Civilinė byla Nr.  e3K-3-82-684/2020  
                                                                                         Teisminio  proceso Nr.  2-57-3-00148 -2019 -2 
Procesinio sprendimo kategorijos: 2.6.1.6.1 ; 
3.1.14.8.2 ; 3.4.3.11 ; 3.6.1.4.  
(S) 
 
 
 
LIETUVOS AUKŠČIAUSIASIS TEISMAS  
 
N U T A R T I S  
LIETUVOS RESPUBLIKOS VARDU  
 
2020 m. kovo  27 d. 
Vilnius  
 
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija, susidedanti iš teisėjų 
Godos Ambrasaitės -Balynienės, Virgilijaus Grabinsko (pranešėjas) ir Antano Simniškio (kolegijos 
pirmininkas),  
teismo posėdyje kasacine rašytinio proceso tvarka i šnagrinėjo civilinę bylą pagal  ieškovės 
bankrutavusios uždarosios akcinės bendrovės „Euronika“  kasacinį skundą dėl Lietuvos 
apeliacinio teismo 2019 m. rugsėjo 12  d. nutarties , kuria atsisakyta priimti ieškovės bankrutavusios 
uždarosios akcinės bendrovės „E uronika“, atstovaujamos bankroto administratoriaus Jono 
Vaisiausko, ieškinį atsakovei Islandijos Respublikoje registruotai įmonei „Munck Islandi ehf “ dėl 
įskaitymo pripažinimo negaliojančiu ir skolos priteisimo , peržiūrėjimo . 
 
Teisėjų kolegija  
 
n u s t a  t ė : 
 
I. Ginčo esmė  
 
1. Kasacinėje byloje sprendžiama dėl tarptautinį teismingumą reglamentuojančių teisės normų 
aiškinimo bei taikymo actio Pauliana  (Pauliano ieškinys) pagrindu bankroto administratoriui 
ginčijant tarptautinį elementą turinčius sandorius .  
2. Ieškovė BUAB „Euronika“ kreipėsi į teismą , prašydama  pripažinti atsakovės Islandijos 
Respublikos bendrovės „ Munc k Islandi ehf “ 2017 m. liepos 28 d. atliktą 90 870 Eur vienašalį 
įskaitymą negaliojančiu ab initio  (nuo pradžių ), priteisti iš atsakovės 99 728 Eur skolą, 6  procentų 
dydžio metines procesines palūkanas už priteistą sumą nuo ieškinio priėmimo teisme dienos iki 
teismo spr endimo visiško įvykdymo; priteisti bylinėjimosi išlaidų atlyginimą . 
 
II. Pirmosios ir apeliacinės instancijos teismų procesinių sprendimų esmė  
 
3. Klaipėdos apygardos teismas 2019 m. kovo 18 d. nutartimi ieškinį atsisakė priimti .  

 
  2 
4. Teismas nustatė, kad ieškinys yra reiškiamas atsakovei, kurios buveinė nurodoma Islandijoje, 
todėl, byloje esant užsienio elementui, pirmiausia turi būti išsprendžiamas šios bylos teismingumo 
Lietuvos teismams klausimas.  
5. Teismas sprendė, kad šiuo atveju taikytina 2007 m. spali o 30 d. Lugano konvencija dėl 
jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (toliau 
– ir Lugano konvencija), nes iš pareikšto ieškinio matyti, kad jis nėra kilęs iš bankroto bylos, taip 
pat nėra glaudžiai su ja s usijęs turto likvidavimo arba taikos sutarties sudarymo procedūromis. 
Teismas nurodė, kad šiuo atveju ieškinį ieškovės kreditoriai galėjo pareikšti nepriklausomai nuo 
bankroto bylos egzistavimo, jis iš esmės grindžiamas bendrosiomis civilinės teisės taisyk lėmis, 
nepaisant tam tikros actio  Pauliana  instituto taikymo specifikos, nulemtos bankroto bylos 
iškėlimo fakto (ieškinio senaties termino bankroto administratoriui skaičiavimo pradžios 
momentas, sandorio nuginčijimo teisiniai padariniai), todėl byloje pat eiktas ieškinys neatitinka 
kriterijų, leidžiančių ieškovės reikalavimus priskirti prie tų, kurie tiesiogiai kyla iš bankroto bylos 
ir yra glaudžiai su ja susij ę, ir dėl to netaikyti Lugano konvencijos nustatytų teismingumo 
taisyklių.  
6. Teismas nurodė, kad pa gal Lugano konvenciją šalys gali susitarti dėl jurisdikcijos. Nagrinėjamu 
atveju i eškovės ir atsakovės sudarytų 2016 m. rugsėjo 14 d. ir 2016 m. lapkričio 24 d. subrangos 
sutarčių 17 punktuose, reglamentuojančiuose jurisdikciją bei ginčus, nurodyta, jog „b et kokie 
ginčai, kylantys dėl sutartinių santykių, sprendžiami vietiniame Islandijos teisme. Re ikjaviko 
apylinkės teismas turi būti laikomas vietiniu teismu“. Susitarimas dėl jurisdikcijos formos prasme 
visiškai atitinka Lugano konvencijos 23 straipsnio ir  Europos Sąjungos Teisingumo Teismo 
(toliau – ESTT, Teisingumo Teismas) praktikoje suformuluotus kriterijus (susitarimas dėl 
teismingumo yra rašytinis, jo turinys yra aiškus ir tikslus). Esant šioms aplinkybėms, ieškinys 
neteismingas Lietuvos Respublikai.   
7. Lietuvos apeliacinis teismas , išnagrinėj ęs ieškovės atskirąjį  skundą, 201 9 m. rugsėjo 12 d. 
nutartimi  Klaipėdos apygardos teismo 2019 m. kovo 18  d. nutartį paliko nepakeistą.     
8. Teismas nurodė, kad sprendžiant, ar pareikštas ieškinys patenka į Lugano ko nvencijos 1 straipsnio 
2 dalies b punkte nustatytą šios konvencijos netaikymo sritį, t. y. konvencija netaikoma bankrotui, 
nemokių bendrovių arba kitų juridinių asmenų likvidavimo procesams, teisminėms priemonėms, 
kompromisiniams susitarimams ir panašioms byloms , svarbu vadovautis ESTT suformuluotais 
kriterijais . Šiuo atveju ieškinys pareikštas Lietuvos Respublikos civilinio kodekso (toliau – CK) 
6.66 straipsnio pagrindu ir, kaip teisingai nurodė pirmosios instancijos teismas, jis nėra būdingas 
tik bankroto procesui. Teismas sprendė, kad ieškovės teiginiai, jog vi enašalį sandorį – įskaitymą 
galėjo ginčyti tik bankroto administratorius, nes iki bankroto bylos iškėlimo kreditoriams apie tai 
nebuvo žinoma, nepagrįsti, nes kada kreditorius sužino apie tokį sandorį, yra fakto klausimas, 
kuris neturi įtakos kreditoriaus teisei pareikšti actio  Pauliana . Be to, pareikštas reikalavimas nėra 
grindžiamas vien bankroto teise, jis atsirado nepriklausomai nuo bankroto bylos iškėlimo.  
9. Teismas laikė nepagrįstu ieškovės argumentą, kad reikalavimas kyla ne iš sutarties, o iš delikto  – 
kreditorių teisių pažeidimo, nes ir ESTT savo praktikoje yra nurodęs, kad actio Pauliana , 
pareikštas dėl reikalavimų, kylančių iš sudarant sutartį prisiimtų įsipareigojimų, patenka į bylas, 
kylančias iš sutarčių. Nagrinėjamu atveju įskaitymas atliktas v ykdant pareiškėjos ir atsakovės 
sudarytas sutartis, kuriose šalys susitarė, kad „ bet kokie ginčai, kylantys dėl sutartinių santykių, 
sprendžiami vietiniame Islandijos teisme. Reikjaviko apylinkės teismas turi būti laikomas vietiniu 
teismu“ .  
10. Teismas nurodė , kad, p agal Lugano konvencijos 23 straipsnio 1 dalį , jeigu šalys, kurių vienos 
arba daugiau nuolatinė gyvenamoji vieta (buveinė) yra šios konvencijos privalančioje laikytis 
valstybėje, yra susitarusios, kad šios konvencijos privalančios laikytis valstybės  teismas arba 
teismai turi jurisdikciją spręsti bet kuriuos ginčus, kilusius arba galinčius kilti dėl konkrečių 
teisinių santykių, minėtas teismas arba minėti teismai turi jurisdikciją. Tokia jurisdikcija yra 
išimtinė, jeigu šalys nebuvo susitarusios kitai p. Kadangi nagrinėjamu atveju ieškinio reikalavimai 
 
  3 
yra tiesiogiai susiję su sudarytų sutarčių vykdymu, kaip teisingai konstatavo pirmosios instancijos 
teismas, jiems taikytinas pirmiau nurodytas susitarimas dėl teismingumo, todėl ieškinys turi būti 
pareik štas Reikjaviko apylinkės teisme .  
 
III. Kasacini o skund o teisiniai argumentai  
 
11. Kasaciniu skundu ieškovė  prašo panaikinti Lietuvos apeliacinio teismo 2019 m. rugsėjo 12 d. 
nutartį ir grąžinti ieškinio priėmimo klausimą nagrinėti iš naujo pirmosios instancijos teismui. 
Kasacinis skundas grindžiamas šiais argumentais:  
11.1. Ieškinio priėmimo klausimą sprendę teismai vadovavosi BUAB „ Euronika“ ir atsakovės 
sudarytos sutarties 17 punkte esančia sutartinės jurisdikcijos sąlyga, tačiau bankroto 
administratorius, teikdamas actio  Pauliana  dėl bankrutavusios įmonės sandorių pripažinimo 
negaliojančiais, veikia kaip kreditorių, o ne kaip įmonė s atstovas plačiąja prasme, dėl to jam 
nėra taikomos sutartinės sąlygos. Visų pirma actio  Pauliana  yra išimtinis kreditorių teisių 
gynybos būdas. Antra, kreditorius, kuris ginčija skolininko ir trečiojo asmens sudarytą 
sandorį, negali būti saistomas ginčij amo sandorio ar kitų skolininko sudarytų sutarčių sąlygų, 
nes priešingu atveju būtų pažeistas sutarties uždarumo principas. Trečia, bankroto 
administratorius, reikšdamas actio  Pauliana , visais atvejais gina kreditorių interesus ir veikia 
kaip kreditorių, o  ne kaip įmonės atstovas, todėl jam neturi būti taikomos sutarties sąlygos 
dėl teismingumo. Juk tuo atveju, jei atskiras kreditorius pareikštų actio  Pauliana , jam nebūtų 
taikomas sutartinis teismingumas, todėl šiuo atveju bankroto administratorius atsiduri a 
blogesnėje padėtyje.  
11.2.  Apeliacinės instancijos teismas neteisingai pritaikė Lugano konvencijos nuostatas ir 
nepagrįstai laikė, kad pareikštas ieškinys nėra susijęs su bankroto byla. Pirma, pareikštas 
ieškinys dėl įskaitymo pripažinimo negaliojančiu ir sk olos priteisimo yra glaudžiai susijęs su 
bankroto byla, nes įskaitymas atliktas įmonei jau esant nemokiai, kai teisme buvo 
nagrinėjamas pareiškimas dėl bankroto bylos iškėlimo. Be to, tenkinus actio  Pauliana , gauta 
suma būtų paskirstyta tarp visų bendrovės  kreditorių ir prisidėtų prie didesnio 
bankrutuojančios įmonės kreditorių interesų patenkinimo. Taip pat atkreiptinas dėmesys į tai, 
kad ieškinį šiuo atveju galėjo pareikšti tik bankroto administratorius, nes nė vienas 
kreditorius negalėjo žinoti apie atli ktą įskaitymą, kuris buvo atliktas po pareiškimo dėl 
bankroto bylos iškėlimo pateikimo teismui, todėl pats faktas, kad vienas iš įmonės kreditorių 
prieš pat skolininkės bankrotą atlieka vienašalį priešpriešinių reikalavimų įskaitymą, 
patvirtina, kad buvo p ažeisti nemokios įmonės kreditorių interesai. Pareikšto ieškinio 
reikalavimo suma sudaro beveik 67 proc. viso įmonės turėto turto dydžio ir jo tenkinimo 
atveju būtų galima padengti apie 43 proc. visų patvirtintų kreditorių reikalavimų. Antra, 
pareikštas actio Pauliana  yra kilęs ne iš sutarties, o iš delikto. Ieškovės vertinimu, CK 
6.66 straipsnio pažeidimas, nors ir glaudžiai susijęs su sutartimis, visada yra deliktinis 
pažeidimas. Trečia, ieškovės manymu, šiuo atveju turėtų būti taikoma Lugano konvencijos 
nustatyta išimtis ir pagal Lietuvos Respublikos įmonių bankroto įstatymo (toliau – ĮBĮ) 
14 straipsnio 3 dalį byla turėtų būti teisminga teismui pagal bankrutavusio įmonės buveinės 
vietą .             
   
Teisėjų kolegija  
 
k o n s t a t u o j a :  
 
 
  4 
IV. Kasacinio teismo argumentai ir išaiškinimai  
 
 
Dėl ginčo jurisdikcijai nustatyti taikytinų teisės normų   
  
12. Civilinės bylos teismingumas konkrečios valstybės teismui (tarptautinė jurisdikcija) yra viena iš 
sąlygų tinkamai įgyvendinti teisę kreiptis į teismą. Nors konkretūs jungiamieji veiksn iai, kurių 
pagrindu nustatoma teismo tarptautinė jurisdikcija (pavyzdžiu i, šalių nuolatinė gyvenamoji 
(buveinės) vieta, pilietybė (įsteigimo valstybė) ir kt.), yra faktai, tačiau jų pagrindu atliekamas 
vertinimas dėl tarptautinės jurisdikcijos yra teisės klausimas , todėl kasacinis teismas, 
neperžengdamas kasacinio skundo ribų,  spręsdamas dėl bylos teismingumo vadovaujasi byloje 
nustatytomis aplinkybėmis teisiniam situacijos vertinimui atlikti (Lietuvos Respublikos civilinio 
proceso kodekso 353 straipsnio 1 dalis).   
13. Nagrinėjamoje byloje ginčas kilo tarp ieškovės, bankrutavusios  įmonės, kurios buveinė yra 
Lietuvos Respublikoje, ir atsakovės, juridinio asmens, kurios buveinė yra Islandijos Respublikoje. 
Bylos šalis siejo subrangos sutartys, kurių pagrindu atsakovė atliko ginčijamą įskaitymą. Ieškovė 
ir atsakovė subrangos sutartyse  buvo susitarusios dėl ginčų, kylančių dėl sutartinių santykių, 
teismingumo Islandijos kompetentingam teismui. Ieškovė , atstovaujama bankroto 
administratoriaus,  teigė, kad apie ginčijamą sandorį tiek ji, tiek kiti įmonės kreditoriai sužinojo 
tik pradėjus į monės bankroto procedūrą, todėl šiuo atveju byla yra susijusi su bankrotu ir jai  
taikytinas specialus teisinis reguliavimas  ir jame nustatytos bylos teismingumo taisyklės. 
Atsižvelgiant į tai, sprendžiant, kurios valstybės teismai turi jurisdikciją nagrin ėti šį ginčą, turi 
būti: 1)  nustatyt as ieškinio dalyk as; 2) išanalizav us aktualius dalyvaujančių byloje asmenų (pvz., 
atitinkamos šalies buveinės vieta ir kt.) bei ginčo dalyko duomenis, nustat yta su ginču susijusi 
valstyb ė ir kokia teisės aktų grupė (Euro pos Sąjungos reglamentai, tarptautinės sutartys, 
nacionaliniuose teisės aktuose įtvirtintos tarptautinės privatinės teisės normos) aktuali 
tarptautinės jurisdikcijos nustatymui dėl atitinkamo reikalavimo ; 3) preliminariai  nustatytas  
taikytinas konkretus te isės aktas  (žr. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2016 m. gruodžio 29 d. 
nutarties civilinėje byloje Nr. 3K-3-551-915/2016  60–61 punktus).  
14. Kadangi n agrinėjamu atveju ginčas kilo tarp Europos Sąjungos valstybėje narėje, Lietuvoje, 
buveinę turinčios ieškovės ir vienoje iš Europos laisvosios prekybos asociacijos (toliau – ELPA) 
narių  – Islandijoje įsikūrusios atsakovės , tokių šalių jurisdikcijos ir teism ų sprendimų pripažinimo 
bei vykdymo civilinėse ir komercinėse bylose  klausimus reglamentuoja 2007 m. spalio 30 d. 
Lugano konvencija dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose 
pripažinimo ir vykdymo, pakeitusi iki tol galiojusią 1988 m. Lugano konvenciją.  Ši konvencija 
Islandijai įsigaliojo 2011 m. gegužės 1 d. , o Lietuvai  ji galioja kaip Europos Sąjungos valstybei 
narei, todėl teismai, nustatydami konkrečios valstybės (Islandijos ar Lietuvos) teismų jurisdikciją 
nagrinėjamoje civ ilinėje byloje, privalo vadovautis šioje konvencijoje įtvirtintomis taisyklėmis . 
15. Lugano  konvencija taikoma civilinėse ir komercinėse bylose, tačiau ji netaikoma bankrotui, 
nemokių bendrovių ar kitų juridinių asmenų likvidavimo procesams, teisminėms priemon ėms, 
kompromisiniams susitarimams ir panašioms byloms (Lugano konvencijos 1 straipsnio 2 dalies 
b punktas ). Bankroto byloms taikomos 2015 m. gegužės 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos 
reglamento (ES) 2015/848 dėl nemokumo bylų (toliau ir – Reglamentas 201 5/848) nuostatos. 
Reglamentas 2015/848 taikomas nuo 2017 m. birželio 26 d. ir pakeitė iki tol galiojusį 2000  m. 
gegužės 29  d. Tarybos reglamentą (EB) Nr.  1346/2000 dėl bankroto bylų.  
16. Lugano konvencija iš esmės išplečiamas 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reg lamente (EB) 
Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir 
vykdymo (toliau – reglamentas „Briuselis I “) ir jį pakeitusiame 2012 m. gruodžio 12 d. Europos 
 
  5 
Parlamento ir Tarybos reglamente (ES) Nr. 1215/201 2 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų 
civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (toliau – reglamentas „Briuselis I bis “) 
nustatytų principų taikymas ELPA narėms. Lugano konvencijos struktūra pagrįsta 
reglamento  „Briuselis I “ principais, joj e atkartojama dauguma šio reglamento nuostatų.  
17. Vadovaujantis antruoju Lugano konvencijos protokolu, susitariančios ios šalys, taikydamos 
Lugano konvenciją, įsipareigojo vadovautis Teisingumo Teismo jurisprudencija bei doktrina, 
suformuota aiškinant reglamen tą „Briuselis I “ (šiuo metu – reglamentas „ Briuselis I bis “). Taigi, 
aiškinant ir taikant Lugano konvencijos nuostatas , turi būti remiamasi ESTT sprendimais, 
priimtais bylose, kuriose buvo aiškinamas ir taikomas reglamentas „Briuselis I “ 
(„Briuselis  I bis“), tiek , kiek šių teisės aktų nuostatas galima laikyti lygiavertėmis.  
18. Reglament as „Briuselis I bis “ nustat o, kad jis nėra taikomas bankrot ui, su nemokių bendrovių 
arba kitų juridinių asmenų likvidavim u susijusiems proces ams ir panašioms byl oms ( 1 straipsnio 
2 dalies b punktas ). Aiškindamas savo esme analogišką reglamento „Briuselis I “ nuostatą, ESTT 
sprendė, kad reglamentas „Briuselis I “ ir Reglamentas  1346/2000 (šiuo metu – Reglamentas 
2015/848 ) turi būti aiškinami taip, kad būtų išvengta bet kokio šiuose tekstuose įtvirtintų teisės 
normų persidengimo  ir teisės spragų ( ESTT s prendimo  byloje  F-tex, C‑213/10, 29 punkta s). 
Abiejų reglamentų santykis turėtų būti toks, kad jie papildo vienas kitą.  
19. Siekdamas nustatyti, ar byla yra susijusi su bankrotu ir jai taikoma reglamento „Briuselis  I“ 
(„Briuselis I bis “) 1 straipsnio 2 dalies b punkte nustatyta išimtis, ESTT taiko dviejų kriterijų  
testą: 1) teisinis pagrindas, t. y. ar nagrinėjamas ieškinys tiesiogiai kyla iš bankroto bylos , ir 
2) ryšio stiprumas, t.  y. ar ieškinys glaudžiai susijęs su šia byla. Abu kriterijai, t. y. ir teisinis 
pagrindas , ir ryšio stiprumas , yra lemiami ( žr. ESTT 2017 m. lapkričio 9 d. sprendimo byloje 
Tünkers France ir Tünkers Maschinenbau , C‑641/16, 22 ir 28 punktus ir 2017 m. gruodžio 20 d. 
sprendimo byloje Valach ir kt. , C‑649/16, 29 ir 37 punktus). Nagrinėjamo ieškinio sąsają su 
bankroto byla geriausia įvertinti atsižvelgiant į bendrą procedūrinį kiekvienos konkrečios bylos 
kontekstą.  
20. Kasacinis teismas, remdamasis Teisingumo Teismo išaiškinimais, sprendžiant tarptautinės 
jurisdikcijos klausimus , yra suformulavęs kriterijus aptariamų reglamentų taikymo sritims 
atskirti: 1) ar ieškinį gali pareikšti tik bankroto administratorius, taip preziumuojant, kad esa ma 
bankroto bylos, ar priešingai, ieškinį galėjo pareikšti skolininkas nepriklausomai nuo bankroto 
bylos egzistavimo; 2) ar ieškinys grindžiamas taisyklėmis, nukrypstančiomis nuo bendrųjų 
civilinės teisės taisyklių; 3) ar ieškinio pateikimo senaties termin as yra nustatomas atsižvelgiant į 
konkretų bankroto bylos etapą; 4) ar sėkmingas sprendimas yra palankus kreditorių visumai, nes 
padidėja įmonės, kuriai iškelta bankroto byla, aktyvai (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2014 m. 
sausio 30 d . nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -3-142/2014; 2015 m. gruodžio 23 d. nutartis 
civilinėje byloje Nr. 3K -3-685-219/2015).  
21. Teisėjų kolegija, vertindama pareikšto ieškinio sąsajumą su bankroto procesu, sprendžia, kad 
ieškov ės argumentai, jog šiuo atveju byla yra susijusi su bankr otu, nes ieškinį galėjo pareikšti tik 
bankroto administratorius, laikytini nepagrįstais, nes tai lėmė procesinės (iškelta bankroto byla ), 
bet ne materialiosios aplinkybės.  Kasacinis teismas yra išaiškinęs, kad nuo bankroto bylos 
iškėlimo kreditoriai netenka teisės reikšti tiesioginių reikalavimų bankrutuojančiai įmonei, jų 
teises ĮBĮ nustatyta tvarka gina bankroto administratorius, be kita ko, reikšdamas ieškinius dėl 
lėšų išieškojimo į bankrutuojančios įmonės tu rto masę (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2019 m. 
gruodžio 9 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -7-278-469/2019, 28 punktas). Teisėjų kolegija 
sutinka su ieškinio priėmimo klausimą sprendusių teismų išvada, kad pareikštas ieškinys nėra 
būdingas tik bankroto  procesui, tokį ieškinį iki bankroto bylos iškėlimo galėjo pareikšti ir bet 
kuris kitas ieškovės kreditorius, o vien ta aplinkybė , kad apie tokį sandorį kreditoriams nebuvo 
žinoma, nėra pakankamas pagrindas susieti šį ginčą su bankroto procesu.   
22. Vertinant ieškinio teisinį pagrindą, svarbu atsakyti į klausimą, ar teisė arba pareiga, kuria 
grindžiamas ieškinys, turi būti nustatoma pagal bendrąsias civilinės ir komercinės teisės normas, 
 
  6 
ar pagal leidžiančias nukrypti taisykles, specialiai skirtas ban kroto byloms. Siekiant įvertinti 
ieškinio teisinį pagrindą, reikia nustatyti ieškinio kilmę ir pobūdį . 
23. ĮBĮ nereglamentuojami savarankiški sandorių pripažinimo negaliojančiais pagrindai, tik 
akcentuojami ginčytinų sandorių požymiai – priešingumas įmonės vei klos tikslams ir (ar) galima 
įtaka įmonės mokumui. Dėl to bankrutuojančios įmonės administratorius prieš bankroto bylos 
iškėlimą sudarytus šios įmonės sandorius gali ginčyti visais CK nustatytais sandorių negaliojimo 
pagrindais, tarp jų – ir CK 6.66 straip snio pagrindu, nes pagal ĮBĮ administratorius gina visų 
bankrutuojančios įmonės kreditorių interesus (žr., pvz., Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2012 m. 
rugpjūčio 17 d. nutartį civilinėje byloje Nr. 3K -3-393/2012 ir joje nurodytą kasacinio teismo 
praktiką). Nei CK, nei ĮBĮ nenustato specialių taisyklių  actio Pauliana  bankroto procese . Nors 
viena iš actio Pauliana  taikymo sąlygų yra kreditorių teisių pažeidimas, kai  dėl atlikto sandorio 
skolininkas tampa nemokus ar , būdamas nemokus , suteikia pirmenybę vienam i š kreditorių, tai 
nereiškia, kad skolininko nemokum as visais atvejais susieja actio Pauliana  su bankroto procesu . 
Vien tai, kad reikalavimus reiškia bankroto administratorius, dalį jų formaliai grįsdamas bankroto 
(nemokumo) teisės normomis, nėra pakankamas  pagrindas laikyti pareikštus reikalavimus 
glaudžiai susijusiais su bankroto byla, kaip tai suprantama pagal Lugano konvencijos 1 straipsnio 
2 dalies b punkt ą. 
24. Ieškovės argumentai, kad, tenkinus actio Pauliana , restitucijos pagrindu gautas turtas bus 
panaudotas visų bankrutavusios įmonės kreditorių interesams tenkinti, todėl pareikštas ieškinys 
yra susijęs su bankroto procesu, taip pat laikytini nepagrįstais. Kasacinis teismas yra išaiškinęs, 
kad tais atvejais, k ai ieškovo reikalavimas atsakovui negrin džiamas vien bankroto teise, nes jis 
atsirado iki ir nepriklausomai nuo bankroto bylos iškėlimo, vien fakto, kad bankroto 
administratorius, veikiantis visų bankrutuojančio ieškovo kreditorių interesais ir ieškiniu de facto 
(faktiškai)  siekiantis padidinti bankrutuojančios bendrovės turtą, yra nagrinėjamos bylos šalis, 
nepakanka, jog ieškinį būtų galima laikyti patenkančiu į reglamento „Briuselis I“  
(„Briuselis  I bis“) 1 straipsnio 2 dalies b punkte nustatytą išimtį, kuri sudarytų pagrindą taikyti 
Reglamento  1346/2000 taisykles (šiuo metu – Reglamentas 2015/848 ) (Lietuvos Aukščiausiojo 
Teismo 2014 m. lapkričio 5 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -3-214/2014). Bankrutuojančios 
įmonės interesų gynimas kartu yra ir kreditorių visumos interesų gynimas, nes įsta tymo nuostatas 
atitinkantis bankroto administravimas sudaro sąlygas įmonei didesne apimtimi atsiskaityti su 
kreditoriais (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2008 m. lapkričio 4 d. nutartis civilinėje byloje 
Nr. 3K-3-554/2008). Todėl vien tai, kad , bankroto atve ju tenkinus actio Pauliana , perleistas 
turtas ar jo vertė grąžinamas į bendrą bankrutuojančios įmonės turto masę ir naudojamas 
atsiskaityti su visais kreditoriais, nekeičia pačios bylos esmės ir ieškinio pobūdžio.  
25. Atsižvelgdama į tai, teisėjų kolegija sprendžia, kad šiuo atveju ieškinio priėmimo klausimą 
nagrinėję teismai teisingai nustatė, jog bankroto administratoriaus reiškiamas actio Pauliana  nėra 
byla, tiesiogiai kylanti iš bankroto bylos ar glaudžiai su ja sus ijusi, ir todėl jai nėra taikoma
 Lugano konvencijos 1 straipsnio 2 dalies b punkte nustatyta išimtis, o taikomos bendros Lugano 
konvencijoje nustatytos jurisdikcijos taisyklės.  
26. Bendroji Lugano konvencijoje įtvirtinta jurisdikcijos taisyklė yra pagal atsako vo nuolatinę 
gyvenamąją (buveinės) vietą (Lugano konvencijos 2 straipsnio 1 dalis). Tačiau gali būti taikoma 
ir speciali jurisdikcija byloms, kylančioms iš sutarčių, deliktų (Lugano konvencijos 5 straipsnis) 
ir kt., taip pat šalys gali susitarti dėl vienos  iš valstybių jurisdikcijos (Lugano konvencijos 
23 straipsnis). Priklausomai nuo taikytinos jurisdikcijos taisyklės, keičiasi ir valstybė, kurios 
teismas yra kompetentingas nagrinėti ginčą, todėl, nustačius taikytiną teisės aktą, ginčo pobūdis 
turi būti ve rtinamas toliau, siekiant nustatyti tinkamiausią jurisdikcijos taisyklę.    
27. Nagrinėjamu atveju bankroto administratorius teigia, kad actio Pauliana  yra kilęs iš delikto 
(kreditorių teisių pažeidimo), o ne iš sutarčių. Teisėjų kolegija šiuos argumentus laik o 
nepagrįstais.  Sprendžiant, ar actio Pauliana  yra byla , kylanti iš sutarties, pažymėtina, kad 
daugeliu atveju tikėtina, jog tariamai nesąžiningas veiksmas (tarp skolininko , šiuo atveju 
 
  7 
ieškovės,  ir trečiojo asmens , šiuo atveju atsakovės ) gali būti sutarti nio pobūdžio , o pagrindinė 
teisė, kurią kreditorius siekia apginti pareikšdamas actio Pauliana , taip pat būna kilusi iš sutarties.  
Nagrinėjamu atveju bankroto administratorius  abu reikalavimus – vieną dėl įskaitymo 
pripažinimo negaliojančiu, o kitą dėl sko los priteisimo  – kildina iš tų pačių šalių sutartinių teisių 
ir pareigų vykdymo , t. y. subrangos sutarčių. Teisėjų kolegija pažymi, kad kreditorių interesų 
pažeidimas yra viena iš actio Pauliana  taikymo sąlygų (CK 6.66 straipsnio 1 dalis), tačiau ne 
paties  ginčijamo veiksmo pagrindas. ESTT yra nurodęs, kad actio Pauliana  nėra byla dėl civilinės 
teisės pažeidimo, delikto ar kvazidelikto, nes šiuo ieškiniu nesiekiama, kad skolininkas būtų 
įpareigotas atlyginti žalą, kurią jis sukėlė kreditoriui dėl savo nesąž iningo elgesio, o siekiama 
kreditoriaus atžvilgiu pripažinti negaliojančiomis skolininko sudaryto sandorio pasekmes. Jis yra 
nukreiptas ne tik prieš skolininką, bet ir prieš asmenį, kuris gavo naudos iš tokio sandorio ir nėra 
skolininko prievolės kreditori aus atžvilgiu šalis (ESTT 1992 m. kovo 26 d. sprendim o byloje 
Reichert ir Kockler , C-261/90, 19 punktas).  Todėl vien tai, kad sutarčių pagrindu atliktas 
veiksmas, šiuo atveju įskaitymas, pažeidė kreditorių teises, nėra pakankamas pagrindas spręsti, 
kad pareikšti reikalavimai yra kilę ne iš sutarties, o iš delikto.  
28. Nustačius, kad actio Pauliana  kyla iš sutarč ių ir bankroto administratorius reikalavimus reiškia 
ieškovės ir atsakovės subrangos sutarčių pagrindu, svarbu yra atsižvelgti į šiose sutartyse  
įtvirtintas sutartinės jurisdikcijos taisykles.  
29. Nagrinėjamu atveju 2016 m. rugsėjo 14 d. ir 2016 m. lapkričio 24 d. subrangos sutarčių                   
17 punktuose įtvirtinta, kad „bet kokie ginčai, kylantys dėl sutartinių santykių, sprendžiami 
vietiniame Islandijos teisme. Reikjaviko apylinkės teismas turi būti laikomas vietiniu teismu“ . 
30. Susitarimus dėl tarptau tinės jurisdikcijos įtvirtina Lugano konvencijos 23 straipsnis. Šio 
straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad jeigu šalys, kurių vienos arba daugiau nuolatinė gyvenamoji 
vieta (buveinė) yra šios konvencijos privalančioje laikytis valstybėje, yra susitarusios, kad šios 
konvencijos privalančios laikytis valstybės teismas arba teismai turi jurisdikciją spręsti bet 
kuriuos ginčus, kilusius arba galinčius kilti dėl konkrečių teisinių santykių, minėtas teismas arba 
minėti teismai turi jurisdikciją. Tokia jurisdikcija yra  išimtinė, jeigu šalys nebuvo susitarusios 
kitaip.  
31. Ieškovės ir atsakovės subrangos sutartyse esantis susitarimas dėl jurisdikcijos savo forma visiškai 
atitinka pirmiau nurodytus Lugano konvencijos 23 straipsnio ir Teisingumo Teismo praktikoje 
suformuluotus  kriterijus, t. y. jis yra rašytinis, jo turinys yra aiškus ir tikslus ( žr., pvz., ESTT 
2016  m. liepos 7 d. sprendimo byloje Hőszig , C-222/15, 37 punktą ir jame nurodytą 
jurisprudenciją) . Tačiau bankroto administratorius ginčija teismų išvadą dėl subrangos  sutartyse 
esančio susitarimo dėl jurisdikcijos įtakos jam, kai jis tokio susitarimo de facto nėra sudaręs . 
32. Kaip minėta pirmiau, siekiant parinkti tinkamiausią jurisdikcijos taisyklę, yra svarbu nustatyti 
actio Pauliana  pagrindą, t. y. dėl ko keliamas ginč as. Pažymėtina, kad nagrinėjamu atveju 
bankroto administratorius reiškiamus reikalavimus grindžia subrangos sutartimis ir bendrais 
bankroto proceso principais, pagal kuriuos, pripažinus sandorį ir jo pasekmes negaliojančiais, 
turtas būtų grąžintas ir paski rstytas proporcingai visiems kreditoriams, pagal įstatyme nustatytus 
prioritetus, tačiau bankroto administratorius pačių subrangos sutarčių neginčija ir nekelia 
klausimo dėl skolininkės, ieškovės, nevykdomų įsipareigojimų kitiems kreditoriams. Todėl, 
siekd ami įvertinti actio Pauliana  pagrįstumą, teismai turės vertinti sutartinius teisinius santykius, 
kurių pagrindu buvo atliktas ginčijamas sandoris. Šiuo atveju bankroto administratorius, 
atstovaudamas tiek bankrutavusiai įmonei, tiek jos kreditoriams, turės pagrįsti, kodėl subrangos 
sutarčių pagrindu atliktas įskaitymas, kas rinkos sąlygomis būtų laikoma pakankamai įprastu 
verslo sprendimu, buvo nukreiptas prieš pačią įmonę ir kitus jos kreditorius.  
33. Tai, kad Lietuvos teisėje nėra nustatytos specialios actio Pauliana  taikymo sąlygos ba nkroto 
procese, leidžia teigti, kad bankroto administratorius turi teisę pasirinkti, kokiu pagrindu ginčyti 
skolininkės ir trečiojo asmens atliktą sandorį. Šiuo atveju bankroto administratorius, ginčydamas 
atsakovės atliktą įskaitymą, kelia subrangos sutar čių vykdymo klausimus. Sutiktina, kad jei tuo 
 
  8 
pačiu pagrindu actio Pauliana  būtų pareiškęs kitas ieškovės kreditorius, jam negalėtų būti 
taikomos subrangos sutartyse nustatytos jurisdikcijos taisyklės, nes jis nėra šios sutarties šalis, 
todėl jo keliamai b ylai būtų taikoma bendroji jurisdikcijos taisyklė pagal atsakovo nuolatinę 
gyvenamąją (buveinės) vietą. Tuo atveju, kai actio Pauliana  reiškia bankroto administratorius, jo 
vaidmuo procese, t. y. kam jis atstovauja pirmiau – kreditoriams ar bankrutuojančia i įmonei, 
priklauso nuo jo paties pasirinkto actio Pauliana  pagrindo. Kai ginčijamo sandorio pagrindas yra 
sutartis, kurios šalis yra bankrutuojanti įmonė, skolininkė, bankroto administratorius perima 
ieškovės teises ir pareigas, nes, siekdamas atkurti ban krutuojančios įmonės mokumą ir sumažinti 
skolinius įsipareigojimus kreditoriams, bankroto administratorius visų pirma gina įmonės 
interesus. Jei actio Pauliana  būtų patenkintas ir sandorį pripažinus negaliojančiu būtų grąžintas 
įmonei turtas, laimėtų ir kr editoriai, gavę galimybę patenkinti bent dalį savo finansinių 
reikalavimų. Būtent todėl reiškiant tokio pobūdžio ieškinius bankroto administratorius turi aiškiai 
pasirinkti ginamus interesus. Šiuo atveju bankroto administratorius ginčijo įskaitymą subrango s 
sutarčių pagrindu, perėmęs skolininkės teises ir pareigas, o kartu su jomis – ir šalių susitarimą dėl 
jurisdikcijos.          
34. Teisėjų kolegija, remdamasi išdėstytais argumentais, konstatuoja, kad ieškinio priėmimo 
klausimą nagrinėję teismai tinkamai įver tino pateikto ieškinio sąsajumą su bankroto byla, kaip ji 
suprantama pagal Lugano konvencijos 1 straipsnio 2 dalies b punkt o išimtį, ir, nustatę, kad byla 
nesusijusi su bankroto procesu, vertino actio Pauliana  pagrindą – sutartį, kuria grindžiami 
bankroto administratoriaus reikalavimai. Kadangi bankroto administratorius reikalavimus grindė 
ieškovės ir atsakovės subrangos sutartimis, kuriose šalys buvo sutarusios dėl sutartinio 
teismingumo taikymo, teismai pagrįstai atsisakė priimti ieškinį. Kasacinio skundo  argumentai 
nesudaro pagrindo keisti ar naikinti skundžiamų teismų procesinių sprendimų, todėl jie paliekami 
nepakeisti.  
 
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija, vadovaudamasi 
Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso 3 59 straipsnio 1 dalies 1 punktu, 362 straipsnio 
1 dalimi,  
 
 
n u t a r i a :  
 
Lietuvos apeliacinio teismo  2019 m. rugsėjo 12  d. nutartį palikti nepakeistą.  
Ši Lietuvos Aukščiausiojo Teismo nutartis yra galutinė, neskundžiama ir įsiteisėja nuo 
priėmimo dienos . 
 
Teisėjai  Goda Ambrasaitė -Balynienė  
 
 Virgilijus Grabinskas   
 
 Antanas Simniškis