Civilinė byla Nr.  e3K-3-357-687/2018  
                                                                                          Teisminio  proceso Nr.  2-08-3-07077 -2017 -4    
                                                                                          Procesinio sprendimo kategorijos: 3.1.18.3;  
 3.2.3.6.5; 3.6.3.6.      
(S)                                                                           
     
 
 
 
LIETUVOS AUKŠČIAUSIASIS TEISMAS  
 
N U T A R T I S  
LIETUVOS RESPUBLIKOS VARDU  
 
2018 m. spalio  11 d. 
Vilnius  
 
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija, susidedanti iš 
teisėjų Alės Bukavinienės, Janinos Januškienės  (kolegijos pirminink ė ir pranešėja)  ir Vinco 
Versecko , 
teismo posėdyje kasacine rašytinio proceso tvarka išnagrinėjo civil inę bylą pagal ieškovės 
R. R. kasacinį skundą dėl Panevėžio apygardos teismo 2018  m. vasario 20 d. nutarties peržiūrėjimo 
civilinėje byloje pagal ieškovės R . R. ieškinį atsakovui N . D. (N. D.) dėl nepilnamečio sūnaus 
gyvenamosios vietos nustatymo, išlaiky mo nepilnamečiam sūnui priteisimo, institucija, teikianti 
išvadą, Panevėžio miesto savivaldybės administracijos Vaiko teisių apsaugos skyrius . 
 
Teisėjų kolegija  
 
n u s t a t ė :  
 
I. Ginčo esmė  
 
1. Kasacinėje byloje sprendžiama dėl teisės normų, reglamentuojančių  tarptautinės jurisdikcijos 
bylose dėl vaiko gyvenamosios vietos ir išlaikymo nustatymo klausimus , aiškinimo ir taikymo.  
2. Ieškovė R. R . kreipėsi į teismą prašydama  nustatyti nepilnamečio sūnaus S .  D. (S. D.), gimusio 
duomenys neskelbtini , nuolatinę gyvenamąją vietą su ja , priteisti iš atsakovo N . D. sūnaus 
išlaikymui po 500 Eur kas mėnesį mokamomis periodinėmis išmokomis nuo 2017  m. liepos 1 d. 
iki sūnaus pilnamety stės, išlaikymo sumą indeksuoti kasmet Vyriausybės nustatyta tvarka, 
atsižvelgiant į infliaciją.  
3. Panevėžio miesto apylinkės teismo 2017 m. spalio 17 d. nutartimi buvo tenkintas ieškovės 
prašymas ir pritaikytos laikinosios apsaugos priemonės nustatant S. D . gyvenamąją vietą su 
motina, iki bus išnagrinėta civilinė byla. Teismas atsižvelgė į vaiko interesus, į tai, jog jam 
reikalingas stabilumas, kad jis prisirišęs prie mamos, jo adaptacija Švedijos Karalystėje buvo 
sudėtinga, todėl gyvenamosios vietos nustaty mas su ieškove neprieštarautų vaiko interesams. 
Teismas atmetė atsakovo prašymą sustabdyti bylos nagrinėjimą, iki įsiteisės Vilniaus apygardos 
teismo nutartis civilinėje byloje dėl vaiko grąžinimo, nurodydamas, kad teismo posėdžiai 

   2 
apeliacinės instancijos teismo yra paskirti 2017 m. lapkričio 30 d. ir 2017 m. gruodžio 20 d., 
todėl tikėtina, kad iki to laiko Vilniaus apygardos teismo nutartis neįsiteisės.  
4. Vilniaus apygardos teismo 2017 m. spalio 16 d. nutartimi buvo atmestas N. D . prašymas 
grąžinti neteisėt ai išvežtą sūnų į jo kilmės šalį Švedijos Karalystę pagal 1980 m. Hagos 
konvenciją dėl tarptautinio vaikų grobimo civilinių aspektų, nurodant, kad R. R . su sūnumi į 
Lietuvą iš vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos valstybės Švedijos Karalystės išvyko 
neteis ėtai, nesant tėvo sutikimo, 2017 m. rugpjūčio  1 d. Teismas nenustatė, kad jei vaikas būtų 
grąžin tas, jis patektų į jam netoleruotiną situaciją ar jam būtų padaryta nepataisoma žala. Tačiau 
teismas atsisakė grąžinti vaiką motyvuodamas tuo, kad S. D . prisitaikė prie naujos fizinės ir 
socialinės aplinkos ir šios aplinkos pakeitimas neatitiktų jo interesų. Teismo vertinimu, N.  D. 
dalyvavimas vaik ą ugdant ir auklėj ant, kai vaikas  gyven o Švedijos Karalystėje , buvo epizodinis, 
tarp tėvo ir sūnaus nėra užsi mezgęs stiprus emocinis ryšys ir N. D . nesiekia jo sukurti. Kadangi 
nuo vaiko išvežimo į Lietuvą N. D . neteikia vaikui išlaikymo, teismas padarė išvadą, kad tėvas 
ne iki galo supranta savo tėviškąsias pareigas ir nėra pasirengęs prisiimti atsakomybę dėl va iko 
auklėjimo ir globos. Tuo tarpu jei vaikas būtų grąžin tas į Švedijos Karalystę , jis prarastų 
nuolatinį stiprų emocinį ryšį su motina.   
5. Lietuvos apeliacinis teismas 2017 m. gruodžio 13 d. nutartimi Vilniaus apygardos teismo 
2017  m. spalio 16 d. nutartį,  kuria buvo atsisakyta grąžinti S. D . į jo nuolatinės gyvenamosios 
vietos valstybę, paliko nepakeistą .    
 
II. Pirmosios ir apeliacinės instancijos teismų procesinių sprendimų esmė  
 
6. Panevėžio miesto apylinkės teismas, išnagrinėjęs atsakovo N. D . prašymą sustabdyti civilinę 
bylą dėl nepilnamečio sūnaus gyvenamosios vietos nustatymo ir išlaikymo priteisimo,  2017 m. 
lapkričio 24  d. nutartimi prašymą tenkino ir sustabdė civilinę bylą, iki bus išnagrinėta civilinė 
byla Švedijos Karalystės Sodertorno a pylinkės teisme.   
7. Teismas nustatė, kad atsakovas N. D . Švedijos Karalystės Sodertorno apylinkės teismui ieškinį 
dėl vaiko gyvenamosios vietos nustatymo pateikė 2017 m. rugpjūčio 23 d. Ieškovė R.  R. ieškinį 
Panevėžio miesto apylinkės teismui pateikė 2017 m.  rugsėjo 11 d.  
8. Iš byloje surinktų duomenų teismas nustatė, kad S. D . gimimas buvo registruotas Švedijos 
Karalystėje. Nuo 2014 m. rugsėjo 1 d. iki 2015 m. birželio 25 d. berniukas su motina gyveno 
Lietuvoje, čia lankė lopšelį -darželį, tačiau vėliau grįžo į Švedijos Karalystę. Kaip nustatyta 
Vilniaus apygardos teismo įsiteisėjusioje 2017 m. spalio 16 d. nutartyje, S. D . kartu su motina iš 
Švedijos Karalystės į Lietuvą, neturėdami tėvo sutikimo, išvyko 2017 m. rugpjūčio 1  d. 
Nepilnamečio gyvenamoji vieta Lietu voje deklaruota 2013 m. vasario 11 d. Teismas sprendė, 
kad šiuo metu nėra pakankamai duomenų spręsti, jog nepilnamečio S.  D. ir jo motinos 
gyvenamoji vieta visada buvo Lietuvoje ir ieškinys priklauso Lietuvos teismų jurisdikcijai. 
Kadangi atsakovas į Švedi jos Karalystės teismą dėl vaiko gyvenamosios vietos nustatymo 
kreipėsi anksčiau, civilinė byla yra stabdoma, iki šios valstybės teismas priims atitinkamą 
procesinį sprendimą. Teismas nurodė, kad, pasikeitus aplinkybėms arba šalims pateikus 
papildomus įrody mus, kurie leistų neginčytinai tvirtinti, kad nepilnamečio S. D . nuolatinė 
gyvenamoji vieta yra Lietuvos Respublikoje, bylos nagrinėjimas gali būti atnaujintas.     
9. Panevėžio apygardos teismas, išnagrinėjęs ieškovės atskirąjį skundą,  2018 m. vasario 20  d. 
nutartimi Panevėžio apylinkės  teismo Panevėžio rūmų 2017  m. lapkričio 24 d. nutartį paliko 
nepakeistą.  
10. Teismas sprendė, kad šiuo atveju nėra pagrindo konstatuoti, jog yra pasibaigusi Švedijos teismų 
jurisdikcija pagal 2003 m. lapkričio 27 d. Tarybos regl amento (EB) Nr. 2201/2003 dėl 
jurisdikcijos ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimo bei 
   3 
vykdymo, panaikinančio Reglamentą (EB) Nr. 1347/2000, (toliau – ir reglamentas 
„Briuselis  II bis“) 10 straipsnį. Be to, pagal reglame nto „Briuselis II bis“ 19 straipsnio 2  dalį 
teismas, kuriame vėliau iškelta byla dėl to paties vaiko tėvų pareigų, savo iniciatyva turi 
sustabdyti nagrinėjimo procesą, kol nustatoma pirmojo teismo jurisdikcija. Kadangi atsakovo 
prašymas Švedijos Karalystės  Sodertorno apylinkės teismui dėl sūnaus S. D . globos paduotas 
pirmiau, nei ieškovė kreipėsi į Panevėžio miesto apylinkės teismą dėl vaiko gyvenamosios 
vietos nustatymo, ir Švedijos Karalystės Sodertorno apylinkės teismas 2017 m. spalio 25 d. 
nutartimi vai ko laikinąją globą nustatė atsakovui, pirmosios instancijos teismas pagrįstai 
sustabdė bylos nagrinėjimą .   
 
III. Kasacinio skundo ir atsiliepimo į jį teisiniai argumentai  
 
11. Kasaciniu skundu ieškovė R. R . prašo panaikinti Panevėžio  apygardos teismo 2018  m. vasario 
20 d. nutartį ir Panevėžio miesto apylinkės teismo 2017 m. lapkričio 24 d. nutartį ir perduoti 
bylą Panevėžio apylinkės teismui nagrinėti iš esmės, taip pat priteisti bylinėjimosi išlaidų 
atlyginimą. Kasacinis skundas gri ndžiamas šiais argumentais:  
11.1. Teismai nesirėmė kasacinio teismo suformuota praktika (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 
2017 m. spalio 6 d. nutartimi civilinėje byloje Nr. 3K -3-280-969/2017), pagal kurią, 
siekiant nustatyti vaiko nuolatinę gyvenamąją vietą, reiki a atsižvelgti į vaiko interesų 
centrą. Šiuo atveju vaikas didžiąją savo gyvenimo dalį praleido Lietuvoje, laiko save 
lietuviu, todėl nesuprantama, kodėl teismai nesprendė bylos iš esmės, kai vaiko gyvenamoji 
vieta yra Lietuvoje, o priėmė abejonėmis grįstą procesinį sprendimą, kad šiuo metu neva 
nėra pagrindo teigti, jog vaiko gyvenamoji vieta yra Lietuvoje.  
11.2. Civilinio proceso tikslai reikalauja, kad teismas rūpintųsi greitu bylos išnagrinėjimu ir 
pažeistų teisių gynimu, todėl ir šiuo atveju teismas privalėjo  išnagrinėti visiškai pagrįstą 
motinos reikalavimą dėl vaiko gyvenamosios vietos nustatymo su ja ir išlaikymo 
priteisimo. Be to, pagal Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso (toliau – ir CPK) 
785 straipsnio 1 dalį, Lietuvos teismai turi jurisdikcij ą spręsti šeimos bylas, jei viena iš 
šalių yra Lietuvos Respublikos pilietis ir jos gyvenamoji vieta yra Lietuvoje.  
11.3.  Atsakovo N. D . prašymas dėl vaiko grąžinimo buvo atmestas, nurodant, kad vaikas 
prisitaikė prie aplinkos Lietuvoje. Ieškovė pateikė įrodym us, kad vaiko nuolatinė 
gyvenamoji vieta yra Lietuvoje, todėl teismas privalėjo nagrinėti klausimą dėl vaiko 
gyvenamosios vietos nustatymo iš esmės.     
12. Atsiliepimu į kasacinį skundą atsakovas N. D . prašo ieškovės  kasacinį skundą atmesti . 
Atsiliepimas į ka sacinį skundą grindžiamas šiais esminiais argumentais:  
12.1.  Švedijos Karalystėje teisminis procesas dėl šalių sūnaus globos teisių eina į pabaigą, 
ieškovė bylos nagrinėjime dalyvauja aktyviai. Nors ieškovė kasaciniame skunde vis 
akcentuoja CPK 785 straipsnį, t ačiau šiuo atveju taikytinas reglamentas „Briuselis II bis“ ir 
jame įtvirtintos jurisdikcijos taisyklės (CPK 780 straipsnis).  
12.2.  Ieškovės nurodomos Lietuvos Aukščiausiojo Teis mo civilinė s bylos Nr. 3K -3-280-
969/2017  faktinės ir teisinės aplinkybės iš esmės skiriasi nuo šios bylos aplinkybių, todėl 
vien ja remtis nėra tikslinga.  
12.3.  Atsakovas pateikė Švedijos Karalystės Sodertorno apylinkės teismo 2018 m. birželio 15 d. 
sprendimą, kuriame nurodyta, kad teismas atmeta R. R. prašymą jai laikinai pavesti sūnaus 
globą ar jo nuolatinę gyvenamąją vietą nustatyti pas ją, ir palieka galioti apylinkės teismo 
2017 m. spalio 25 d. sprendimą, kuriuo S. D . globa paskirta tėvui, iki klausimas dėl 
berniuko globos bus išspręstas iš esmės . Teismas taip pat nurodė, kad jokių naujų 
   4 
aplinkybių, pateisinančių R. R . sprendimą prieš N. D . valią išgabenti berniuką į Lietuvą ir 
kad berniuko globą būtų geriausia patikėti motinai, nebuvo nustatyta .    
Teisėjų kolegija  
 
k o n s t a t u o j a :  
 
IV. Kasacinio teismo argumentai ir išaiškinimai  
 
Dėl jurisdikcijos bylose  dėl vaiko gyvenamosios vietos nustatymo ir išlaikymo vaikui 
priteisimo   
  
13. Teismingumo taisyklių laikymasis yra viena iš teisės kreiptis į teismą įgyvendinimo sąlygų, 
todėl pagal nacionalinę teisę teismas tikrina jurisdikciją bylos iškėlimo metu. Ši taisyklė 
taikytina ir šeimos byloms su tarptautiniu elementu. Tai reiškia, kad iš keldamas bylą teismas 
turi turėti pakankamą pagrindą spręsti, jog pareikšti reikalavimai yra jam teismingi.  
14. Tais atvejais, kai byla yra su tarptautiniu elementu, teismingumo taisyklės nustatomos pagal 
tarptautinio civilinio proceso teisės normas, reglamen tuojamas tarptautinėse sutartyse,  Europos 
Sąjungos (toliau – ES) teisėje  arba nacionaliniuose teisės aktuose , priklausomai nuo to, su kokia 
užsienio valstybe yra susijęs byloje esantis tarptautinis elementas.  
15. Spręsdamas, ar šeimos byla yra su tarptautiniu (užsienio) elementu , teismas turi įvertinti šias 
aplinkybes: 1) ar byloje egzistuoja tarptautinis (užsienio) elementas; 2) koks yra šio tarptautinio 
(užsienio) elemento pobūdis; 3) su kokia valstybe (kokiomis valstybėmis) jis yra susijęs.  
16. Nagrinėjamoje byloje ieškovė 2017 m. rugsėjo 11 d. pateikė Panevėžio miesto apylinkės teismui 
ieškinį dėl nepilnamečio sūnaus gyvenamosios vietos nustatymo ir išlaikymo jam priteisimo. 
Ieškinyje buvo nurodyta, kad ieškovė su atsakovu susipažino dirbdami Šv edijoje, ten jiems 
gimė sūnus, jį kartu augino, 2017 m. rugpjūčio 1 d. ieškovė su atsakovu galutinai nutraukė 
tarpusavio bendravimą ir su vaiku grįžo į Lietuvą. Ieškovė prašė nustatyti sūnaus gyvenamąją 
vietą su ja ir priteisti išlaikymą iš tėvo, taip pat prašė taikyti laikinąsias apsaugos priemones.  
17. Teisėjų kolegija nurodo, kad esant tokiai faktinei situacijai akivaizdu, jog byloje egzistuoja 
tarptautinis elementas, nes vaiko tėvas yra užsienio valstybės pilietis, gyvenantis užsienio 
valstybėje, vaikas su motina, nors ir yra Lietuvos Respublikos piliečiai, tačiau iki ieškinio 
pateikimo gyveno užsienio valstybėje. Nustatęs, kad byloje yra tarptautinis elementas, teismas 
turi spręsti, koks jo pobūdis ir intensyvumas, t. y. ar tarptautinis elementas gali lemti  
teismingumo klausimo sprendimą, procesinių dokumentų kitai šaliai įteikimą ir pan.  
18. Teisėjų kolegija pažymi, kad šeimos bylose su tarptautiniu elementu teismas turi būti itin atidus 
ir nuosekliai vertinti faktines bylos aplinkybes. Tai, kad vienos iš šali ų gyvenamoji vieta yra 
užsienio valstybėje, gali būti svarbus veiksnys sprendžiant  ne tik dokumentų įteikimo klausimą, 
bet ir tai , ar ieškinio reikalavimas yra teismingas teismui. O vaiko, dėl kurio reiškiamas 
reikalavimas, gyvenamoji vieta yra ypač svarbi aplinkybė tokio pobūdžio bylose . Būtent ji 
lemia, ar šeimos byla su tarptautiniu elementu, kurioje reiškiami reikalavimai dėl vaiko, yra 
teisminga konkrečios valstybės teismui.         
19. CPK 137 straipsnis įtvirtina trumpą dešimties dienų terminą , per kurį teismas privalo išspręsti 
ieškinio priėmimo klausimą, o tais atvejais, jeigu ieškinyje prašoma taikyti laikinąsias apsaugos 
priemones , – nedelsiant, bet ne vėliau kaip per 3 darbo dienas nuo ieškinio gavimo teisme 
dienos (CPK 137 straipsnio 3 da lis). Kai prašymas dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo 
nurodytas pareikštame ieškinyje, laikinųjų apsaugos priemonių taikymo klausimas 
   5 
sprendžiamas tik išsprendus ieškinio, kuriame jas prašoma taikyti, priėmimo klausimą . 
Išimtiniais atvejais, kai būti na surinkti papildomus sprendimui dėl laikinųjų apsaugos priemonių 
taikymo priimti reikalingus duomenis, teismas klausimą dėl laikinųjų apsaugos priemonių 
taikymo išsprendžia per septynias darbo dienas nuo jo gavimo dienos  (CPK 147 straipsnio 1 
dalis) . 
20. Taigi visų pirma teismas, gavęs ieškinį dėl vaiko gyvenamosios vietos nustatymo ir išlaikymo 
jam priteisimo bei laikinųjų apsaugos priemonių taikymo, turi atidžiai įvertinti, ar yra 
pakankamai įrodymų, leidžiančių spręsti, kad byla teisminga jam ir ieškinys g ali būti priimtas. 
Kasacinis teismas yra išaiškinęs, kad tais atvejais, kai pareikštas ieškinys yra susijęs su 
tarptautiniu elementu, jo priėmimo klausimą sprendžiantis teismas, nustatęs, kad iš ieškinio ir 
kartu su juo pateiktų įrodymų nėra pakankamo pagr indo spręsti dėl pareikštų reikalavimų 
teismingumo, turi taikyti trūkumų šalinimo institutą, t. y. nurodyti ieškovui pateikti įrodymus, 
patvirtinančius aplinkybes, kurios yra teisiškai reikšmingos teismui sprendžiant dėl pareikštų 
reikalavimų teismingumo. Jei ieškovas teismo nustatytu terminu pateikia atitinkamas aplinkybes 
patvirtinančius įrodymus arba nurodo įrodymus, kurių negali pateikti dėl objektyvių priežasčių, 
teismas priima ieškinį. Atsisakymas priimti Lietuvos Respublikos teismams neteismingą iešk inį 
(CPK 137 straipsnio 2  dalies 2 punktas), prieš tai nepritaikius trūkumų šalinimo instituto, 
taikomas tais atvejais, kai teismui iš pateikto ieškinio turinio ir kartu su juo pateiktų įrodymų 
akivaizdu, kad ieškinys nėra teismingas Lietuvos Respublikos t eismams  (Lietuvos 
Aukščiausiojo Teismo 2016 m. gruodžio 29 d. nutartis civilinėje b yloje Nr. 3K -7-443-969/2016, 
25 punktas).  
21. Nustatęs, kad byloje egzistuoja tarptautinis elementas, teismas turi nustatyti, su kokia valstybe 
jis yra susijęs, ir pagal tai pa rinkti taikytinus teisės aktus bylos teismingumo klausimui išspręsti. 
Tais atvejais, kai tarptautinis elementas yra susijęs su ES valstybe nare, išskyrus Daniją, taikomi 
ES reglamentai. Šeimos bylose su tarptautiniu elementu šią dieną yra aktualūs du teisė s aktai: 
klausimams dėl santuokos ir tėvų pareigų teismingumo – 2003 m. lapkričio 27 d. Tarybos 
reglamentas (EB) Nr. 2201/2003 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir 
tėvų pareigomis, pripažinimo bei vykdymo  (toliau – reglamentas ,, Briuselis II bis“) , o 
klausimams dėl išlaikymo – 2008 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglament as (EB) Nr. 4/2009 dėl 
jurisdikcijos, taikytinos teisės, teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo bei bendradarbiavimo 
išlaikymo prievolių srityje (toliau – Išlaikymo reglamentas) . Teisėjų kolegija atkreipia dėmesį  į 
tai, kad šie ES reglamentai ir jų nustatyt os jurisdikcijos taisyklės turi viršenybę prieš CPK 
nustatytas tarptautinio teismingumo taisykles (CPK 780 straipsnis).     
22. Nagrinėjamoje byloje ieškovė ieškinyje nurodė atsakovo, vaiko tėvo, gyvenamąją vietą 
Švedijoje, taip pat pažymėjo, kad iki ieškinio pateikimo ji kartu su vaiku taip pat gyveno 
Švedijos Karalystėje. Atsižvelgiant į tai, konstatuotina, kad byla yra susijusi su ES valstybe 
nare, Švedijos Karalyste, todėl jai taikytinas ES teisinis reguliavimas.   
23. Toliau, spręsdamas bylos teismingumo klaus imą, teismas turi nustatyti ieškinio dalyką ir išskirti 
jį sudarančius reikalavimus, jei byloje pareiškiamas ne vienas reikalavimas. Išskyręs ieškiniu 
reiškiamus reikalavimus, teismas turi nustatyti kiekvienam iš jų taikytiną teisės aktą ir, 
vadovaudamasis  jame nustatytomis taisyklėmis, spręsti kiekvieno ieškinio reikalavimo 
teismingumo klausimą atskirai.  
24. Nagrinėjamoje byloje ieškovė buvo pareiškusi du reikalavimus: 1) dėl vaiko gyvenamosios 
vietos nustatymo ir 2) dėl išlaikymo vaikui priteisimo.  
25. Kaip pažy mėta pirmiau, klausimams, susijusiems su tėvų pareigomis vaikui, taigi ir vaiko 
gyvenamosios vietos nustatymu, taikomas reglamentas „Briuselis II bis“.  
26. Reglamento „Briuselis II bis“ 8, 9, 10, 12 ir 13 straipsniuose įtvirtinti jurisdikcijos pagrindai yra 
grindžiami įvairiais – tiek objektyviaisiais, tiek subjektyviaisiais, nuo bylos šalių valios 
priklausančiais, kriterijais (pvz., 8 straipsnyje įtvirtintas bendrasis jurisdikcijos pagrindas 
   6 
grindžiamas objektyvia aplinkybe – vaiko nuolatine gyvenamąja vieta, tuo tarpu 12 straipsnyje 
įtvirtintas jurisdikcijos pagrindas priklauso, be kita ko, nuo byloje dalyvaujančių asmenų 
pritarimo teismo, į kurį ieškovas kreipėsi su ieškiniu, jurisdikcijai).  
27. Nagrinėjamu atveju svarbu įvertinti, ar teismas galėjo spręsti, kad vaiko, dėl kurio pareiškiamas 
reikalavimas, nuolatinė gyvenamoji vieta yra Lietuvoje ir dėl to byla teisminga Lietuvos 
Respublikos teismui. Teisėjų kolegija atkreipia dėmesį į tai, kad vaiko nuolatinė gyvenamoji 
vieta Lietuvoje turi būti nustatoma bylos iš kėlimo momentu. Be to, nuolatinė vaiko gyvenamoji 
vieta turi būti nustatoma vadovaujantis ne nacionalinėmis taisyklėmis (pavyzdžiui, CK 2.12 
straipsniu), o ES teisės normų pagrindu (plačiau žr. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2017 m. 
spalio 6 d. nutarties ci vilinėje byloje Nr. 3K -3-280-969/2017 48 punktą).   
28. Teismas, spręsdamas ieškinio priėmimo klausimą ir nustatęs, kad vaiko nuolatinė gyvenamoji 
vieta yra ne Lietuvoje, turėtų atsisakyti priimti jam neteismingą ieškinį (CPK 137 straipsnio 
2 dalies 2 punktas) . Teisėjų kolegija atkreipia dėmesį į tai, kad aplinkybės, svarbios sprendžiant 
ieškinio teismingumo klausimą, gali paaiškėti ir vėliau, po bylos iškėlimo ir jos nagrinėjimo 
metu. Tokiais atvejais, kai teismas jau po bylos iškėlimo konstatuoja, kad byla nė ra teisminga 
Lietuvos Respublikos teismams, pareiškimas paliekamas nenagrinėtas (CPK 782 straipsnis).  
29. Klausimams dėl išlaikymo priteisimo  taikomas  Išlaikymo reglamentas, todėl ir šio reikalavimo 
teismingumas turi būti nustatomas vadovaujantis šiame reglam ente nustatytomis jurisdikcijos 
taisyklėmis.  
30. Bendroji jurisdikcija reikalavimui dėl išlaikymo nustatoma pagal atsakovo (skolininko) arba 
kreditoriaus nuolatinę  gyvenamąją vietą  (Išlaikymo reglamento 3 straipsnio a, b punktai) .  
Paprastai jurisdikciją dėl išlaikymo priteisimo turi kreditoriaus nuolatinės  gyvenamosios vietos 
teismas, laikantis pozicijos, kad kreditoriaus, t. y. asmens, kuriam reikalingas išlaikymas, 
gyvenamojoje v ietoje gali būti geriausiai įvertintos jam reikalingos gyvenimo sąlygos.  
31. Teisėjų kolegija pažymi, kad, esant pareikštam ieškiniui dėl vaiko gyvenamosios vietos 
nustatymo ir išlaikymo priteisimo, nors abiem reikalavimams ir taikomi skirtingi ES 
reglamentai , esminis klausimas sprendžiant dėl bylos teismingumo yra vaiko nuolatinės 
gyvenamosios vietos nustatymas. Atsižvelgdamas į ją teismas priima ir atitinkamą procesinį 
sprendimą: 1)  priima ieškinį, jei vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta yra Lietuvoje; 2) atsis ako 
priimti ieškinį, jei vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta yra ne Lietuvoje ir Lietuvoje negyvena 
vaiko skolininkas, kaip nagrinėjamu atveju tėvas, arba sprendžia tik dėl išlaikymo reikalavimo 
priėmimo, jei vaiko skolininkas gyvena Lietuvoje; 3) palieka par eiškimą nenagrinėtą, jei 
teismas, priimdamas ieškinį dėl duomenų trūkumo ar netinkamo jų interpretavimo, neteisingai 
nustatė vaiko nuolatinę gyvenamąją vietą ir iškėlė jam neteismingą bylą.  
32. Teisėjų kolegija pažymi, kad nagrinėjamoje byloje pirmosios instan cijos teismas nenurodė 
ieškinio priėmimo pagrindo, t. y. nenustatė, ar vaiko, dėl kurio pareiškiami reikalavimai, 
nuolatinė gyvenamoji vieta yra Lietuvos Respublikoje. Teisėjų kolegija sprendžia, kad tuo 
atveju, kai  teismas i š kartu su ieškiniu pateik iamų  duomenų negali daryti pagrįst os išvad os, kad 
vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta yra Lietuvoje,  jis turi taikyti trūkumų šalinimo institutą 
(žiūrėti šios nutarties 20 punktą), nes skubotas ieškinio priėmimas , nesant pakankamo pagrindo 
manyti, kad reikalavimas  teismingas būtent šios valstybės teismui, gali sukelti nesuderinamų 
skirtingų valstybių teismų sprendimų rizik ą.   
33. Nagrinėjamoje byloje pirmosios instancijos teismas, priėmęs ieškovės ieškinį dėl vaiko 
gyvenamosios vietos nustatymo ir išlaikymo priteisimo, 2017 m. lapkričio 24 d. nutartimi 
sustabdė šios civilinės bylos nagrinėjimą, iki bus išnagrinėta civilinė byla Šve dijos Karalystės 
Sodertorno apylinkės teisme. Apeliacinės instancijos teismas šią nutartį paliko nepakeistą. 
Teismai vadovavosi reglamento „Briuselis II bis“ 19 straipsnio 2 dalimi, nustatančia, kad j eigu 
skirtingų valstybių narių teismuose iškeliamos bylo s dėl tėvų pareigų t am pačiam  vaikui ir tuo 
   7 
pačiu ieškinio pagrindu, teismas, kuriame buvo vėliau iškelta byla, savo iniciatyva sustabdo 
nagrinėjimo procesą, kol nustatoma pirmojo teismo jurisdikcija  (lis pendens  taisyklė) .     
34. Lis pendens  taisyklei taikyt i yra būtinos šios sąlygos: 1) tos pačios ginčo šalys; 2) tas pats 
ieškinio ar reikalavimo dalykas; 3) reikalavimas pareikštas dviejų valstybių teismuose; 4) 
teismas, kuriame reikalavimas pareikštas pirmiau, nėra priėmęs sprendimo dėl bylos 
teismingumo. Lis pendens  taisyklė taikoma remiantis vieninteli u principu – pirmumas laiko 
atžvilgiu, t. y. valstybės, į kurią buvo kreiptasi pirmiau, teismas turi teisę pirmas spręsti, ar jis 
turi jurisdikciją nagrinėti bylą. T eismas, į kurį kreiptasi vėliau, privalo sus tabdyti bylos 
nagrinėjimą iki tol, kol pirmasis teismas nustatys jurisdikciją . Antrasis teismas šį veiksmą 
privalo atlikti ex officio  (pagal pareigas ). Ši pareiga yra imperatyvi ir neturi išimčių, jos 
įgyvendinimui neturi įtakos nei teismo, nei šalių pozicija, nei kitos aplinkybės. Atkreiptinas 
dėmesys į tai, kad šiame etape turi būti atliekamas tik bylos sustabdymas, bet ne jurisdikcijos 
atsisakymas . Tais atvejais, kai galutinai nustatoma pirmojo teismo jurisdikcija  nagrinėti bylą, 
antrasis teismas p rivalo atsisakyti jurisdikcijos  (reglamento „Briuselis II bis“ 19  straipsnio 3 
dalis). Kaip ir pirmajame procedūros etape pareiga dėl bylos sustabdymo, taip antrajame etape 
galiojanti pareiga atsisakyti jurisdikcijos yra imperatyvi ir nepaliekanti erdvės t eismo 
diskrecijai . Tik t ais atvejais, kai pirmasis teismas konstatuoja, kad neturi jurisdikcijos, arba, 
pavyzdžiui, tais atvejais, kai pirmojo teismo procesinis sprendimas, kuriuo prisiimta 
jurisdikcija, panaikinamas galutiniu aukštesnio teismo procesiniu sprendimu, antrajam teismui 
nebelieka teisinių kliūčių nagrinėti bylą, nes nėra pagrindo taikyti lis pendens  taisykl ės.   
35. Nagrinėjamoje byloje pirmosios instancijos teismas, priėmęs ieškinį, vėliau nustatė, kad šiuo 
metu nėra pakankamai duomenų nustatyti, jog vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta yra Lietuvoje, 
be to, ieškovė į pirmosios instancijos teismą kreipėsi 2017 m. rugsėjo  11 d., tuo tarpu atsakovas 
dėl vaiko globos į kompetentingą Švedijos Karalystės teismą kreipėsi anksčiau, 2017 m. 
rugpjūčio 23 d. Taikant lis pendens  taisyklę, teismas Lietuvoje, būdamas antrasis teismas, į kurį 
kreipiasi viena iš šalių tuo pačiu klausimu , gali sustabdyti bylą, iki pirmasis teismas, šiuo atveju 
kompetentingas teismas Švedijos Karalystėje, priims sprendimą dėl jurisdikcijos . Teisėjų 
kolegija pabrėžia, kad taikant lis pendens  taisyklę antrasis teismas negali stabdyti bylos  iki 
pirmasis teism as išs pręs klausimą iš esmės. Nagrinėjamoje  byloje nustatyta, kad atsakovas ne 
tik pirmiau kreipėsi į Švedijos Karalystės teismą, bet šis teismas ir ėmėsi spręsti vaiko globos 
klausimą iš esmės, taigi prisiėmė jurisdikciją nagrinėjamu klausimu, todėl pirm osios instancijos 
teismas turėjo ne sustabdyti bylą, o atsisakyti jurisdikcijos ir ieškinio reikalavimą dėl vaiko 
gyvenamosios vietos nustatymo palikti nenagrinėtą (CPK 782 straipsnis , reglamento „Briuselis 
II bis“ 19 straipsnio 3 dalis ).  
36. Sprendžiant dėl reikalavimo priteisti išlaikymą teismingumo Lietuvos Respublikos teismui, turi 
būti įvertinta ne tik tai, kad bylos iškėlimo metu skolininko, kreditoriaus nuolatinė gyvenamoji 
vieta buvo Švedijos Karalystėje (žr. šios nutarties 35 punktą), bet ir tai, kad reikalavimas dėl 
išlaikymo gali būti teismingas teism ui, kuris turi jurisdikciją spręsti su tėvų pareigomis 
susijusius klausimus ( Išlaikymo reglamento 3 straipsnio d punktas).  Kadangi byla dėl vaiko 
globos teisių yra sprendžiama Švedijos Karalystėje, tai, remdamasis visais pirmiau nurodytais 
pagrindais, pirmosios instancijos teismas turėtų palikti nenagrinėtą ne tik reikalavimą dėl vaiko 
gyvenamosios vietos nustatymo, bet ir reikalavimą dėl išlaikymo priteisimo.  
37. Remdamasi pirmiau išdėstytais argumentais, teisėjų kolegija sprendžia, kad bylą nagrinėję 
teismai netinkamai aiškino ir taikė reglamentą „Briuselis II bis“ ir Išlaikymo reglamentą, dėl to 
nepagrįstai sustabdė civilinės bylos dėl vaiko gyvenamosios vietos n ustatymo ir išlaikymo 
vaikui priteisimo nagrinėjimą, iki civilinė byla dėl vaiko  globos  bus iš esmės išnagrinėta 
Švedijos Karalystės kompetentingame teisme .  
 
 
   8 
Dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo šeimos bylo se su tarptautin iu element u 
 
38. Tais atvejais, kai kartu su ieškiniu dėl vaiko gyvenamosios vietos nustatymo ir išlaikymo jam 
priteisimo yra pateikiamas prašymas taikyti laikinąsias apsaugos priemones, teismas turi būti 
itin atidus vertindamas, ar yra visos būtinos sąlygos taikyti laikinąsias apsaugos priemones.  
39. Teisėjų kolegija atkreipia dėmesį į tai, kad šeimos byloje, turinčioje tarptautinį elementą, 
laikinųjų apsaugos priemonių klausimas sprendžiamas vadovaujantis tarptautinio civilinio 
proceso teisės normomis. Kadangi nagrinėjamoje byloje tarptauti nis bylos elementas yra susijęs 
su Švedijos Karalyste ir ES reglamentų taikymu, toliau teisėjų kolegija pasisakys dėl laikinųjų 
apsaugos priemonių taikymo pagal šiuos reglamentus.  
40. Sprendžiant vaiko gyvenamosios vietos nustatymo klausimą, kaip pažymėta pirm iau, yra 
taikomas reglamentas „Briuselis II bis“, kurio 20 straipsnis nustato , kad laikinąsias apsaugos 
priemones gali taikyti ir jurisdikcijos spręsti klausimą iš esmės neturintis teismas, jei yra būtina 
skubiai imtis priemonių jo veiklos teritorijos vals tybėje esančiam vaikui apsaugoti . Reglamentas 
„Briuselis II bis“ įtvirtina  šias būti nas sąlyg as: laikinosios apsaugos priemonės  turi būti 
1)  neatidėliotinos, 2) būtinos ir 3)  terminuotos. Reglamentas „Briuselis II bis“  nedetalizuoja,  
kokios laikinosios apsaugos priemonės gali būti taikomos , todėl konkreti laikinoji apsaugos 
priemonė nustatoma pagal ją taikančios valstybės  teisę.  
41. Tais atvejais, kai teismas, gavęs ieškinį, sprendžia, kad jame pareikšti reikalavimai yra jam 
teismingi, jis taiko laikinąsias apsaugos priemones pagal savo nacionalinę teisę. Tačiau tais 
atvejais, kai teismas nustato, kad pareikštas reikalavimas yra jam neteismingas, laikinąsias 
apsaugos priemones jis gali taikyti tik esant būtinoms šios nutarties 40 punkte nurodytoms  
sąlygoms.  
42. Nagrinėjamoje byloje ieškovė prašė taikyti laikinąsias apsaugos priemones ir nustatyti vaiko 
gyvenamąją vietą su ja, iki bus išnagrinėta civilinė byla. Panevėžio miesto apylinkės teismas, 
2017  m. rugsėjo 12 priėmęs ieškovės ieškinį, 2017 m. rug sėjo 19 d. nutartimi įpareigojo ieškovę 
pateikti papildomus duomenis, būtinus sprendimui dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo 
priimti, t. y. duomenis ir juos patvirtinančius įrodymus, pagrindžiančius ieškovės ir vaiko 
gyvenamąją vietą, būsto sąlygas, r yšius su kitais šeimos nariais ir t. t. Teisėjų kolegija pažymi, 
kad šie duomenys neatspindi laikinųjų apsaugos priemonių taikymo sąlygų, t. y. kad jos yra 
neatidėliotinai būtinos vaikui apsaugoti. Be to, teisėjų kolegija atkreipia dėmesį į tai, kad, esant  
ginčui dėl tėvų pareigų, teismas turi dėti visas pastangas padėdamas tėvams rasti taikų 
sprendimą ir užkirsti kelią nepagrįstam vaiko atskyrimui nuo vieno iš tėvų ir bendravimo su juo 
apribojimui. Ypač tai aktualu tuomet, kai vaikas perkeliamas iš vienos valstybės į kitą  ir yra 
sprendžiamas  jo grąžinimo pagal 1980 m. Hagos konvenciją dėl tarptautinio vaikų grobimo 
civilinių aspektų  klausimas . Tokiu atveju laikinosios apsaugos priemonės gali tapti priemone 
neteisėtai vaiką išvežusiam ar  jį laikančiam asmeni ui įteisin ti faktinę situaciją ir toliau 
pažeidinėti  tiek vaiko, tiek likusio tėvo  (motinos)  interesus.  
43. Teisėjų kolegija pažymi , kad tais atvejais, kai šeimos byloje su tarptautiniu elementu teismui 
kyla abejonių dėl pareikšto reikalavimo teismingumo, jis turi surinkti papildomus  duomenis, 
įrodančius ne tik vaiko nuolatinę gyvenamąją vietą, bet ir tuos, kurie pagrįstų, kad nepritaikius 
laikinųjų apsaugos priemonių ir nenustačius vaiko gyvenamosios vietos su vienu iš tėvų, vaiko 
saugumui ir vystymuisi iškiltų  reali grėsmė.      
 
Dėl civilinės bylos dėl vaiko gyvenamosios vietos nustatymo ir civilinės bylos dėl neteisėtai  
išvežto ar laikomo vaiko grąžinimo santykio  
 
   9 
44. Nagrinėjamoje byloje Vilniaus apygardos teismas 2017 m. rugsėjo 5 d. priėmė par eiškėjo 
(atsakovo nagrinėjamoje byloje) pareiškimą dėl leidimo grąžinti neteisėtai laikomą vaiką į 
Švedijos Karalystę. Šioje byloje Vilniaus apygardos teismas 2017 m. spalio 16 d. nutartimi 
nustatė, kad: 1) vaikas išvežtas neteisėtai; 2) nėra aplinkybių, p atvirtinančių, kad vaikui būtų 
nesaugu grįžti į jo kilmės šalį. Tačiau teismas atsisakė išduoti leidimą grąžinti vaiką į jo kilmės 
šalį, motyvuodamas tuo, kad vaikas jau prisitaikė prie naujos aplinkos. Teisėjų kolegija 
nenagrinės plačiau tokio atsisakymo motyvų, nes tai nėra šios bylos nagrinėjimo dalykas, tačiau 
pasisakys dėl šios bylos ir civilinės bylos dėl vaiko gyvenamosios vietos nustatymo tarpusavio 
santykio.  
45. Pirma, remiantis 1980 m. Hagos konvencijos dėl tarptautinio vaikų grobimo civilinių aspektų  16 
straipsniu, gavusi pranešimą apie neteisėtą išvežimą ar laikymą, nurodytą 3  straipsnyje, 
Susitariančiosios Valstybės, į kurią vaikas yra išvežtas arba kurioje jis laikomas, teismo ar 
administracinė institucija nesprendžia dėl vaiko globos teisių iš esm ės, kol nenustatoma, kad 
vaikas neturi būti grąžinamas pagal šią Konvenciją, arba sprendžia dėl globos teisių iš esmės tik 
tada, jei per protingumo kriterijų atitinkantį laikotarpį nuo minėto pranešimo gavimo dienos 
nepateikiamas prašymas pagal šią Konvenc iją. 
46. Antra, neteisėto vaiko išvežimo ar laikymo  atveju jurisdikcija nustatoma ne pagal bendrąją 
jurisdikcijos taisyklę, įtvirtintą r eglamento „Briuselis II bis“ 8 straipsnio 1 dalyje  – vaiko, dėl 
kurio pareikštas reikalavimas, nuolatinę gyvenamąją vietą , o pagal specialiąsias jurisdikcijos 
taisykles, įtvirtintas reglamento „Briuselis II bis“  10 straipsnyje . 
47. Reglamento „Briuselis II bis“  10 straipsnyje nustatyta, kad, vaiką neteisėtai išvežus ar 
negrąžinus, valstybės narės, kurioje vaikas iki neteisėto iš vežimo ar negrąžinimo turėjo 
nuolatinę gyvenamąją vietą, teismai išlaiko savo jurisdikciją iki tol, kol vaikas įgyja nuolatinę 
gyvenamąją vietą kitoje valstybėje narėje ir: a) išvežimui ar negrąžinimui tylėjimu pritaria 
kiekvienas globos teises turintis as muo, institucija ar kita organizacija; arba  b) vaikas toje kitoje 
valstybėje narėje pragyvena bent vienerius metus nuo to, kai globos teises turintis asmuo, 
institucija ar kita organizacija sužinojo arba turėjo sužinoti apie vaiko buvimo vietą, ir vaikas 
susigyvena su nauja aplinka, ir įvykdoma bent viena iš sąlygų: i) per vienerius metus nuo to, kai 
globos teises turintis asmuo, institucija ar kita organizacija sužinojo arba turėjo sužinoti apie 
vaiko buvimo vietą, valstybės narės, kurioje vaikas buvo išve žtas ar yra laikomas, 
kompetentingoms valdžios institucijoms nebuvo pateiktas prašymas jį grąžinti; ii) globos teisių 
turėtojo prašymas grąžinti buvo atsiimtas ir per i papunktyje nustatytą laikotarpį nebuvo 
pateiktas naujas prašymas; iii) byla valstybės n arės, kurioje vaikas iki neteisėto išvežimo ar 
negrąžinimo turėjo nuolatinę gyvenamąją vietą, teisme buvo užbaigta pagal 11 straipsnio 7 dalį; 
iv) valstybės narės, kurioje vaikas iki neteisėto išvežimo ar negrąžinimo turėjo nuolatinę 
gyvenamąją vietą, teis mai priėmė sprendimą dėl globos, nereikalaujantį vaiką grąžinti . 
48. Atsižvelgdama į tai, teisėjų kolegija konstatuoja, kad tais atvejais, kai yra sprendžiamas 
klausimas dėl neteisėtai išvežto ar laikomo vaiko grąžinimo, vaiko buvimo vietos valstybės 
teismas negali spręsti klausimo  dėl vaiko gyvenamosios vietos nustatymo  iš esmės, iki nebus 
priimtas sprendimas dėl vaiko negrąžinimo. Tačiau net ir tuo atveju, jei teismas atsisakė išduoti 
leidimą grąžinti vaiką, turi būti įvertinamos tokio sprendimo prie žastys. Teisėjų kolegija 
pažymi, kad teism ui konstatavus, jog vaikas buvo neteisėtai išvežtas ar laikomas, taigi 
patvirtinus, kad vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta yra kitoje nei jo buvimo valstybėje, tačiau 
atsisakius  išduoti leidimą grąžinti vaiką dėl kitų priežasčių, teismas neturi  teisės spręsti dėl 
vaiko gyvenamosios vietos nustatymo  iš esmės, jei nėra  įvykdytos reglamento „Briuselis II bis“ 
10 straipsnyje nurodytos sąlygos.     
49. Nagrinėjamoje byloje nustatyta, kad atsakovas į teismą dėl neteisėtai laikomo vaiko grąžinimo 
kreipėsi pirmiau, nei ieškovė pateikė ieškinį dėl vaiko gyvenamosios vietos nustatymo ir 
išlaikymo jam priteisimo. Tad, nepaisant argumentų , išdėstytų šios nutarties 13 –28 punktuose, 
pirmosios instancijos teismas turėjo a tsisakyti priimti ieškinį  arba, aplinkybėms dėl 
   10 
nagrinėjamos civilinės bylos dėl leidimo grąžinti neteisėtai išvežtą ar laikomą vaiką paaiškėjus 
vėliau, sustabdyti bylą iki bus išnagrinėta civilinė byla dėl teismo leidimo grąžinti vaiką 
išdavimo. Teisėjų k olegija pažymi, kad t eismui konstatavus, jog vaikas buvo išvežtas ar 
laikomas  Lietuvoje  neteisėtai, bet priėmus sprendimą negrąžinti vaiko, jurisdikciją  spręsti 
klausimą dėl vaiko globos (gyvenamosios vietos nustatymo) vis tiek  išlaiko vaiko kilmės 
valstyb ės, šiuo atveju Švedijos Karalystės, teismai.  Todėl t okiu atveju  pareiškimas dėl vaiko 
gyvenamosios vietos nustatymo turėtų būti paliktas nenagrinėtas.  
50. Teisėjų kolegija pažymi, kad būtent tokia kasacinio teismo praktika nustatyta ir ieškovės 
minimoje civil inėje byloje Nr. 3K -3-280-969/2017. Tačiau Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 
nagrinėtoje byloje Nr. 3K -3-280-969/2017, priešingai nei šioje byloje, jurisdikciją turėjęs 
Nyderlandų Karalystės teismas jau buvo priėmęs sprendimą dėl vaiko globos, nereikalaujantį jo 
grąžinti, bei buvo perdavęs jurisdikciją tolesnius klausimus dėl vaiko globos spręsti Lietuvos 
Respublikos kompetentingam teismui. Būtent tai ir buvo pagrindiniai argumentai, dėl ko 
kasacinis teismas sprendė, kad nustatytas jurisdikcijos taisyklių pažei dimas savaime nėra 
pakankamas pagrindas panaikinti skundžiamus sprendimus.    
51. Vis dėlto teisėjų kolegija atkreipia dėmesį į tai, kad Vilniaus apygardos teismas, atsisakydamas 
išduoti leidimą vaiką grąžinti į jo  kilmės valstybę, nurodė, kad vaikas yra prisitaikęs prie naujos 
aplinkos. Reglamento „Briuselis II bis“ 15 straipsnis nustato, kad tam tikrais išimtiniais  atvejais 
byla dėl tėvų pareigų gali būti perduota kitam nei jurisdikciją turinčiam teismui, jei nust atoma, 
kad vaiką su kita valstybe sieja konkretus ryšys ir tai atitiktų vaiko interesus. Prašymą perduoti 
jurisdikciją gali pateikti ir tos valstybės, su kuria vaiką sieja konkretus ryšys, teismas.  
52. Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta pirmiau, teisėjų koleg ija konstatuoja, kad pirmosios 
instancijos teismas, sustabdęs civilinės bylos dėl vaiko gyvenamosios vietos nustatymo ir 
išlaikymo jam priteisimo nagrinėjimą, iki bus išnagrinėta civilinė byla Švedijos Karalystės 
kompetentingame teisme, iš esmės pažeidė ju risdikcijos nustatymo taisykles,  todėl skundžiama 
apeliacinės instancijos nutartis, kuria buvo palikta nepakeista pirmosios instancijos teismo 
nutartis, yra naikintina. T ačiau teisėjų kolegijos vertinimu, šiuo konkrečiu atveju, galėtų būti 
sprendžiama, ar aplinkybės , kad vaikas jau metus gyvena Lietuvoje, Lietuva yra vaiko 
pilietybės valstybė, čia gyvena jo motina ir kiti artimi giminaičiai, nelemia  vaiko konkret aus 
ryšio su Lietuva, kas leistų  teismui prašyti kompetentingą Švedijos Karalystės teismą perduo ti 
jam jurisdikciją  nagrinėti klausimą dėl vaiko globos (gyvenamosios vietos nustatymo) iš esmės  
(žr. šios nutarties 51 punktą) . 
53. Apibendrindama teisėjų kolegija sprendžia, kad skundžiama Panevėžio apygardos teismo 
nutartis yra naikintina perduodant klausim ą dėl bylos teismingumo nagrinėti  apeliacinės 
instancijos teismui iš naujo.         
 
Dėl bylinėjimosi išlaidų  
 
54. Kasacinis teismas patyrė 2,86 Eur išlaidų, susijusių su procesinių dokumentų įteikimu (Lietuvos 
Aukščiausiojo Teismo 201 8 m. spalio 11  d. pažyma apie išlaidas, susijusias su procesinių 
dokumentų įteikimu). Kadangi klausimas dėl bylos teismingumo  perduotina s apeliacinės 
instancijos teismui  nagrinėti iš naujo, tai dėl nurodytų, taip pat šalių turėtų išlaidų atlyginimo 
priteisimo turės pasisakyti šis teismas, išnagrinėjęs šį klausimą  pakartotinai (CPK 93 straipsnis).  
 
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija, vad ovaudamasi 
Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso 359 straipsnio 1 dalies 5 punktu, 362 straipsni u, 
 
 
   11 
 
n u t a r i a :  
 
Panevėžio  apygardos teismo 2018  m. vasario 20  d. nutartį  panaikinti ir perduoti klausimą 
dėl bylos teismingumo nagrinėti apeliacinės instancijos teismui iš naujo . 
Ši Lietuvos Aukščiausiojo Teismo nutartis yra galutinė, neskundžiama ir įsiteisėja nuo 
priėmimo dienos.  
 
Teisėjai  Alė Bukavinienė  
 
 Janina Januškienė  
 
 Vincas Verse ckas