje keliamą reikalavimą . 
15. Nustatęs, kad pagal taikytinas ES, tarptautinės teisės ar nacionalinės t eisės normas pareikšti 
reikalavimai ar jų dalis jam neteismingi, teismas atsisako priimti ieškinį ar jo dalį dėl konkrečių 
reikalavimų (CPK 137 straipsnio 2 dalies 2 punktas).  Jeigu teismas jau po bylos iškėlimo 
konstatuoja, kad byla nėra teisminga Lietuvos Respublikos teismams, pareiškimas paliekamas 
nenagrinėtas (CPK 782 straipsnis).  
16. Tais atvejais, kai visi ar dalis  pareikštų reikalavimų neteismingi  Lietuvos teismui  pagal 
atitinkamuose ES reglamentuose nustatytus teismingumo kriterijus, teismas pri valo ne tik 
konstatuoti, kad jis neturi jurisdikcijos pagal atitinkamą reglamentą, bet ir nustatyti , ar 
atitinkamu klausimu jurisdikciją turi kitos valstybės narės teismas  (reglamento „Briusel is II bis“ 
17 straipsnis, Išlaikymo reglamento 10 straipsnis) . Taigi teismas, į kurį buvo kreiptasi, turi 
įvertinti ne tik savo jurisdikciją, bet , jei atsakymas į šį klausimą yra ne igiamas , ir tai, ar kurios 
nors kitos ES valstybės narės teismas turi jurisdikciją tą reikalavimą nagrinėti. Tais atvejais, kai 
teismas nenustato , kad kurios nors kitos ES valstybės narės teismas turi jurisdikciją pagal 
atitinkamo reglamento nuostatas, jis gali savo jurisdikciją dėl atitinkamo reikalavimo pagrįsti, 
pavyzdžiui, pagal reglamento „ Briusel is II bis“ 14 straipsnį taikydamas lex fori (savo teisę ) arba 
pagal Išlaikymo reglamento 7 straipsnį taikydamas forum necessitatis  (būtinosios jurisdikcijos ) 
taisyklę.  
17. Nagrinėjamoje byloje  ieškovė  pareiš kė reikalavimus  dėl tėvystės nustatymo , vaiko 
gyvenamosios vietos nustatymo , išlaikymo  ir išlaikymo įsiskolinimo  priteisimo.  Byloje nėra 
ginčo dėl tarptautinio elemento buvimo – t. y. ginčo sąsajos su kita ES valstybe (Airijos 
Respublika), todėl kiekvieno  iš šių reik alavimų teismingumo klausimas spręstinas pagal 
skirtinguose teisės aktuose nus tatytas  taisykle s:  
17.1. atsižvelgiant į tai, kad  reikalavimų dėl tėvystės nustatymo teismingumo 
nereglamentuoja nei ES teisė ( reglamento „Briusel is II bis “ 1 straipsnio 3 dalies a punktas ), 
nei 1996 m. Hagos konvencija (4 straipsnis), o tarp Lietuvos Respublikos ir Airijos  
Respublikos  nėra atitinkamus klausimus reglamentuojančios dvišalės sutarties, dėl šio 
reikalavimo teismingumo nagrinėjamoje byloje spręstina remiantis  CPK įtvirtintomis  
nacionalinės teisės aktuose nurodytomis tarptautin io civilinio p roceso  normomis ; 
17.2. dėl reikalavi mo nustatyti  vaiko gyvenam ąją vietą teismingumo spręstina remiantis 
reglamento „ Briusel is II bis “ nustatytomis taisyklėmis;   
17.3. dėl reikalavim o priteisti išlaikymą  ir išlaikymo įsiskolinimą  teismingumo spręstina  
remiantis Išlaikymo reglamente  nustatytomis taisyklėmis .  
 
 6 
 
Dėl teisės normų , reglamentuojančių ginčo šalių  ir vaiko nuolatinę gyvenamąją vietą , 
aiškinimo ir taikymo   
 
18. Tiek CPK 785 straipsnio, tiek taikytinų reglamento „Briusel is II bis“ ir Išlaikymo  reglament o 
prasme  pagrindiniu kriterijumi  sprendžiant dėl pareikštų reikalavimų teismingumo yra ginčo 
šalių ir (arba) vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta:  
18.1. reikalavimui dėl tėvystės nustatymo taikytino CPK 785 straipsnio 1 dalyje nustatyta, 
kad Lietuvos Respublikos teismai išimtinai nagrinėja tėvų ir vaikų teisinių santykių, 
įvaikinimo teisinių santykių bylas, jeigu nors viena iš šalių yra Lietuvos Respublikos 
pilietis arba asmuo be pilietybės ir tos šalies nuolatinė gyvenamoji vieta yra Lietuvos 
Respublikoje ; 
18.2. reikal avimui dėl vaiko gyvenamosios vietos nustatymo taikytino „Briusel is II bis“ 
8 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad v alstybės narės teismai turi jurisdikciją bylose, 
susijusiose su tėvų pareigomis vaikui, kurio nuolatinė gyvenamoji vieta tuo metu, kai byla 
patenka jų žinion, yra toje valstybėje narė je; 
18.3. reikalavimui dėl vaiko išlaikymo taikytino Išlaikymo reglamento 3 straipsnyje 
nustatyta, kad j urisdikciją nagrinėti su išlaikymo prievolėmis susijusias bylas valstybėse 
narėse turi:  a) tos vietos, kurioje yra at sakovo įprastinė gyvenamoji vieta, teismas; arba  
b) tos vietos, kurioje yra kreditoriaus įprastinė gyvenamoji vieta, teismas; arba  c) teismas, 
kuris pagal teismo valstybės teisę turi jurisdikciją nagrinėti su asmenų statusu susijusias 
bylas, jei kartu keliamas reikalavimas dėl išlaikymo, išskyrus atvejus, kai ši jurisdikcija 
grindžiama vien tik vienos iš šalių pilietybe; arba  d) teismas, kuris pagal teismo valstybės 
teisę turi jurisdikcij ą nagrinėti su tėvų pareigomis susijusias bylas, jei kartu keliama s 
reikalavimas dėl išlaikymo, išskyrus atvejus, kai ši jurisdikcija grindžiama vien tik vienos iš 
šalių pilietybe.  
19. Atkreiptinas dėmesys, kad , taikant CPK 785 straipsnio  1 dalį, joje  įtvirtinta nuolatinės 
gyvenamosios vietos sąvoka ai škintina pagal CK 2.12 straipsnį. Tuo tarpu taikant reglamentą 
„Briusel is II bis“  ir Išlaikymo reglamentą juose įtvirtintos nuolatinės gyvenamosios vietos ir 
įprastinės gyvenamosios vietos sąvokos tiek ieškovės, tiek vaiko atžvilgiu aiškintinos 
autonomiškai, nesiejant jų su nuol atinės gyvenamosios vietos institutu nacionalinėje teisėje.  
20. Nagrinėjamoje byloje nustatyta, kad  kasatorė , atsakovas  ir vaikas yra Lietuvos Respublikos 
piliečiai, kasatorė ir atsakovas  nėra susituokę . Taip pat byloje nėra ginčo, kad atsakovo 
gyvenamoji vieta yra Airijoje. Atsižvelgiant į tai, sprendžiant dėl byloje pareikštų reikalavimų 
teismingumo , kasatorės  nuolatinė gyvenamoji vieta ir vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta yra 
teisiškai reikšmingos  aplinkybė s, nes : 
20.1. nustačius,  kad kasatorės  nuolatinė gyvenamoji vieta yra Lietuvoje, reikalavimas dėl 
tėvystės nustatymo būtų teismingas Lietuvos teismui  (CPK 785 straipsnio 1 dalis) . Tokiu 
atveju reikalavimas dėl išlaikymo ir išlaikymo įsiskolinimo priteisimo taip pat būtų 
teismingas Lietuvos teismui (Išlaikymo reglamento 3 straipsnio c punktas) ; 
20.2.  nustačius, kad vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta yra Lietuvoje, reikalavimas dėl vaiko 
gyvenamosios vietos nustatymo būtų teismingas Lietuvos teismui  (reglamento 
„Briusel is II bis“ 8 straipsnis) . Tokiu atveju reikalavimas dėl išlaikymo ir išlaikymo 
įsiskolinimo priteisimo taip pat būtų teismingas Lietuvos teismui (Išlaikymo reglamento 
3 straipsnio d punktas).  Tuo tarpu nustačius, kad vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta yra 
Airijoje, reikalavimas  dėl vaiko gyvenamosios vietos nustatymo būtų teismingas Airijos 
teismui („ Briusel is II bis“ 8 straipsnio 1 dalis), nebent byloje būtų nustatytos papildomos 
jurisdikcijos sąlygos pagal reglamento „Briusel is II bis“ 9, 10 ar 12 straipsn į; 
 7 
 
20.3. nustačius, kad vaiko nuolatinė  gyvenamoji vieta yra Lietuvoje, reikalavimas dėl 
išlaikymo ir išlaikymo įsiskolinimo priteisimo būtų teismingas Lietuvos teismui , tuo tarpu 
nustačius, kad vaiko įprastinė  gyvenamoji vieta yra Airijoje, minėtas reikalavimas bū tų 
teismingas Airijos teismui (Išl aikymo reglamento 3 straipsnio b  punktas) . 
21. Sprendžiant reikalavimo dėl tėvystės nustatymo teismingumo klausimą, svarbus yra 
nacionalinės teisės reguliavimas. Remiantis CK 2.12 straipsnio 2 dalimi f izinis asmuo 
pripažįstamas turinčiu nuolatinę gyvenamąją vietą Lietuvos Respublikoje, jeigu jis Lietuvos 
Respublikoje savo valia įkuria ir išlaiko savo vienintelę arba pagrindinę gyvenamąją vietą, 
ketindamas čia įkurti ir išlaikyti savo asmeninių, socialin ių ir ekonominių interesų centrą. Šis 
ketinimas gali būti išreikštas, be kita ko, asmeniui faktiškai būnant Lietuvos Respublikoje, taip 
pat nustačius asmeninius ar verslo ryšius tarp jo ir Lietuvos Respublikos asmenų arba remiantis 
kitais kriterijais.  
22. Kasa cinis teismas, aiškindamas CK 2.12 straipsnio normą, yra pažymėjęs, kad asmens nuolatinė 
gyvenamoji vieta visų pirma parodo asmens santykį su tam tikra valstybe, kurią jis laiko savo 
asmeninių, socialinių, ekonominių ir kitų interesų centru. Taigi nustatan t asmens nuolatinę 
gyvenamąją vietą yra svarbūs objektyvūs (trukmė, reguliarumas, gyvenimo sąlygos, nuolatinis 
darbas, namai ir pan.) ir subjektyvūs (persikėlimo priežastys, ketinimai įsikurti, ryšys su 
valstybe) veiksniai. Nuolatinė gyvenamoji vieta turi būti suprantama kaip vieta, kurioje asmuo 
įsikūrė ketindamas pasilikti. Šis ketinimas turi būti besitęsiantis, nuolatinis, siekiant sukurti toje 
vietoje savo interesų centrą. Būtent stabilių ryšių susiformavimas, tam tikras integravimosi į 
konkrečią aplink ą laipsnis ir lemia nuolatinės gyvenamosios vietos atsiradimą. Kiekvienu atveju 
individualiai, vertindamas byloje surinktus įrodymus, teismas turi nustatyti, ar asmuo 
konkrečioje valstybėje yra tik laikinai, reziduoja, ar ten kuria savo interesų centrą  (Lietuvos 
Aukščiausiojo Teismo 2015 m. gegužės 29 d. nutartis c ivilinėje byloje Nr. 3K -3-360-378/2015).  
23. Asmens gyvenamosios vietos deklaracija yra tik vienas iš kriterijų sprendžiant asmens 
nuolatinės gyvenamosios vietos klausimą ir jis gali būti paneigtas kitais objektyviais 
duomenimis (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2015 m. gegužės 29 d. nutartis civilinėje  byloje 
Nr. 3K -3-360-378/2015). Asmens gyvenamąją vietą Lietuvos Respublikoje gali rodyti 
duomenys apie asmens darbą ir socialinį draudimą, banko sąskaitų išrašai, telefono išklotinės, 
duomenys apie mokamus mokesčius ir įmokas už komunalines ar kitas pasla ugas, asmens 
turimas nekilnojamasis turtas, šioje šalyje asmens vardu registruotos transporto priemonės ir kt. 
Vien tik gyvenamosios vietos deklaravi mo faktas Lietuvos Respublikoje  nėra pakankamas 
gyvenam ajai vietai konstat uoti. Vaiko gyvenimą Lietuvoje, b e kita ko, gali rodyti informacija 
apie lankomą ugdymo ar mokymo įstaigą, registraciją sveikatos priežiūros įstaigose ir kt.  
24. Sprendžiant reikalavimų dėl vaiko gyvenamosios vietos  nustatymo ir išlaikymo priteisimo 
teismingumo klausimą, svarbus yra ES teisės reguliavimas. Pažymėtina, kad reglamente 
„Briusel is II bis“ nėra pateikiama nuolatinės gyvenamosios vietos sąvoka. Terminas „nuolatinė 
gyvenamoji vieta“ yra aiškinamas autonomiškai, pirmiausia atsižvelgiant į Europos Sąjungos 
Teisingumo Teismo  (toliau – ESTT) praktikoje nurodytus  princip us:   
24.1. būtina atsižvelgti į individualią asmens, dėl kurio sprendžiama, padėtį, specifines 
konkrečios bylos aplinkybes  (Europos Sąjungos Teisingumo Teismo 2009 m. balandžio 
2 d. sprendimo byloje A., C-523/07,  37 punktas).  Vieni asmenys naujoje vietoje gali 
įsikurti labai greitai, kitiems savo interesų centrui sukurti gali prireikti daugiau laiko. Kai 
asmens santykiai naujoje vietoje stabilizuojasi, galima k onstatuoti, kad žmogus įsikūrė;   
24.2. sprendžiant dėl nuolatinė s gyvenamosios vietos, svarbūs yra šie kriterijai: 1) buvimo 
tam tikros valstybės teritorijoje trukmė; 2) buvimo tam tikros valstybės teritorijoje 
reguliarumas; 3) buvimo tam tikros valstybės teritorijoje sąlygos; 4) buvimo tam tikros 
valstybės teritorijoj e priežastys; 5) pilietybė; 6) darbo vieta ir sąlygos; 7) kalbos 
mokėjimas; 8) šeimos ir socialiniai ryšiai; 9) kitos susijusios ap linkybės  (Europos Sąjungos 
 8 
 
Teisingumo Teismo  sprendim o byloje Barbara Mercredi prieš Richard Chaffe ,  C-497/10 
PPU, , 51  punktas );  
24.3. kūdikio, vaiko ir suaugusio žmogaus nuolatinės gyvenamosios vietos nustatymo 
kriterijai dėl objektyvių priežasčių bei vaiko ryšio ir priklausomybės nuo tėvų nėra tapatūs  
(Europos Sąjungos Teisingumo Teismo  2010 m. gruodžio 22 d. sprendimo byloje Barbara 
Mercredi prieš Richard Chaffe , C-497/10, 41 –57 punktai; Europos Sąjungos Teisingumo 
Teismo 2009 m. balandžio 2 d. sprendimo byloje A., C-523/07, 37 –42 punktai) .   
25. Atsižvelgdama į išdėstytas aplinkybes, teisėj ų kolegija konstatuoja nesant esminių skirtumų tarp 
nacionalinėje teisėje įtvirtintos nuolatinės gyvenamosios vietos sampratos (CK 2.12 straipsnis ) 
ir reglamente „Briusel is II bis“  naudojamos  autonominės nuolatinės gyvenamosios vietos  
sampratos aiškinimo ESTT praktikoje . Nesant ESTT praktikos, aiškinančios Išlaikymo 
reglamente   naudojamą įprastinės  gyvenamosios vietos sampratą, nėra aplinkybių, sudarančių 
pagrindą spręsti, kad  ji turėtų būti aiškinama kitaip, nei reglamente „Briusel is II bis“  naudojama  
nuolatinės gyvenamosios vietos  samprata ; juolab kad n ors lietuviškuose reglamentų tekstuose 
šios sąvokos skiriasi, tokio skirtumo nėra angl ų („habitually resident “), prancūzų  („réside 
habituellement “), vokiečių  („gewöhnlichen Aufenthalt “) ir kitomis kalbomis paskelbtuose 
minėtų reglamentų tekstuose . 
26. Kasatorės teigimu, teismai nepagrįstai nustatė, kad jos ir vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta yra 
Airijoje, o ne Lietuvoje, nes neįvertino aplinkybių, j og kasatorė turi nekilnojamojo turto 
Lietuv oje, nėra deklaravusi savo išvykimo į Airiją ir tiek ji, tiek vaikas turi Lietuvos pilietybę, 
nuolatos grįžta į Lietuvą.   
27. Teisėjų kolegija konstatuoja , kad kasatorės nurodytos aplinkybės yra teisiškai reikšmingos 
nustatant asmens nuolatinę gyvenamąją vietą  CK 2.12 straipsnio ir reglamento „ Briusel is II bis“ 
kontekste bei įprastinę gyvenamąją vietą Išlaikymo reglamento kontekste , todėl , vertinant  
aptariamo kasatorės argumento pagrįstumą, būtina nustatyti:  
27.1. ar bylą nagrinėję teismai kasatorės nurodytų  aplinkyb ių iš tikrųjų neįvertin o spręsdami  
dėl kasatorės ir vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos;  
27.2. jei atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas – ar šios apl inkybės, kai jos būtų  
įvertin tos, nagrinėjamoje byloje galėtų sudaryti  pagrindą klausimą dėl kasatorės ir  vaiko 
nuolatinės gyvenamosios vietos  spręsti kitaip . 
28. Vertindama  skundžiamą  apeliacinės instancijos teismo nutartį pirmuoju aspektu, teisėjų kolegija 
nustatė:  
28.1. apeliacinės instancijos teismo išvada dėl  ieškovės nuolatinės  gyvenamosios vietos 
grindžiama  šiomis teismo nustatytomis ir įvertintomis aplinkybėmis: ieškovė nuomojasi 
būstą Airijoje, už jį moka 400 svarų per mėnesį, moka visus komunalinius mokesčius, 
susijusius su šio būsto išlaikymu; ieškovė turi nuolatinį darbą Airijoje nuo 2010 metų; nors 
ieškovė pateikė 2015 m. rugsėjo 1 d. sudarytą gyvenamųjų patalpų panaudos sutartį su 
J.  A., gyvenančia Telšiuose, duomenys neskelbtini , dėl buto duomenys neskelbtini  
panaudos, tačiau bute negyveno ir jokių komunalinių mokesčių nemokėjo; ieškovė nuolat 
tenkin a savo kasdienius, įprastus poreikius Airijoje, bet ne Lietuvoje; ieškovė iš socialinės 
apsaugos skyriaus, veikiančio Airijoje, gauna kiekvieną savaitę 187,80 Eur socialinę 
išmoką, skiriamą šeimoje esant tik vienam iš tėvų , bei 98 Eur išmoką kiekvieną sava itę, 
skiriamą mažas pajamas gaunančioms šeimoms; ieškovė iš socialinės apsaugos skyriaus, 
veikiančio Airijoje, gauna kiekvie ną mėnesį 140 Eur vaiko pašalpą;  
28.2. apeliacinės instancijos teismas, spręsdamas dėl vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos, 
papildomai vertino šias aplinkybes: vaikas gyvena kartu su ieškove Airijoje; vaikas nelanko 
nei mokyklos,  nei vaikų darželio Airijoje, vaiką  prižiūri lietuvė auklė; vaikas 2012 metais 
kartą lankė si gydymosi įstaigoje Lietuvoje;  
 9 
 
28.3. apeliaci nės instancijos teismo nutarties motyvuojamojoje dalyje  nurodant teismo 
nustatytas aplinkybes (CPK 331 straipsnio 4 dalies 1 punktas), aplinkybė dėl kasatorės ir 
vaiko gyvenamosios vietos deklaravimo nenurodyta.  Kita vertus, apeliacinės instancijos 
teismas nutarties motyvuojamojoje dalyje  nurodė, kad vaiko gyvenamosios vietos 
deklaravimo tam tikroje vietoje faktas nenulemia vaiko nuolatinės (įprastinės) 
gyvenamosios vietos;  
28.4. apeliacinės instancijos teismo nutarties motyvuojamojoje dalyje aplinkybė,  kad ginčo 
šalys ir vaikas yra Lietuvos Respublikos piliečiai,  nenurodyta . Kita vertus, dėl šios 
aplinkybės  byloje nebuvo ginčo , ją nustatė ir įvertino pirmosios instancijos teismas , 
spręsdamas dėl ieškovės ir vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos , o apeliacinės instancijos 
teismas nutartyje kons tatavo, kad pirmosios instancijos teismas visapusiškai įvertino byloje 
pateiktus duomenis ; 
28.5. aplinkybė s dėl ieškovės  Lietuvoje turimo nekilnojamojo turto  (žemės sklypo)  ir 
grįžimo į Lietuvą nenurodytos  apeliacinės instancijos teismo  nutarties motyvuojamo joje 
dalyje, nors nutarties aprašomojoje dalyje ši os aplinkybė s minimos . 
29. CPK 185 straipsnio 1  dalyje nustatyta teismo pareiga  įvertinti byloje esančius įrodymus pagal 
vidinį savo įsitikinimą, pagrįstą visapusišku ir objektyviu aplinkybių, kurios buvo įrodinėjamos 
proceso metu, išnagrinėjimu. Teisiškai reikšmingos aplinkybės turi būti nurod ytos ir įvertin tos 
teismo sprendimo motyvuojamojoje dalyje  (CPK 270 straipsnio 4 dalis , 331 straipsnio 4 dalis ).  
30. Atsižvelg dama  į tai , teisėjų kolegija konstatuoja, kad spręsdamas dėl kasatorės ir vaiko 
nuolatinės gyvenamosios vietos apeliacinės instancijos teismas skundžiamoje nutartyje tinkamai 
nenurodė ir neįvertino trijų iš keturių kasatorės nurodomų aplinkybių (kasatorės ir vaiko 
pilietybės, Lietuvoje turimo nekil nojamojo turto ir nuolatinio grįžimo į Lietuvą) .  
31. Teisėjų kolegija atkreipia dėmesį, kad dėl visų trijų pirmiau nurodytų aplinkybių nagrinėjamoje 
byloje nėra ginčo. Tai sudaro pagrindą vertinti kasatorės argumentą  antruoju aspektu – t. y. ar 
šios aplinkybės, jas įvertinus, galėtų sudaryti  pagrindą klausimą dėl kasatorės ir vaiko nuolatinės 
gyvenamosios vietos spręsti kitaip . 
32. Teisėjų kolegija konstatuoja, kad apeliacinės instancijos teismas, spręsdamas dėl ieškovės ir 
vaiko nuolatinės gyvena mosios vietos , įvertino daugumą  šios nutarties 22–24 punktuose 
nurodytų teisiškai reikšmingų aplinkybių, kurių visuma nagrinėjamu atveju sudaro pakankamą  
pagrindą spręsti dėl ieškovės ir vaiko nuolatinės gyvenamosios viet os buvimo Airijoje. 
Kolegijos vertinimu, apeliacinės instancijos teismo tinkamai neįvertintos aplinkybės – 
nagrinėjamu atveju, nors ir būdamos teisiškai reikšmingos , negalėtų sudaryti pakankamo  
pagrindo ieškovės ir vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos klausimą spręsti kitaip.  Atkreiptinas 
dėmesys  į tai, kad viena iš kasatorės nurodytų aplinkybių – kad ji „nuolatos grįžta į Lietuvą“, 
kasatorei neįrodžius tokio grįžimo dažnumo ir apsistojimo Lietu voje laikotarpio, vertintina kaip 
patvirtinanti teismų išvadą dėl kasatorės nuolatinės gyvenamosios vietos Airijoje.  
33. Pagrindas panaikinti skundžiamą apeliacinės instancijos teismo sprendimą (nutartį) pagal CPK 
346 straipsnio 2 dalies 1 punktą yra toks pro ceso teisės normų pažeidimas, kuris galėjo turėti 
įtakos neteisėto sprendimo (nutarties) priėmimui  (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2016 m. 
birželio 3 d. nutartis c ivilinėje byloje Nr. 3K -7-220-687/2016) . Atsižvelgdama į pirmiau 
nurodytas aplinkybes t eisėjų kolegija nagrinėjamu atveju konstatuoja proceso teisės normų 
pažeidimą, kuris pagal savo pobūdį šiame  procese neturėjo įtakos neteisėto sprendimo 
(nutarties) priėmimui.  
34. Kasatorė skunde taip pat teigia, kad svarbi aplinkyb ė sprendžiant dėl jos nuolatinės 
gyvenamosios vietos yra jos ketinimas įsikurti Lietuvoje, tačiau šios reikšmingos aplinkybės 
teismai nenustatė. Teisėjų kolegija konstatuoja, kad asmens ketinimas įsikurti konkrečioje 
valstybėje yra teisiškai reikšminga apli nkybė sprendžiant dėl to asmens nuolatinės 
gyvenamosios vietos.  Kita vertus,  šią aplinkybę  turi įrodyti asmuo, kuris ja remiasi ( CPK 
 10 
 
12 straipsnis ). Teisėjų kolegija konstatuoja, kad k asatorė nenurodė konkrečių civilinio proceso 
normų pažeidimų, galėjusių nulemti tai, kad apeliacinės instancijos teismas nepagrįstai 
nenustatė aptariamos aplinkybės. Todėl teisėjų kolegija šį kasatorės argumentą atmeta kaip 
teisiškai nepagrįstą.  
 
Dėl teisė s normų, reglamentuojančių teismingumą  reikalavimams dėl tėvystės nustatymo, 
aiškinimo ir taikymo  
 
35. Kasatorė , remdamasi Išlaikymo reglamento 3 straipsnio c punktu, pagal kurį  jurisdikciją 
nagrinėti su išlaikymo prievolėmis susijusias bylas valstybėse narėse turi teismas, kuris pagal 
teismo valstybės teisę turi jurisdikciją nagrinėti su asmenų statusu susijusias bylas, jei kartu 
keliamas reikalavimas dėl išlaikymo, išskyrus atv ejus, kai ši jurisdikcija grindžiama vien tik 
vienos iš šalių pilietybe , teigia, kad pirmosios instancijos teismas, išsprendęs reikalavimą dėl 
asmens statuso  (tėvystės nustatymo) , turėjo spręsti ir dėl reikalavimų, susijusių su išlaikymo bei 
išlaikymo įsis kolinimo priteisimu .  
36. Atsižvelg dama  į tai, kad ieškinyje reikalavimas dėl išlaikymo priteisimo buvo keliamas kartu su 
reikalavimu dėl asmenų statuso (tėvystės nustatymo), siek dama  įvertinti nagrinėjamo kasatorės 
argumento pagrįstumą, teisėjų kolegija turi , be kita ko,  įvertinti, ar pagal teismo valstybės 
(Lietuvos) teisę pirmosios instancijos teismas nagrinėjamoje byloje turėjo jurisdikciją nagrinėti 
su asmenų statusu susijusią bylą (reikalavimą dėl tėvystės nustatymo) . 
37. Pažymėtina , kad  pirmosios instancijos  teismo sprendimo dalis, kuria  nustatyta, kad atsakovas 
S. P. yra A. B ., gimusios 2011 m. liepos 20 d., tėvas , nebuvo skundžiama apeliac iniu skundu ir 
yra įsiteisėjusi . Todėl klausimas, ar nagrinėjamoje byloje pirmosios instancijos teismas pagal 
teismo valstybės (Lietuvos) teisę turėjo jurisdikciją nagrinėti su asmenų statusu susijusią bylą 
(reikalavimą dėl tėvystės nustatymo) , nagrinėtinas tik  ta apimtimi, kuria būtina teisiškai įvertinti 
šios nutarties 9. 2 punkte nurodyto  kasatorės argumento pagrįstu mą, ir tai nėra kasacinio skundo 
ribų peržengimas.  
38. Minėta, kad dėl reikalavimo nustatyti tėvystę teismingumo nagrinėjamoje byloje spręstina 
vadovaujantis nacionalinėje teisėje nustatytomis taisyklėmis, konkrečiai – CPK 785 straipsnio  
1 dalimi, pagal kurią Lietuvos Respublikos teismai išimtinai nagrinėja tėvų ir vaikų teisinių 
santykių, įvaikinimo teisinių santykių bylas, jeigu nors viena iš šalių yra Lietuvos Respublikos 
pilietis arba asmuo be pilietybės ir tos šalies nuolatinė gyvenamoji vieta yra Lietuvos  
Respublikoje.  
39. Nagrinėjamoje byloje teismai  nustatė,  kad nors ieškovė, atsakovas  ir vaikas  yra Lietuvos 
Respublikos piliečiai, jų nuolat inė gyven amoji vieta yra  Airijoje. Kasacinio skundo argumentai 
dėl šios teismų sprendimų dalies pripažinti teisiškai ne pagrįstais.  
40. Išdėstytos aplinkybės sudaro pagrindą konstatuoti, kad , nenustačius nė vienos iš šalių nuolati nės 
gyvenamosios vietos buvimo Lietuvoje , remiantis CPK 785 straipsnio 1 dalimi , ieškovės 
reikalavimas dėl tėvystės nustatymo nebuvo teismingas Lietuvos Respublikos teismams , todėl 
pirmosios instancijos teismas turėjo atsisakyti jį priimti nagrinėti ( CPK 137 straipsnio 2 dalies 
2 punktas ), o aplinkybėms dėl šalių nuolatinės gyvenamosios vietos paaiškėjus jau po bylos 
iškėlimo , – palikti reikalavimą nenagrinėtą (CPK 782 straipsnis ). Tai reiškia, kad ieškinio 
reikalavimą dėl tėvystės nustatymo pirmosios instancijos teismas išnagrinėjo pažeisdamas 
Lietuvos teisėje įtvirtint ą teismingumo  taisykl ę.  
41. Kita vertus, aptariama  pirmosios instancijos teismo sprendimo dalis nebuvo skundžiama 
apeliaciniu skundu, todėl yra įsiteisėjusi . Ji nesudaro kasacinio ginčo dalyko  nagrinėjamoje 
byloje (CPK 341 straipsnis) .  
 11 
 
42. Tėvystės reikšmė vaikui yra išskirtinė , ji susijusi su vaiko teisiniu statusu, jo identiškumu , teise į 
šeimos ryšius ir pan.  Todėl net ir nustačiusi , kad pirmosios instancijos teismas išsprendė 
aptariamą reikalavimą  pažeisdamas teismo valstybės (Lietuvos  Respublikos ) teisės normose 
įtvirtintas teismingumo  taisykles , teisėjų kolegija konstatuoja, kad nagrinėjamu aspektu nėra 
pagrindo išeiti už kasacinio skundo ribų (CPK 353 straipsnis) , kad būtų ištaisyt as nurodyt as 
proceso normų pažeidim as panaikinant apeliacinės instancijos teismo sprendimo dalį, kuria 
pirmosios instancijos teismo sprendimo dalis dėl tėvystės nustatymo palikta nepakeista . Teisėjų 
kolegijos vertinimu, aptariamo ieškinio reikalavimo palikimas nenagrinėt o vien šiuo pagrindu, 
įvertinus nagrinėjamos bylos trukmę, atliktą ekspertizę, būtų nesuderinamas su geriausių  vaiko 
interesų principu.  
 
Dėl teisės normų, reglamentuojančių teismingumą reikalavimams dėl vaiko gyvenamosios 
vietos nustatymo, aiškinimo ir taikymo  
 
43. Kaip nurodyta šios nutarties 17.2 punkte, nagrinėjamoje  byloje  reikalavimo  dėl vaiko 
gyvenamosios vietos nustatymo teismingumo klausimas spręstinas  vadovau jantis reglamente 
„Briusel is II bis “ įtvirtintomis teismingumo taisyklėmis.   
44. Reglamento „Briusel is II bis“ 8 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta bendroji  teismingumo taisyklė 
reikalavimams dėl tėvų pareigų, pagal kurią v alstybės narės teismai turi jurisdikciją bylose, 
susijusiose su tėvų pareigomis vaikui, kurio nuolatinė gyvenamoji vieta tuo metu, kai byla 
patenka jų žinion, yra toje valstybėje narėje.  Greta to reglamento „Briusel is II bis“ 9, 10 ir 
12 straipsniuose įtvirtinti papildomi teismingumo kriterijai atskirose situacijose: n enutrūkstama 
vaiko buvusios nuolatinės gyvenamosios vietos jurisdikcija tais atvejais, kai vaikas teisėtai 
persikelia iš vien os valstybės narės į kitą ir įgyja ten naują nuolatinę gyvenamąją vietą 
(9 straipsnis),  jurisdikcija vaikų g robimo atvejais (10 straipsnis) ir  jurisdikcijos prorogacija 
(12 straipsnis).  
45. Šioje nutartyje teismų išvadą dėl vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos  Airijoje pripažinus 
pagrįsta, konstatuotina, ka d teismai , remdamiesi reglamento „Briusel is II bis“  8 straipsnio 
1 dalyje įtvirtinta bendrąja teismingumo taisykle , reikalavimą dėl vaiko gyvenamosios vietos 
nustatymo pagrįstai paliko nenagrinėtą , kaip neteismingą Lietuvos Respublikos teismams  
(CPK  782 straipsnis).  
46. Aptariamas  reikala vimas nėra teismingas Lietuvos teismams ir „ Briusel is II bis“ 9  bei 
10 straipsniuose nustatytais pagrindais.  
47. Atsižvelgiant į ginčo šalių ir vaiko turimą Lietuvos Respublikos  pilietybę, nagrinėjamoje byloje  
kyla klausimas dėl galimybės taikyti reglamento „Briusel is II bis“ 12 straipsnio  3 dalyje 
įtvirtintą jurisdikcijos prorogacijos taisyklę  pagrindžiant reikalavimo dėl vaiko gyvenamosios 
vietos nustatymo teismingumą Lietuvos Respublikos teismams . Pagal reglamento 
„Briusel is II bis“ 12 straipsnio 3 dalį  valstybės narės teismai taip pat turi jurisdikciją tėvų 
pareigoms kitose bylose, nei nurodyta šio straipsnio 1 dalyje, jeigu:  a) vaikas turi esminį ryšį su 
ta valstybe nare, pav yzdžiui, dėl to, kad vienas iš tėvų pareigų turėtojų toje valstybėje narėje turi 
nuolatinę gyvenamąją vietą arba kad vaikas yra tos valstybės narės pilietis;  arba b) teismų 
jurisdikcijai, teismui priėmus bylą savo žinion, aiškiai išreikštu ar kitokiu nedvi prasmišku būdu 
pritarė visos bylos šalys, ir ji labiausiai atitinka vaiko interesus.  
48. Teisėjų kolegija konstatuoja, kad n agrinėjamoje byloje kyla esminis klausimas dėl reglamento 
„Briusel is II bis“ 12 straipsnio 3 dalies a ir b punktų tarpusavio santykio aiškinimo. Atkreip tinas 
dėmesys , kad l ietuviškame reglamento tekste tarp minėtų punktų vartojamas jungtukas „arba“  
reikštų , kad jurisdikcijos prorogacijai pagal reglamento „Briusel is II bis“  12 strai psnio 3 dalį 
taikyti pakaktų vienos iš šio teisės akto 12 straipsnio 3 dalies a arba b punktuose išdėstytų 
sąlygų.  
 12 
 
49. Kita vertus, ESTT yra nurodęs , kad, pirma, vienodo Bendrijos teisės išaiškinimo būtinybė 
neleidžia nagrinėti konkrečios nuostatos atskirai, o reikalauja, k ad esant abejonių ji būtų 
aiškinama ir taikoma atsižvelgiant į redakcijas kitomis kalbomis , ir, antra, kad Bendrijos 
nuostatos skirtingų kalbų redakcijos turi būti aiškinamos vienodai, o šių redakcijų nesutapimo 
atveju nagrinėjama nuostata turi būti aiškinama atsižvelgiant į teisės aktų, kuriuose ji įtvirtinta, 
bendrą struktūrą ir tikslą (žr. š iuo klausimu Europos Sąjungos Teisingumo Teismo 1990  m. 
kovo 27  d. sprendimo  Cricket St Thomas , C-372/88, Rink. p.  I-1345 19  punktą ir 2006  m. kovo 
9 d. sprendimo  Zuid-Hollandse Milieufederatie et Stichting Natuur en Milieu , C-174/05, Rink. 
p. I-2443, 20  punktą).  
50. Išanalizavus i reglamento  „Briusel is II bis“  tekstą lietuvių kalba ir atlikus lyginamąją analizę  
kitomis kalbomis , įvertinus i reglamento tikslus ir jį aiškinančią ESTT praktiką, teisės doktriną,  
teisėjų kolegija  konstatuoja , kad 12 straipsnio 3 dali es a ir b punktuose įtvirtinto s sąlygos turi 
būti aiškinamos ne  kaip alternatyvios, o kaip kumuliatyvios  – t. y. tikroji jų loginė jungtis yra ne 
„arba“, o „ir“, nes:   
50.1. Lietuviškame reglamento „ Briusel is II bis“ 12 straipsnio 3 dalies tekste tarp minėtų 
punktų vartojamas jungtukas „arba“ implikuoja a ir b punktuose išdėstytų sąlygų 
alternatyvumą viena kitos atžvilgiu, o visose kitose kalbinėse reglamento versijose 
vartoja mas jungtukas „ir“ suponuoja minėtų a ir b sąlygų kumuliatyvumą: bulgarų „и“, 
ispanų „y“, čekų „a“, danų „og“, vokiečių „und“, estų „ning“, graikų „και“, anglų “and“, 
prancūzų „et“, kroatų „i“, italų „e“, latvių „un“, maltiečių „u“, olandų „en“, lenkų „ora z“, 
portugalų „e“, rumunų „și“, slovakų „a“, slovėnų „in“, suomių „ja“, švedų „och“ .  
50.2. Iš ESTT jurisprudencijos matoma, kad Reglamento Nr. 2201/2003 12 straipsnio 
3 dalies a ir b punktai yra kumuliatyvūs: „<...> Reglamento Nr. 2201/2003 12 straipsnio 
3 dalyje numatyta, jog valstybės narės teismai turi jurisdikciją nagrinėti su tėvų pareigomis 
susijusius klausimus „kitose byloje, nei nurodyta [to paties straipsnio] 1 dalyje“, jeigu, 
pirma, vaikas turi glaudų ryšį su ta valstybe nare, pavyzdžiui, dėl to, kad v ienas iš tėvų 
pareigų turėtojų toje valstybėje narėje turi nuolatinę gyvenamąją vietą arba kad vaikas yra 
tos valstybės narės pilietis, ir, antra, teismui priėmus bylą savo žinion, teismų jurisdikcijai 
aiškiai išreikštu ar kitokiu nedviprasmišku būdu prita rė visos bylos šalys, ir ji labiausiai 
atitinka vaiko interesus.“ ( Europos Sąjungos Teisingumo Teismo  2014 m. lapkričio 12 d. 
sprendim o byloje L. prieš M. , C-656/13, 39 punktas).  
50.3. Iš ESTT praktikos, skelbiamos lietuvių kalba, analizės matyti, kad, nors apra šant 
reglamento „ Briusel is II bis“ 12 straipsnio 3 dalyje įtvirtintą teisės normą, vartojamas 
jungtukas „arba“, tačiau laužtiniuose skliaustuose nurodomas ir jungtukas „ir“. Tuo tarpu 
toje pačioje ESTT praktikoje, skelbiamoje kitomis kalbomis, vartojamas išimtinai jungtukas 
„ir“. 
50.4. ESTT praktikoje išdėstytos ES teisės aiškinimo taisyklės suponuoja, kad ES teisės 
akte įtvirtintos normos, kilus neaiškumų, turėtų būti aiškinamos atsižvelgiant į atitinkamo 
teisės akto tekstą ir kitomis kalbomis, inter alia  (be ki ta ko),  atsižvelgiant į teisės aktų, 
kuriuose ji įtvirtinta, bendrą struktūrą ir tikslą. Nagrinėjamu atveju reglamento 
„Briusel is II bis“ 12 straipsnio 3 dalis, aiškinant ją taip, kad minėti kriterijai yra 
alternatyvūs, sukurtų teisinę situaciją, kai jurisdikcijos prorogacijos sąlygos, tais atvejais, 
kai jurisdikcija nagrinėti santuokos nutraukimo klausimą nustatoma pagal šio reglamento  
3 straipsnį, būtų griežtesnės už tas, kurios būtų taikomos prorogacijai „kitose bylose, nei 
nurodyta šio straipsnio 1 dalyje“, įskaitant tuos atvejus, kai jurisdikcija klausimu, prie kurio 
siekiama prijungti tėvų pareigų klausimą, nustatoma ne pagal reglamentą „ Briusel is II bis“, 
o pagal kitą teisės aktą. Be kita ko, tokiu atveju galėtų nebūti atsižvelgiama į geriausius 
vaiko interesus – vieną iš pagrindinių šeimos bylose galiojančių teisės principų. Toks 
aiškinimas būtų akivaizdžiai ydingas, nes reglament o „Briusel is II bis“ 12 straipsnio 1 dalis 
yra bendroji jurisdikcijos prorogacijos taisyklė, o 3 dalis – specialioji taisyklė. Šios 
 13 
 
aplinkybės lemia išvadą, kad reglamento lietuvių kalba 12 straipsnio 3 dalies lingvistinė 
formuluotė, kokia ji įtvirtinta ši ame teisės akte, aiškinant ją pažodžiui, neatitinka 
reglamento tikslų ir struktūros – ją geriau atspindi dokumento redakcijos kitomis kalbomis.  
50.5. Teisės doktrinoje nurodoma, kad jurisdikcijos prorogacijai pagal reglamento 
„Briusel is II bis“ 12 straipsnio 3 d alį reikalingi trys kriterijai: 1) esminis ryšys su atitinkama 
valstybe nare; 2) šalių susitarimas; 3) geriausių vaiko interesų principas  (Ulrich Magnus, 
Peter Mankowski. Brussels IIbis Regulation . Sellier European Law Publishers, 2012. p. 
154-155). Taigi doktrinoje taip pat palaikomas aiškinimas, kad analizuojamos prorogacijos 
sąlygos – kumuliatyvios.  
51. ESTT savo praktikoje yra įtvirtinęs acte clair  doktriną, pagal kurią nacionalinis teismas 
neprivalo kreiptis į ESTT dėl prejudicinio sprendimo, jeigu byloje keliamas ES teisės taikymo 
klausimas yra toks akivaizdus, kad dėl jo negali kilti jokių pagrįstų abejonių. ESTT pabrėžė, kad 
ES teisės nuostatos aiškumas, dėl kurio nėra būtinybės kreiptis į ESTT dėl prejudicinio 
sprendimo priėmimo, turi būti vertinamas at sižvelgiant į ES teisei būdingas savybes bei į jos 
aiškinimo sunkumus, t. y. skirtingas kalbas, kuriomis surašomi ES teisės aktai, į ES teisėje 
vartojamą terminiją, atkreipiant dėmesį į tai, kad teisės sąvokų turinys ES ir skirtingų valstybių 
narių teisėse  nebūtinai yra tas pats. Galiausiai kiekviena ES teisės nuostata turi būti įvertinta 
atsižvelgiant į atitinkamą kontekstą bei aiškinama paisant Bendrijos teisės nuostatų visumos, jos 
tikslų bei raidos būklės tuo metu, kai nagrinėjama nuostata turi būti tai koma (žr. Europos 
Sąjungos Teisingumo Teismo  1982 m. spalio 6 d. sprendimo byloje Cilfit , bylos Nr. 283/81, 17 –
20 p.).  
52. Teisėjų kolegija pažymi, kad sprendžiant klausimą dėl ES teisės akto lingvistinių formuluočių 
tikrosios reikšmės , kai vertinamas tik jungtukas ir jo reikšmė , tikimybė valstybių narių 
nacionaliniams teismams padaryti klaidą yra ypač maža, nes atliekamas vertinimas – techninio 
pobūdžio. Kreipima sis į ESTT dėl prejudicinio sprendimo tokio pobūdžio klausimais lemtų 
ESTT  nagrinėjamų bylų skaičiaus didėjimą, proceso trukmės ilgėjimą, o tai būtų ypač 
nepageidautina nagrinėjamos kategorijos (šeimos) bylose, atsižvelgiant į tai, kad proceso 
operatyvumas tokiose bylose yra vienas iš vaiko interesų apsaugą determinuojančių veik snių.  
53. Teisėjų kolegijai nekyla abejonių, kad šiuo atveju tenkinamos visos acte clair doktrinos taikymo 
sąlygos. Lietuvos Aukščiausiasis Teismas, atsižvelgdamas į pareigą užtikrinti vienodą teisės 
aiškinimą ir taikymą, gali taikyti reglamento „ Briusel is II bis“ 12 straipsnio 3 dalį, laikydamas, 
kad tikrasis ES teisės aktų leidėjo ketinimas buvo tarp šio straipsnio a ir b punktų nurodyti 
jungtuką „ir“, šiuo klausimu nesikreipdamas dėl prejudicinio sprendimo į ESTT.  
54. Kadangi tikroji teisės normos prasmė nekel ia abejonių, o teismas yra saistomas ES teisę taikyti 
vienodai, privačių asmenų lūkesčiai šiuo atveju nesudaro pagrindo nagrinėjamoje byloje remtis 
kitokiu teisės aiškinimu.  
55. Remdamasi  tuo, kas išdėstyt a, teisėjų kolegija konstatuoja , kad nagrinėjamoje byloje tenkinama 
tik reglamento „Briusel is II bis“ 12 straipsnio 3 dalies a punkte nustatyta  jurisdikcijos 
prorogacijos sąlyga – vaiko esminis ryšys  su Lietuvos Respublika ( Lietuvos Respublikos 
pilietybė). Tačiau byloje nėra duomenų, kad teismų jurisdikcijai, teismui priėmus bylą savo 
žinion, aiškiai išreikštu ar kitokiu nedviprasmišku būdu pritarė visos bylos šalys, ir ji labiausiai 
atitinka vaiko interesu s – t. y. netenkinama 12 straipsnio 3 dalies b punkte įtvirtinta privaloma  
sąlyga, būt ina jurisdikcijos prorogacijai . 
56. ESTT yra pažymėjęs, kad taikant reglamento „ Briusel is II bis“ 12 straipsnio 3 dalį r eikalaujama, 
kad būtų nustatyta, ar egzistuoja aiškus ar bent nedviprasmiškas visų bylos šalių pritarimas šiai 
jurisdikcijos prorogacijai vėli ausiai tuo momentu, kai pasirinktam teismui pateikiamas 
atitinkamas bylos iškėlimo ar lygiavertis dokumentas (Europos Sąjungos Teisingumo Teismo 
2014 m. lapkričio 12 d. sprendimo byloje L prieš  M, C-656/13, 56 punktas ).  
 14 
 
57. Nagrinėjamu atveju  ieškinys buvo priimtas  2014 m. gruodžio 22 d . Iš kartu su ieškiniu pateiktų 
duomenų nebuvo aiš ki kasatorės ir vaiko gyvenamoji vieta , kasatorė  ieškinyje nurodė savo 
adresą Lietuvoje . Atsakovas, gavęs teismo pranešimą dėl atsiliepimo į pareikštą ieškinį 
pateikimo, pirminiame atsiliepime, kurį teismas gavo jau po bylos iškėlimo  – 2015 m. liepos 
13 d., be kita ko, nurodė, kad „<...> tinkama bylos nagrinėjimo vieta dėl teismui parašyto 
pareiškimo yra jurisdikcija  tos valstybės , kurioje vaikas įprastai gyvena. Kadangi š iuo atveju 
nuolatinė vaiko gyvenamoji vieta yra Kavanas, prašymas turėtų būti pateiktas šios teritorijos 
Apylinkės teismui.“  Tai reiškia, kad atsakovas nepritarė Lietuvos  teismų jurisdikcijai.   
58. Teismo  posėdžių, vykusių 2015 m. rugsėjo 10 d., 2015 m. rugsėjo 14 d., 2016 m. sausio 13 d. ir  
2016 m. vasario 11 d. , metu  atsakovas, remdamasis tuo, kad ginčo šalių ir vaiko nuolatinė 
gyvenamoji vieta yra ne Lietuvoje, prašė ieškinį palikti nenagrinėtą. T eismas  nurod ė, kad 
klausimą  dėl teismingumo spręs vėlia u (2016 m. vasario 11 d. teismo posėdžio protokolo  garso 
įrašo  43:20  minutė).  
59. Išdėstytos aplinkybės nesudaro pagrindo teigti , kad nagrinėjamu atveju  bylos iškėlimo momentu 
ar vėliau Lietuvos teismo jurisdikcijai aiškiai išreikštu ar kitokiu nedviprasmišku būdu pritarė 
visos bylos šalys. Tai reiškia, kad nagrinėjamoje byloje netenkinama privaloma jurisdikcijos 
prorogacijos sąlyga pagal reglamento „ Briusel is II bis“ 12 straipsnio 3 dalies b punktą . Tai 
konstatavus n etirtina kita tame pačiame punkte numatyta privaloma jurisdikcijos prorogacijos 
sąlyga – ar bylos teismingumas Lietuvos teismams labiausiai atitinka vaiko interesus.  
60. Atsižvelg dama  į išdėstytas aplinkybes , teisėjų kolegija konstatuoja, kad nagrinėjamoje by loje 
pirmosios ir apeliacinės instancijos teismai pagrįstai sprendė, kad pagal  reglamentą  
„Briusel is II bis“ ieškinio reikalavimas dėl vaiko gyvenamosios vietos nustatymo  yra 
neteismingas Lietuvos teismams . 
 
Dėl teisės normų, reglamentuojančių reikalavimų  dėl vaiko išlaikymo  teismingumą, 
aiškinimo ir taikymo   
 
61. Kaip nurodyta šios nutarties 17.3 punkte, nagrinėjamoje  byloje reikalavimų  dėl vaiko išlaikymo 
ir išlaikymo įsiskolinimo priteisimo teismingumo klausimas spręstinas vadovau jantis Išlaikymo 
reglamente  įtvirtintomis teismingumo taisyklėmis.  
62. Išlaikymo reglamento 3 straipsnyje nustatyta, kad jurisdikciją nagrinėti su išlaikymo 
prievolėmis susijusias bylas valstybėse narėse turi: a) tos vietos, kurioje yra atsakovo įprastinė 
gyvenamoji vieta, teismas; arb a b) tos vietos, kurioje yra kreditoriaus įprastinė gyvenamoji 
vieta, teismas; arba c) teismas, kuris pagal teismo valstybės teisę turi jurisdikciją nagrinėti su 
asmenų statusu susijusias bylas, jei kartu keliamas reikalavimas dėl išlaikymo, išskyrus atvej us, 
kai ši jurisdikcija grindžiama vien tik vienos iš šalių pilietybe; arba d) teismas, kuris pagal 
teismo valstybės teisę turi jurisdikcij ą nagrinėti su tėvų pareigomis susijusias bylas, jei kartu 
keliamas reikalavimas dėl išlaikymo, išskyrus atvejus, kai  ši jurisdikcija grindžiama vien tik 
vienos iš šalių pilietybe.  
63. Nagrinėjamoje byloje nustatyta , kad atsakovo ir vaiko įprastinė  gyvenamoji vieta yra Airijoje, 
todėl aptariamo reikalavimo teismingumas Lietuvos teismams negali būti grindžiamas 
Išlaikymo regl amento 3 straipsnio a ir b punktais. Teismingumas  taip pat negali būti 
grind žiamas  Išlaikymo reglamento 3 straipsnio d punktu, nes remiantis teismo vietos valstybėje 
galiojančiomis teismingumo taisyklėmis (nagrinėjamu atveju – taikytinu reglamentu „Briusel is 
II bis “) Lietuvos Respublikos teismai  neturi teisės nagrinėti su tėvų pareigomis susi jusių 
reikalavimų . 
64. Šioje  nutart yje konstatuota, kad pirmosios instancijos teismas ieškinio reikalavimą dėl tėvystės 
nustatymo išnagrinėjo p ažeisdamas  Lietuvos teisėje įtvirtint ą teismingumo taisykl ę (CPK 
785 straipsnio 1 dal į), tačiau kadangi nė viena iš šalių  neapskund ė šios sp rendimo dalies 
 15 
 
apeliacinės inst ancijos teismui, ji  įsiteisėjo. Teisėjų kolegijos vertinimu, ta  aplinkybė,  kad 
teismo sprendimo  dalis dėl statuso  (tėvystės) , priimta pažeidžiant teismo valstybės (Lietuvos) 
teisėje nustatytas jurisdikcijos taisykles, yra įsiteisėjusi , Išlaikymo reglamento 3 straipsnio c 
punkto prasme  nesudaro pagrindo konstatuoti, kad pirmosios instancijos teismas pagal teismo 
valstybės (Lietuvos) teisę turėjo jurisdikciją nagrinėti su asmenų statusu susijusią bylą .  
65. Atsižvelg dama  į išdėstytas aplinkybes teisėjų kolegija konstatuoja,  kad teismai , spręsdami , jog 
reikalavimas  dėl vaiko išlaikymo  ir išlaikymo įsiskolinimo priteisimo nėra teismingas Lietuvos 
teismams ir tuo pagrindu nutraukdami bylą , nepažeidė taikytinų teisės normų, 
reglamentuojančių teismingumą nurodytos kategorijos bylose . 
 
Dėl teisės į teisingą teismą ir vaiko teisių pažeidimo  
 
66. Teisėjų kolegija kaip teisiškai nepagrįst us atmeta kasacinio skundo argumentus , kad , išsprendus 
tik vieną ieškinio reikalavimą, o dėl kitų reikalavimų  ieškinį palikus nenagrinėtą , nes  šie 
reikalavimai neteismingi  Lietuvos Resp ublikos teismams , buvo pažeista  ieškovės ir mažamečio 
vaiko teisė į teisingą t eismą (teisė į teisminę gynybą) .  
67. Pirma, civilinės bylos teismingumas konkrečiam teismui (jurisdikcija) yra viena sąlygų tinkamai 
įgyvendinti teisę kreiptis į teismą . ES ir nacionalinės teisės normos, reglamentuojančios 
tarptautin į bylų teismingum ą, yra viešos ir skirtos ne tik teismams, bet ir į teismus 
besikreipiantiems asmenims.  Nors a plinkybė s, sudarančios pagrindą spręsti dėl ieškovo ir (ar) 
vaiko  nuolatinės  (įpras tinės)  gyvenamosios vietos, paprastai ieškovui yra  žinomos,  tačiau jis 
gali klysti dėl šių aplinkybių teisinio vertinimo – t. y. ar jos yra pakankamos t am, kad  būtų 
galima spręsti dėl ieškovo ir (ar) vaiko nuolatinės (įprastinės) gyvenamosios vietos  konkrečioje 
valstybėje buvimo . Be to, aplinkybės, kurių pagrindu nustatoma šalių ir (ar) vaiko nuolatinė 
(įprastinė)  gyvenamoji vieta, teismui gali paaiškėti ne bylos iškėlimo etape, o vėliau nagrinėjant 
bylą (atsakovui pareiškus poziciją dėl ieškinio, iš vadą duodančiai institucijai pateikus teismui 
prašomus duomenis ir kt.).  Todėl negalimas toks aiškinimas, kad teism as, priėm ęs ieškinį dėl 
visų reikalavimų , vėlia u bet kokiu atveju privalo išnagrinėti visus šiuos reikalavimus,  
nepais ydamas  bylos nagrinėjim o metu paaiškėjusių aplink ybių, paneigiančių visų ar dalies 
reikalavimų neteismingumą tam teismui . Siekis kuo operatyviau išnagrinėti bylą negali paneigti 
imperatyvių jų teisės normų, reglamentuojančių tarptautinį bylų teismingumą.  
68. Antra, v ertinant, ar konkrečiu atveju teismo veiksmai , nusprendžiant dėl dalies reikalavimų 
neteismingumo ne ieškinio priėmimo  metu , o priimant galutinį teismo sprendimą, nesudaro 
pagrindo konstatuoti asmens teisės į teisingą teismą pažeidimo, teisiškai reikšmingo mis 
laikytinos šios aplinkybės :  
68.1. kasatorė  savo poziciją dėl bylos (visų pareikštų reikalavimų) teismingumo Lietuvos 
teismams grindė įrodinėdama aplinkybę, kad jos ir vaiko nuolatinė (įprastinė) gyvenamoji 
vieta yra Lietuvoje.  Šiai pozicijai pagrįsti ji tei kė tai patvirtinančius įrodymus, tačiau 
pirmosios ir apeliacinės instancijos teismai , įvertinę  tiek kartu su ieškiniu pateiktų, tiek po 
bylos iškėlimo  surinktų įrodymų visumą, sprendė, kad kasatorės ir vaiko nuolatinė 
(įprastinė) gyvenamoji vieta yra Airijoje.  Teismų atlikta teisinių santykių kvalifikacija šioje 
nutartyje pripažinta pagrįsta. Nors 1 metai ir 2,5 mėnesio, praėję nuo ieškinio priėmimo 
2014 m. gruodžio 22 d. iki pirmosios instancijos  teismo sprendimo  2016 m. kovo 3 d. , per 
kuriuos teismas galutinai apsisprendė dėl pareikštų reikalavimų teismingumo , yra  gana  
ilgas laiko tarpas , tačiau toks už delsimas konkrečiu atveju  laikytinas  pateisinam u dėl šių 
aplinkybių:  
68.1.1.  ginčo šalims gyvenan t užsienyje procesas ne dėl teismo kaltės nebuvo  
operatyvus , vykdant  įstatymų reikalavimus, susijusius  su procesinių dokumentų 
įteikimu užsienyje gyvenančiam atsakovui: nagrinėjamu atveju pirmosios instancijos 
 16 
 
teismui  nepavyko įteikti atsakovui pranešimo dėl atsiliepimo į ieškinį pateikimo dėl 
ieško vės netinkamai nurodyto  atsakovo adreso, praėjus beveik 5 mėnesiams nuo 
ieškinio pateikimo ieškovė pati patikslino atsakovo adresą Airijoje;   
68.1.2.  nuo 2015 m. rugsėjo 15 d. iki  2015 m. lapkričio 13 d. buvo atliekama 
teismo ekspertizė t ėvystei nustatyti;  
68.1.3.  byloje įvyko trys parengiamieji posėdžiai (2015 m. rugsėjo 10 d.,  
2015  m. rugsėjo 14 d., 2016 m. sausio 13 d. ) ir vienas  posėdis, kuriame byla buvo 
nagrinėjama iš esmės  (2016 m. vasario 11 d. ); 
68.1.4.  įrodymus, kuriais grindžiama šalių ir vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta, 
kuriais remdamasis teismas sprendė dėl pareikštų reikalavimų teismingumo, abi šalys 
teikė teismui iki pat bylos nagrinėjimo iš esmės pabaigos.  
68.2. Nors byloje nenustatyta,  kad ieškovė  klaidino teismą  dėl savo ir vaiko faktinės 
gyvenamosios vietos , kai kurie įrodymai, kuriais  ji grindė  savo nuolatinę gyvenamąją vietą 
esant Lietuvoje, teismų buvo pripažinti nepatvirtinančiais ieškovės įrodinėtų aplinkybių, 
nes juos paneigė kiti byloje esantys įrodymai . Pavyzdžiui, ieškovė teismui  pateikė 2015 m. 
rugsėjo 1 d. sudarytą gyvenamųjų patalpų panaudos sutartį su J . A., gyvenančia Telšiuose, 
duomenys neskelbtini , dėl buto duomenys neskelbtini  panaudos, tačiau vėliau byloje kaip 
liudytoją apklausus J . A. paaiškėjo, jog panaudos sutartis su ieškove buvo sudaryta 
internetu 2015 m. rugsėjo mėnesį, o jau tų pačių metų lapkričio mėnesį ieškovė, grįžusi iš 
Airijos dėl DNR ekspertizės, panaudos davėjai buto raktus grąžino. Taip pat liudytoja J . A. 
net kelis kartus patvirtino teismui, kad D . B. bute negyveno ir jokių komunalinių mokesčių 
nemokėjo. Remdamasis šia aplinkybe apeliacinės instancijos teismas sprendė , kad buto 
panaudos sutartis buvo apsimestinė, todėl šių duomenų negalima v ertinti kaip įrodymo, jog 
ieškovė gyvena Lietuvoje . 
69. Teisėjų kolegija taip pat atmeta kaip teisiškai nepagrįstus kasacinio skundo argumentus, kad 
nagrinėjamu atveju buvo pažeista s prioritetinės vaiko teisių apsaugos ir gynimo principas .  
70. Pirma, nagrinėjam oje byloje  esminis ieškovės reikalavimas – dėl tėvystės nustatymo – buvo 
išnagrinėtas  ir patenkintas , sprendimas priimtas ir įsiteisėjo . Vaiko kilmė iš konkrečių asmenų 
yra jo identiškum o formavimosi pagrindas. Vaiko teisė žinoti savo tėvus yra vaiko teisė s į 
pagarbą šeimos gyvenimui (Žmogaus teisių konvencijos 8 straipsnis) dalis . Todėl išskirtiniais  
atvejais, kuris susidarė nagrinėjamoje byloje, kai dėl objektyvių priežasčių ginčo nagrinėjimas 
užsitęsia , o aplinkybės dėl reikalavimo nustatyti tėvystę neteismingumo paaiškėja vėliau, 
nukrypimas  nuo nacionalinėje teisėje įtvirtintų t eismingumo taisyklių  gali būti pateisinamas 
išimtinai geriausių vaiko interesų principo pagrindu . Tuo tarpu kiti nagrinėjamoje byloje keliami 
reikalavimai  (dėl vaiko gyvenamosio s vietos nustatymo, išlaikymo priteisimo) yra išvestiniai iš 
tėvo (motinos)  statuso . Nors jie  irgi neabejotinai svarbūs, tačiau jų svarba  mažesnė už  vaiko 
teisę žinoti savo tėvus, t odėl formaliųjų ES teismingumo  taisyklių lai kymasis šių reikalavimų 
atžvilgiu įgyja didesnę reikšmę . Be to, nagrinėjamu aspektu svarbu tai, kad vaikas de facto   
(faktiškai) gyvena su kasatore, o byloje nenustatyta, kad per laikotarpį nuo ieškinio pateikimo 
iki dabar neformalizavus šio klausimo (nenustačius vaiko gyvenamosios vietos teismo 
sprendimu) buvo  kaip nors apsunkin ta kasatorės galimybė įgyvendinti teises ir pareigas vaik ui. 
71. Antra, p ažymėtina, kad k asatorė turėjo ir tebeturi galimybę reikalavimus dėl vaiko 
gyvenamosios vietos nustatymo ir  išlaikymo  priteisimo  pareikšti vadovau damasi  atitinkamuose 
ES teisės aktuose ( reglamente „Briuselis II bis “ ir Išlaikymo reglamente ) įtvirtintomis  
teismingumo  taisyklėmis  – t. y. Airijos teisme arba , atsiradus reglamente „Briusel is II bis“ 
nustatytoms jurisdikcijos  prorogacijos sąlygoms , Lietuvos teisme . Taip pat pažymėtina, kad 
pasikeitus ieškovės, atsakovo ir  (ar) vaiko nuolatinei (įprastinei) gyvenamajai vietai, kaip ji 
suprantama pagal reglamentą „Briusel is II bis “ ir Išlaikymo r eglamentą, Lietuvos teismai gali 
 17 
 
įgyti jurisdikciją nagrinėti reikalavimus  dėl vaiko gyvenamosios vietos nustatymo ir  (ar) 
išlaikymo priteisimo . 
 
Dėl bylinėjimosi išlaidų už advokato padėjėjo pagalbą nagrinėjant bylą apeliacine tvarka 
priteisimo  
 
72. CPK 88 straipsnio 1 dalies 6 punktas išlaidas advokato ar advokato padėjėjo pagalbai apmokėti 
priskiria prie išlaidų, susijusių su bylos nagrinėjimu, o CPK 98 straipsnio 1 dalis nustato, kad 
šaliai, kurios naudai priimtas sprendimas, teismas priteisia iš antrosios šalies išlaidas už 
advokato ar advokato padėjėjo, dalyvavusių nagrinėjant bylą, pagalbą, taip pat už pagalbą 
rengiant procesinius dokumentus ir teikiant konsultacijas. Tai reiškia, kad įstatymas nustato 
civilinio proceso dalyviui, kurio naudai priimtas sprendimas, teisę reikalauti iš  kitos 
(pralaimėjusios) šalies savo patirtų atstovavimo civiliniame procese pagal pavedimą išlaidų 
atlyginimo tik tuo atveju, kai jam atstovavo advokatas arba advokato padėjėjas.  
73. Pagal Advokatūros įstatymo 34 straipsnio 2 dalį advokato padėjėjas gali atsto vauti tik pirmosios 
instancijos teismuose, o rengimas procesinių dokumentų, teikiamų apeliacinės instancijos 
teismui, nors juos pasirašo ir teismui pateikia atstovaujamasis, o ne advokato padėjėjas, reiškia 
atstovaujamojo vardu atliekamus procesinius veiks mus, bylą nagrinėjant apeliacinės instancijos 
teisme. Taigi įstatymas draudžia advokato padėjėjui atstovauti byloje dalyvaujančiam asmeniui 
apeliacinės instancijos teisme, todėl konstatuotina, kad advokato padėjėjas neturi teisės 
atstovaujamojo vardu apeli aciniame procese atlikti jokio procesinio veiksmo, už kurį turėtų būti 
atlyginama pagal CPK 98 straipsnį.  
74. Teisėjų kolegija pažymi, kad teisinių, taip pat ir procesinių dokumentų ar jų projektų rengimo, 
paslaugų teikimas patenka į atstovavimo sampratą, nes atstovavimas yra ne tik atstovo 
dalyvavimas teismo posėdžiuose, bet ir kiti jo atliekami veiksmai (procesinių dokumentų 
rengimas, pasirašymas, pateikimas teismui, teisinės konsultacijos, įvairūs paklausimai įstai goms 
ir organizacijoms ir pan.)  (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2016 m. vasario 19 d. nutartis 
civilinėje byloje Nr. 3K -3-106-248/2016 ). 
75. Nagrinėjamoje byloje apeliacinės instancijos teismas atsakovui S . P. priteisė 200 Eur 
bylinėjimosi išlaidų  iš ieškovės D . B. pagal atsakovo pateiktą pinig ų priėmimo kvitą, 
patvirtinantį, kad atsakovas pirmiau nurodytą sumokėjo advokato padėjėjui už dokumento 
surašymą, patarimą, kitas teisines paslaugas .  
76. Remiantis pirmiau nurodyt ais argumentais konstatuotina, kad  apeliacinės i nstancijos teismo 
nutarties  dalis  dėl 200 Eur bylinėjimosi išlaidų, patirtų apeliacinės instancijos teisme , priteisimo 
iš kasatorės priimta pažeidžiant pirmiau nurodytas teisės norma s, todėl naikintina , o atsakovo 
prašymas dėl bylinėjimosi išlaidų atlyginimo atmestinas . 
 
Dėl bylinėjimosi išlaidų  
 
77. Kasacinis teismas patyrė 5,86 Eur išlaidų, susijusių su procesinių dokumentų įteikimu (Lietuvos 
Aukščiausiojo Teismo 2016 m. spalio 20  d. pažyma apie išlaidas, susijusias su pro cesinių 
dokumentų įteikimu). Netenkinus ieškovės  kasacinio skundo, šios išlaidos į valstybės biudžetą 
priteistinos iš šio proceso dalyvio (CPK 79 straipsnis, 88 straipsnio 1 dalies 3 punktas, 
92 straipsnis, 96 straipsnio 1 dalis).   
 
 18 
 
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija , vadovaudamasi 
Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso 359 straipsnio 1 dalies 1 ir 4  punktais,  
362 straipsnio 1 dalimi,  
 
 
n u t a r i a :  
 
Klaipėdos apygardos teismo Civilini ų bylų skyriaus teisėjų kolegijo s 2016 m. birželio 3 d. 
nutarties dalį dėl bylinėjimosi išlaidų, patirtų apeliacinės instancijos teisme, priteisimo  panaikinti . 
Kitą nutarties dalį palikti nepakeistą.  
Priteisti iš ieškov ės Daivos B . (a. k. duomenys neskelbtini ) 5,86 Eur ( penkis  Eur 86 ct) 
bylinėjimosi išlaidų, susijusių su procesinių dokumentų kasaciniame teisme įteikimu, atlyginimo į 
valstybės biudžetą (ši suma mokėtina į Valstybinės mokesčių inspekcijos (j. a. k. 188659752) 
biudžeto surenkamąją sąskaitą, įmokos kodas 5660).  
Ši Lietuvos Aukščiausiojo Teismo nutartis yra gal utinė, neskundžiama ir įsiteisėja nuo 
priėmimo dienos.  
 
Teisėjai      Egidijus Laužikas  
 
     Gediminas Sagatys  
 
     Antanas Simniškis