Civilinė byla Nr.  3K-3-454-969/2016  
Teisminio proceso Nr.  2-69-3-19843 -2013 -1 
Procesinio sprendimo kategorijos:  2.2.3.1; 
2.6.4.4.2; 3.1.2.5; 3.2.4.9.6.1; 3.3.1.6   
(S)  
 
 
 
LIETUVOS AUKŠČIAUSIASIS TEISMAS  
 
N U T A R T I S  
LIETUVOS RESPUBLIKOS VARDU  
 
2016  m. lapkričio 24  d. 
Vilnius  
 
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių  bylų skyriaus teisėjų kolegija, susidedanti iš 
teisėjų Andžej Maciejevski, Gedimino Sagačio  (pranešėjas)  ir Dalios Vasarienės (kolegijos 
pirmininkė),  
teismo posėdyje kasacine rašytinio proceso tvarka išnagrinėjo civilinę  bylą pagal ieškovės 
K. I. C. ir atsakovo K. M. (K. M. ) kasacinius skundus  dėl Kauno apygardos teismo Civilinių 
bylų skyriaus teisėjų kolegijos 2016 m. gegužės 16 d. nutarties peržiūrėji mo civilinėje byloje pagal  
ieškovės K . I. C. ieškinį atsakovui K. M. dėl vaiko gyvenamosios vietos nustatymo, išlaikymo bei 
išlaikymo įsiskolinimo priteisimo.  
 
Teisėjų kolegija  
 
n u s t a t ė :  
 
I. Ginčo esmė  
 
1. Kasacinėje byloje sprendžiama dėl  teisės normų, reglamentuojančių terminą apeliaciniam 
skundui paduoti , asociacijos teisę  atstovauti šalies interesams , apeliacinio skundo priėmimą,  
šeimos bylų teismingumą , vaiko  gyvenamosios vietos nustatymą, teismo ekspertizės skyrimą,  
aiškinimo ir taikymo.  
2. Ieškovė  prašė teismo  nustatyti  sūnaus L. L. C. (L. L. C.) gyvenamąją vietą su ja, priteisti iš 
atsakovo 435 Eur išlaikymą vaikui kas mėnesį mokamomis periodinėmis išmokomis nuo 
civilinės bylos iškėlimo dienos ir jo pilnametystės, išlai kymo sumą kasmet indeksuojant  
Vyriausybės nustatyta tvarka, atsižvelgiant į infliaciją, lėšų administratore uzufrukto teise 
paskir ti vaiko motiną – ieškovę , taip pat  priteisti iš atsakovo 1391 Eur išlaikymo įsiskolinimą už 
laikotarpį nuo 2013  m. rugpjūčio 15 d. iki ieškinio padavimo dienos  – 2013  m. lapkričio 27 d . 
3. Ieškovė nurodė, kad šalys susipažino 2012 m. gegužės mėnesį Graikijoje, kur ieškovė po studijų 
dirbo, o atsakovas atostogavo. Praėjus 3 savaitėms nuo pažinties jie susitarė, jog ieš kovė praleis 
vasarą Norvegijoj e, o vėliau grįš tęsti studij ų į Jungtinę Karalystę . Ieškovei , atvykus iai į 
Norvegiją , nepavyko rasti darbo vasarai , taip pat  įstoti  į universitetą. 2012 m. rugpjūčio mėn.  
ieškovė tapo nėščia . Nėštumas buvo komplikuotas, todėl likus 2 savaitėms iki gimdymo ieškovė 
grįžo į Lietuvą  ir čia  2013 m. balandžio 12 d.  pagimdė šalių  sūnų. Vaikui buvo suteikta Lietuvos 

 2 
 
Respublikos  pilietybė, išduotas pasas. 2013 m. liepos 15 d. ieškovei g rįžus į Norvegi ją šalys 
susipyko ir atsakovas  liepė jai su vaiku išvykti į Lietuvą. Atsakovo pykčiui atlėgus i eškovė liko 
Norvegijoje, tačiau  jis vis ti ek pasiūlė ieškov ei vykti į Lietuvą, nes jis norėjo  pailsėti. Ieškovei 
išvykus , po 10 dienų atsakovas atvyko į Lietuvą . Šalys  planavo grį žti į Norvegiją, tačiau 
2015  m. rugpjūčio 15 d. joms vėl susipykus ieškovė gavo žinutę mobiliuoju telefonu, kad viskas 
baigta ir atsakovas išvažiuoja į Norvegiją. Išvykdamas atsakovas nurodė , kad jis nenorėtų, jog 
sūnus gyventų su ieškove, todėl ji saugumo  dėlei liko gyventi Lietuvoje. 2013  m. rugpjū tį 
atsakovas atvyko į Lietuvą. Ieškovė su sūnumi susitiko su atsakovu . Vėliau ieškovė su sūnumi 
skrido į Norvegiją, į šeimų mediaciją. Norvegijoj e ieškovė rado parengtus dokumentus sūnaus 
turimą Lietuvos pilietyb ę pakei sti į Norvegijos  Karalystės pilietybę, tačiau šių dokumentų 
nepasirašė. Šiuo metu ieškovė su sūnumi gyvenamąją vietą deklaravo Lietuvoje.  
4. Šalių sūnus, kuriam suteikta motinos pavard ė, nuo pat gimimo n ė dienos nėra gyvenęs atskirai 
nuo ieškovės. Ieškovei vaiką padeda prižiūrėti jos tėvai, prie jų vaikas emociškai yra labai 
prisiri šęs. Nustačius gyvenamąją vietą  su atsakovu vaiko psichinė būklė pablogės, tai sukels jam 
neigiam ų emocini ų išgyvenim ų. Tokio amžiaus vaikui ypač reikalingas motinos dėmesys, 
nenutrūkstamas ryšys su ja.  
5. Atsakovas neteikia vaikui išlaikymo nuo 2015  m. rugpjūčio 15 d. Atsakovas yra Norvegijos 
Karalystės pilietis, kur ioje minimalus darbo užmokestis yra daug  dides nis nei Lietuvoje. 
Atsakovas yra dirbantis, solidžias pajamas ir turto turintis asmuo: jis dirba mokytoju ir dar 
keliose darbovietėse, pastaraisiais metai s į nekilnojamąjį turtą investavo apie 2, 8 milijon o kronų  
(376 506,02 Eur ), įsigi jo automobilį už 40 0 00 kronų (4344,30 Eur), turi savo muzikos įmonę. 
Kitų i šlaikytinių atsakovas neturi . 
 
II. Pirmosios ir apeliacinės instancijos teismų procesinių sprendimų esmė  
 
6. Kauno apylinkės teismas 20 15 m. rugsėjo 4 d. sprendimu ieškinį tenkino – nustatė L . L. C. 
gyvenamąją vietą su ieškove, priteis ė iš atsakovo  435 Eur išlaikymą vaikui kas mėnesį 
mokamomis periodinėmis išmokomis nuo civilinė s bylos i škėlimo teisme dienos – 
2013  m. lapkričio 27 d. – iki vaiko pilnametystės, išlaik ymo sumą kasmet indeksuojant 
Vyriau sybės nustatyta tva rka, atsižvelgiant į infliaciją, l ėšų tva rkytoja uzufrukto teise paskyrė  
ieškovę , taip pat priteisė iš atsakovo 1391 Eur sūnaus išl aikymo įsiskolinimą nuo 
2013  m. rugpjūčio 15 d. iki ieškinio teismui padavimo dienos . Įsiteisėjus šiam  sprendimui 
teismas panaikin o taikytas  laikinąsias apsaugos priemones, paskirstė bylinėjimosi išlaidas.  
7. Teismas nurodė, kad šalys yra 2013 m. balandžio 12 d. gimusio L . L. C. tėvai . Ieškovė savo 
vardu Lietuvoje neturi įregistruotų nekilnojamųjų daiktų , transporto priemonių , nuo 2015  m. 
vasario 1 d. dirba Jungtinėje Karalystėje esančioje įmonėje „Transline“, j os metinės pajamos – 
17 000 svarų sterlingų . Atsakovas turi  nuosavybės teise priklausančio turto Kroidene, Bergene – 
būsto nuosavyb ės teisės įgytos  2012 m. lapkri tį maždaug už 340 000 Eur , jis dirba mokytoj u ir 
gauna 3657,31 Eur darbo užmokestį .  
8. Dėl šalių sūnaus gyvenamosios vietos nustatymo  teismas nurodė, kad nagrinėję atsakovo ieškinį 
ir apeliacinį skundą Norvegijos  teismai  sprendė, jog  šalių ginčas dėl vaiko gyvenamosios vietos 
nustatymo nepatenka į Norvegijos teismų jurisdikciją, todėl ginčas nagrinėtinas  pagal Lietuvos 
teisės normas.  
9. Lietuvos Respublikos įstatymų leidė jas yra įtvirtinęs nuostatą, kad  teismas ginčą išsprendžia 
vadovau damasis vaiko interes ais, atsižvelgdamas į jo norą (CK 3.174 straipsnis ). Nagrinėjamu 
atveju dėl nebrandaus vaiko amžiaus ( 2015 m. balandžio 12 d. jam suėjo tik 2 metai) teismas 
neturėjo galimybės išsiaiškinti jo norus, tačiau aiškinosi visas teisiškai rei kšmingas aplinkybes, 
 3 
 
būtinas bylai teisingai išspręsti  ir prioritetin iam vaiko teisių ir inte resų apsaugos ir gynimo 
princip ui užtikrinti . 
10. Šalių sūnus gimė Lietuvoje ir yra Lietuvos Respublikos pilietis. Vaikas nuo pat gimimo 
(išskyrus labai trumpus laikot arpius, praleistus Norvegijoje) gyvena Lietuvoje. Ieškovė tinkamai 
rūpinasi vaiko sveikata . Ieškovė, su kuria vaikas gyvena nuo pat gi mimo, objektyviai turi 
didesnes  galimybes žinoti vaiko įp ročius, maitinimo bei poilsio re žimą, mėgstamus žaidimus , 
todėl  geriau nei atsakovas gali užtikrinti teisės normose įtvirtintų pagrindinių vaiko teisių 
įgyvendinimą ir sudaryti palankias sąlygas vaikui visapusiškai ir harmoningai vystytis. 
Atsakovui, gyvenusiam su vaiku labai trumpą laiką, tektų mokytis kasdienės vaik o priežiūros, 
suprasti vaiko poreikius ir žinoti , kaip juos geriausiai tenkinti. L. L. C. yra vienintelis atsakovo 
vaikas, todėl gyvendamas skyrium nuo sūnaus jis negali turėti pak ankamai įgūdžių auginti  vaiką 
ir kasdien tinkamai juo rūpintis. Ieškovė gyve na pas savo tėvus name (duomenys neskelbtini)  
čia jai skirta gyvenamoji patalpa, taigi ieškovė  užtikrina vaiko teisę į gyvenamąjį būstą.  Jos 
materialinė padėtis buvo ir yra gera, nuo 2015  m. vasario 1 d. ji pradėjo dirbti ir gauna 
nuolatines pajamas. Kauno  miesto savivaldybės administraci jos Vaiko teisių apsaugos skyrius 
pateikė išvadą, kad  vaiko int eresus geriausiai atitinka jo  gyvenamosios vietos nustatymas su 
ieškove. Be to, atsakovas, nors ir nesutinka su  ieškinio reikalavimu nustatyti  vaiko gyvenamąją 
vietą su ieškove, nereiškė reikalavimo nustatyti gyvenamąją vietą su juo, neteikė įrodymų, kad  
sūnumi jis gali pasirūpinti geriau nei ieškovė. Atmetęs ieškinio reikalavimą teismas privalėtų 
išspręsti klausimą dėl vaiko gyvenamosios vietos, o atsakovui neteikiant įrodymų , to 
neįmanoma būtų padaryti arba tai labai užvilkintų bylos nagrinėjimą, nes atsakovas yra užsienio 
valstybės pilietis.  
11. Byloje nėra įrodymų, patvirtinančių, kad ieškovė neužtikrina vaikui tokių gyvenimo sąlygų, 
kokių reikia jo fiziniam,  protiniam, dvasiniam ir socialiniam vystymuisi. Nei atsiliepime  į 
ieškinį , nei apklausiamas bylos nagrinėjimo metu atsakovas nepateikė argumentų, sudarančių 
pagrindą netenkinti ieškinio reikalavimo. Taigi  atsakovas tik dėl jam pačiam žinomų ir 
suprantamų priežasčių nenori,  kad teismo sprendimu  tarp šalių būtų at kurta  nors minimali 
teisinė taika ir užtikrinta protinga interesų pusiausvyra, kas geriausiai atitiktų šalių sūnaus 
interesus. Gyvenamosios aplinkos pakeitimas ir emocinio ryšio nutraukimas su motin a bei su 
kitais šalių sūnaus artimoje aplinkoje esančiais žmonėmis neabejotinai padarytų žalą vaiko 
psichinei būklei, sukeltų stiprius ir nemalonius emocinius išgyve nimus. Tai lemia  išvadą, kad  
šiuo metu nėra pagrindo ir poreikio keisti faktiškai jau nusis tovėjusią vaiko gyvenamąją vietą su 
ieškove ( Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso (tolia u – ir CPK ) 178, 185 straipsniai, 
Lietuvos Respublikos civilinio kodekso (toliau – ir CK) 3.169 straipsnis ). 
12. Atsakovo procesinis elgesys bylos nagrinėjimo met u sukėlė abejonių dėl jo deklaruojamų tikslų , 
susijusių su  sūnum. Atsakovas  nuolat kėlė klausimą dėl bendravimo tvarkos su sūnumi 
nustatymo, jos laikymosi, kaltino ieškovę, kad ji nesudaro jam tinkamų sąlygų bendrauti su 
vaiku, nors byloje buvo nagrinėjami tik ieškovės pareikšti reikalavimai dėl vaiko gyvenamosios 
vietos nustatym o ir išlaikymo priteisimo. Ši byla teism e iškelta 2013  m. lapkričio  28 d. 
Atsakovas tik 2015 m. kovo 5 d. pareiškė priešieškinį, bet ne dėl vaiko gyvenamosios vietos, o 
dėl bendravimo tvarkos nustatymo. Tokio reikalavimo pareiškimas (nesutinkant su ieškovė s 
ieškiniu dėl vaiko gyvenamosios vietos nustatymo) yra neracionalus ir būtų užvilkinęs bylos 
nagrinėjimą, todėl nebuvo priimtas ir nagrinėjamas šioje byloje.  
13. Atsakovo  procesinis elgesys vertintinas kaip pažeidžiantis CPK 7, 8 straipsniuose įtvirtinus 
proceso koncentracijos, ekonomiškumo ir kooperacijos (bendradarbiavimo) principus. 
Atsakovas  veikė prieš greitą bylos išnagrinėjimą. 2015 m. birželio 1 d. nutraukęs teisinių 
paslaugų sutartį su j am atstovavusia a dvokatų kontora „ Čerka ir part neriai“ , atsakova s pateikė 
teismui prašymą  atidėti 2015 m. birželio 2 d. paskirtą teismo posėdį, kad galėtų pasirūpinti 
tinkamu atstovavimu, tačiau bylos eiga nesidomėjo, iki 2015 m. rugpjūčio 18 d. vykusio teismo 
posėdžio beveik per pustrečio mėnesio nesusirado atstovo ir pats posėdyje taip pat nedalyvavo. 
Atsakovui apie 2015 m. rugpjūčio 18 d. numatytą teismo posėdį buvo gerai žinoma, nes apie tai 
 4 
 
jis buvo informuotas ne tik teismo pranešimu, bet ir 2015 m. birželio 3 d. raštu, kuriuo buvo 
paragintas įvykdyti jam skirtus teismo įpareigojimus pateikti duomenis apie savo turtinę padėtį  
ir kuriame buvo papildomai priminta  apie teismo posėdį. Atkreiptinas dėmesys į tai, kad 
atsakovas kreipėsi į Norvegijos Karalystės teisingumo ir v isuomenės saugumo ministeriją dėl 
netinkamo do kumentų įteikimo, tačiau šiai institucijai galimai neatskleid ė informacijos, kad 
dokumentai buvo perduoti ne Norvegijos centrinei institucijai, o tiesiogiai atsakovui jo paties 
2015 m. birželio 1 d. raštišku prašymu . Ieškovės atstovo pateikta informacija patvirtina, kad  
prieš pat teismo posėdį savaitgaliui atsakovas buvo atvykęs pasimatyti su sūnumi ir iš Lietuvos 
išvyko posėdžio dieną , t. y. 2015  m. rugpjūčio 18 d. 11.30 val., nepateikęs teismui jokių 
prašymų ar pareiškimų ir nepasirūpinęs tinkamu atstova vimu.    
14. Dėl išlaikymo ir išlaikymo įsiskolinimo priteisimo teismas nurodė, kad a tsakovas sutiko, jog  
vaikui turėtų būti priteistas Lietuvoje gyvenančio asmens poreikius atitinkantis išlaikymas , t. y. 
sutiko  teikti savo sūnui pusę Vyriausybės nustatyto min imalaus atlygini mo dydžio atitinkantį 
išlaikymą . Esantys byloje duomenys apie atsakovo turimą nekilnojamąjį turtą bei gaunamas 
pajamas (turi būstą, kurio vertė apie 340 000 Eur, gauna 3657,31 Eur mėnesinį darbo užmokestį 
dirbdamas mokytoj u Auklėjimo, sport o ir kultūros centre Bergene, turi nuosavą firmą, kurioje 
buvo įdarbinta ir ieškovė ) leidžia spręsti , kad ieškovės prašomas priteisti išlaikymo dydis – 
435 Eur kas mėnesį – atitinka protingumo kriterijus. Atsakovas, nors ir nepristatė dokumentų  
apie savo turtinę padėtį , tačiau neneigė ieškovės atstovo nurodytų aplinkybių, patvirtinančių jo 
gerą turtinę padėtį – kad dirba keliose darbovietės ir gauna pajam ų iš gyvenamojo būsto 
nuomos. Atsakovui neteikiant įrodymų , kad būtų nustatytos teisiškai reikšming os aplinkyb ės, 
teismas visas  abejones turi vertinti vaiko interesų naudai ir priimti vaiko teises ir interes us 
apsaugantį teismo sprendimą (CPK 185 str aipsnis, CK 3.194 straipsnio  1 dalis, 3.196 straipsnio 
1 dalies 1 punktas ).  
15. Prasidėjus teisminiams procesams atsakovas tik nuo 2014 m. rugsėjo  pradėjo teikti išlaikymą 
vaikui po 134,83 Eur kas mėnesį. Ieškovės atstovas 2015  m. rugpjūčio 20 d. teismo posėdyje 
patikslino, kad atsako vas yra suteikęs 1130 Eur  išlaikymą, todėl vykdymo procese šia suma 
priteistas išlai kymas mažintinas .  
16. Ieškovė nurodė, kad  atsakovas išlaikymo neteikia nuo 2013 m. rugpjūčio 15 d. Atsakovo 
pateikti duomenys patvirtina, kad išlaikymas sūnui pradėtas teikti tik nuo 2014  m. rugsėjo, todėl 
reikalavimas priteisti 1391 Eur išlaikymo įsiskolinim ą nuo 2013 m. rugpjūčio 15 d. iki 
2013  m. lapkričio 27 d., t. y. iki ieškinio teismui pateikimo dienos , yra tenkintinas.  
17. Kauno apygardos teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija, išnagrinėjusi bylą pagal 
atsakovo apeliacinį skundą, 20 16 m. gegužės 16 d. nutartimi  panaikino Kauno apylinkės teismo 
2015 m. rugsėjo 4 d. sprendimo dalį, kuria iš atsakovo priteistas išlaikymas po 435 Eur kas 
mėnesį mokamomis periodinėmis išmokomis ir 1391 Eur išlaikymo įsiskolinimas , šią bylos dalį 
grąžino pirmosi os instancijos teismui nagrinėti iš naujo, nurod ė papildomai išspręsti ir vaiko 
bendravimo su skyrium gyvenančiu atsakovu klausimą, taip pat panaikino Kauno apylinkės 
teismo 2015 m. rugsėjo 4 d. sprendimo dalis, kuriomis  panaikin tos (įsiteisėjus teismo 
sprendimui) laikinosios apsaugos priemonės , taikytos 2014 m.  gruodžio 5 d. teismo nutartimi , 
nustatančios laikiną atsakovo ir sūnaus bendravimo tvarką, bei priteist as iš atsakovo 
bylinėjimosi išlaid ų atlyginimas . Kitą Kauno apylinkės teismo 2015 m. rugsėjo 4 d. sprendimo 
dalį teisėjų kolegija paliko  nepakeistą.    
18. Kolegija nurodė, kad  nagrinėja atsakovo apeliacinį skundą, kurį, šalin damas  trūkumus, pasirašė 
ir pats atsakovas.   
19. Atsakovas  yra Norvegijos Karalystės pilietis, o ieškovė ir šalių vaikas – Lietuvos Respublikos 
piliečiai. Šalių vaikas gimė Lietuvoje, ieškovė su vaiku nuo jo gimimo gyvena Lietuvoje su savo 
tėvais (išskyrus trumpalaikius išvykimus), Lietuvoje deklaruota ieškovės su vaiku gyvenamoji 
vieta, čia vaikas nuolat vedamas  į sveikatos priežiūros  įstaigą , todėl  daryti na išvada , jog 
ieškovės ir vaiko gyvenamoji vieta yra Lietuvos valstybėje. Šią aplinkybę yra nustatęs ir 
 5 
 
Norvegijos Bergeno apylinkės teismas, kuris, nagrinėdamas atsakovo pareiškimą dėl sūnaus 
globos, gyvenimo su juo ir jo lankymo, k onstatavo, jog negalima traktuoti, kad vaikas gyvena 
Norvegijoje , ir bylą nutraukė kaip nepriklausančią Norvegijos teismų jurisdikcijai. Taigi, 
nustačius, kad ieškinio pateikimo metu (2013 m. lapkričio 27 d.) ieškovės ir sūnaus nuolatinė 
gyvenamoji vieta b uvo Lietuvoje ir jie yra Lietuvos Respublikos piliečiai, nėra pagrindo spręsti, 
jog Lietuvos teismas neturi šioje byloje jurisdikcijos, nes būtent šiuo atveju (esant dviem 
sąlygom s – Lietuvos pilietybė ir gyvenamoji vieta Lietuvoje) Lietuvos teismas turi i šimtinę 
jurisdikciją (CPK 785 straipsnio 1 dalis ). Be to, 2007 m. spalio 30 d. Konvencijos  dėl 
jurisdikcijos ir teismų sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo 
(toliau – ir Lugano konvencija) 2 skirsnio 5  straipsnio 2 dalies a punkto nuostatos leidžia 
ieškovei pasirinkti Lietuvos teismą, nes tiek jos, tiek vaiko gyvenamoji vieta ieškinio padavimo 
metu ir dabar yra Lietuvoje.  
20. Atsakovas  nepateikė įrodymų, kurie leistų spręsti, kad vaiko gyvenamosios vietos nustatymas su 
ieško ve ne atitinka vaiko interesų ir  kad juos labiau atitiktų gyvenamosio s vietos nustatymas su 
atsakovu . Byloje nustatytos aplinkybės, tokios kaip: 1) vaikas nuo pat gimimo gyvena su 
ieškove, 2) jam šiuo metu tik treji metai, 3) ieškovė rūpinasi vaiku, 4) ieškovė d irba, gyvena 
tėvų name, 5) Kauno miesto savivaldybės administracijos Vaiko  teisių apsaugos skyriaus, 
Kauno miesto socialinių paslaugų centro darbuotojai nenustatė, kad vaikui pas ieškovę augti 
būtų nesaugu, nustatė priešingas aplinkybes , 6) ieškovė  vaiko s veikata rūpinasi nuolat , leidžia 
spręsti, kad vaikui sudarytos tinkamos gyvenimo, auklėjimo ir raidos sąlygos.  Byloje nėra 
duomenų, kad ieškovė neleidžia ar trukdo atsakovui  bendr auti su vaiku nustatyta tvarka.  Kauno 
apylinkės teismo 2014 m. gruodžio 5 d. nutartimi  nustatyta laikina bendravimo tvarka nėra 
pakankamai konkreti (aiški), dėl to kyla šalių nesutarim ų ir kartais neįvyksta susitikimai, tačiau 
tai nėra pakankamas pagrindas konstatuoti, jog ieškovė nevykdo jai tenkančios pareigos 
užtikrinti vaiko be ndravimą su atsakovu nustatyta tvarka. Atsakovo  bendravimo su vaiku tvarka 
turi būti nustatyta teismo sprendimu, atsižvelgiant į abiejų šalių pageidavimus, galimybes (darbo 
laiką ir pan.) ir vaiko interesus, kas pašalintų atsakovo  abejones dėl jo galimyb ės nuolat 
bendrauti su vaiku.  
21. Pirmosios instancijos teismas nepagr įstai atsisakė priimti atsakovo  priešieškinį dėl bendravimo 
tvarkos nustatymo ir, nustatydamas vaiko gyvenamąją vietą su ieškove, nepagrįstai nesprendė 
ginčo dėl atsakovo  bendravimo su vaiku ir dalyva vimo jį auklėjant (CK 3.170, 
3.175  straipsniai), taip  pažeisdamas tiek materiali osios , tiek  proceso teisės normas  (CK 
3.161  straipsnio 6 dalis, 3.170 straipsnis , CPK 143, 376, 377 straipsniai ). Laikytina, kad 
pirmosios instanc ijos teismas išsprendė ne visus byloje pareikšt us reikalavimus ir  neatskleidė 
bylos esmės, o ne surinkus byloje dėl to įrodymų, apeliacinės instancijos teismas negali 
išnagrinėti iš esmės šio reikalavimo, todėl ši bylos dalis grąžintina  nagrinėti pirmosios 
instancijos teismui iš naujo (CPK 32 7 straipsnio 1 dalies 2 punktas, 2 dalis ). Be to, apeliacinės 
instancijos teismui išnagrinėjus reikalavimą, kuris nebuvo nagrinėjamas pirmosios instancijos 
teisme, šalys prarastų teisę teismo sprendi mą skųsti apeliacine tvarka, kas galėtų būti įvertinta 
kaip šalių teisių ribojimas siekiant teisingumo. Pirmosios instancijos teismui reik ia gauti ne tik 
atsakovo , bet ir ieškovės  pasiūlymus dėl bendravimo tv arkos su vaiku, t uri būti išsiaiškintos 
šalių ga limybės, nustatyta tokia bendravimo tvarka, kuri geriausiai užtikrintų vaiko interesus.  
22. Ieškovė neteikė įrodymų , pagrindžiančių  vaiko poreikius, o pirmosios instancijos teismas 
neanalizavo vaiko poreikių, nerinko su tuo susijusių įrodymų, apsiribojo tik ša lių turtinės 
padėties nustatymu ir įvertinimu. Nenustačius vaiko poreikių (vienos iš sąlygų, nustatant 
išlaikymo dydį) , nėra galimybės spręsti apie išlaikymo dydžio pagrįstumą. Atsižvelgiant  į tai, 
kad byl os dalis  dėl bendravimo tvarkos nustatymo perduodam a nagrinėti pirmosios instancijos 
teismui, siekiant ekonomiškumo ir operatyvumo, bylos dalis dėl išlaikymo ir jo įsiskolinimo taip 
pat perduotina nagrinėti pirmosios instancijos teismui.  
 
 6 
 
III. Kasacinių skundų ir atsiliepimų į juos  teisiniai argumentai  
 
23. Kasaciniu skundu  ieškovė  prašo  panaikinti apeliacinės instancijos teismo nutartį civilinėje 
byloje ir priimti naują sprendimą – konstatuoti, kad atsakovo apeliacinis skundas pateiktas 
praleidus CPK 307 straipsnio 3 dalyje nustatytą trijų mėnesių naikinamąjį  terminą ir kad 
atsakovo vardu apeliacin į skundą pasirašęs asociacijos „Nacionalinė teisingumo ir gynybos 
sąjunga“  vadovas nėra tinkamas atsakovo atstovas šioje byloje , ir civilinę bylą nutraukti, 
priteisti iš atsakovo turėt ų bylinėjimosi išlaid ų kasacinia me teisme  atlyginimą . Kasacinis 
skundas grindžiamas šiais argumentais:  
23.1. CPK 307 straipsnio 1 dalyje nustatyta , kad apeliacinis skundas gali būti paduotas per 
trisdešimt dienų nuo pirmosios instancijos teis mo sprendimo priėmimo dienos.  CPK 
307 straipsnio 3 d alyje nustatytas trijų mėnesių terminas nuo teismo sprendimo paskelbimo 
dienos, per kurį galima prašyti atnaujinti praleistą terminą paduoti apeliacin į skund ą, yra 
naikinamasis. Toks termi nas negali būti atnaujintas (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 
2008  m. k ovo 3 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -3-143/2008). Nagrinėjamu atveju 
naikinamasis terminas yra suėjęs.  Atsakovo apeliacinis skundas teismui pateiktas 
2016  m. sausio 25 d ., t. y. praėjus 4 mėnesiams ir 21 dienai nuo pirmos ios instancijos 
teismo sprendimo paskelbimo dienos.  Taigi pirmosios instancijos teismas turėjo atsisakyti 
priimti atsakovo apeliacinį skundą, o jam to nepadarius apeliacinis procesas turėjo būti 
nutrauktas.   
23.2. Atsakovui buvo suteikta galimybė įstatymų nustatyta  tvarka ginti savo interesus ir jam 
buvo žinoma apie šį teisminį procesą.  Atsakovas teikė procesinius dokumentus (atsiliepimą  
į ieškinį), prašymus, atskiruosius skundus, asmeniškai dalyvavo teismo posėdžiuose tiek 
bylos parengiamojoje stadijoje (2014 m. la pkričio 28 d.), tiek bylą nagrinėjant iš esmės 
2015 m. kovo 26 d. Teisminio nagrinėjimo metu atsakovas naudojosi advokatės 
Jurgitos  Grigienės pagalba. Kauno apylinkės teismo 2015  m. lapkričio 16 d. aiškinamasis 
raštas patvirtina, kad nuo 2015 m. birželio 1  d. atsakovas nustojo domėtis  bylos eiga, 
tinkamu savo interesų atstovavimu, nors ir žinojo apie 2015 m. rugpjūčio 18 d. teismo 
posėdį, į jį neatvyko, tą dieną išvyko iš Lietuvos.  
23.3. Atsakovo apeliacinis skundas yra pas irašytas netinkamo asmens  – asociacijos 
„Nacionalin ė teisingumo ir gynybos sąjung a“ vadovo , o ne paties  atsakov o. Tokia išvada 
atitinka kasacinio teismo išaiškinimus ( Lietuv os Aukš čiausiojo Teismo 
2015  m. sausio  14 d. nutartis civilinėje byloje Nr.  3P-1518/2015 ; 2015 m. liepos 17 d. 
nutartis civilinėje byloje Nr.  3K-3-461-611/2015 ). Pripažinus, kad nagrinėjamu atveju 
asociacija nėra tinkamas atsakovo atstovas byloje, apeliacinis procesas turėjo būti 
nutrauktas CPK 315 straipsnio 5 dalies pagrindu.   
23.4. Kasaciniame skunde nurodomus argume ntus ieškovė išdėstė atsiliepime į atsakovo 
apeliacinį skundą, tačiau apeliacinės instancijos teismas nepasisakė  dėl imperatyvių jų 
proceso teisė s normų, reglamentuojančių naikinam ojo termin o pra leidimo ir atstovavimo 
institutą , pažeidimų,  todėl  galimai yra pagrindas pripažinti, kad apelia cinės instancijos 
teismo nutartis  nemotyvuota  ir pažeidžiama  ieškovės teisė  į teisingą teismą.   
23.5. Pagal kasacinio teismo praktiką tokios pat (analogiškos) bylos turi būti sprendžiamos 
taip pat, t. y. ne sukuriant n aujas teisės taikymo ir aiškinimo taisykles, konkuruojančias su 
esamomis, bet paisant jau įtvirtintų. Teismų praktika atitinkamų kategorijų bylose gali būti 
koreguojama ir nauji teismo precedentai tų kategorijų bylose gali būti kuriami, kai tai yra 
neišven giamai, objektyviai būtina (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2008  m. lapkričio 18 d. 
nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -7-465/2008; 2009 m. rugsėjo 28 d. nutartis civilinėje 
byloje Nr. 3K -3-359/2009; kt.).  Kauno apygardos teismas , spręsdamas  klausimą dėl 
asociacijos „Nacionalinė  teisingumo ir gynybos sąjung a“ vadovo teisės savo narių vardu 
 7 
 
pateikti procesinius dokumentus (apeliacinį skundą) , vadovaudamasis kasacinio teismo 
suformuota praktik a 2015  m. lapkričio 5 d. nutartyje civilinėj e byloje  Nr. 2S -2419 -
264/2015 nurodė , kad įstatuose įtvirtinta teisė atstovauti savo nari ams turi būti vienas iš 
asociacijos veiklos tikslų, t.  y. kaip pagalbinis tikslas siekiant pagrindinių asociacijos tikslų 
(Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2015  m. liepos 17 d. nutartis civilinėj e byloje Nr.  3K-3-
461-611/2015), ir konstatavo, kad jokių kitų veiklos tikslų asociacija „Nacionalinė 
teisin gumo ir gynybos sąjunga “ neturi .  
24. Atsakovas atsiliepimu į kasacinį skundą prašo  atmesti ieškovės kasacinį skundą . Atsiliepime 
nurodomi šie argumentai:  
24.1. Pirmosios instancijos teismo  sprendime buvo nustatytas 30 d. apskundimo terminas, 
nors tais atvejais, kai atsakovas gyvena užsienyje, nustatomas 40 d. terminas. Pirmosios 
instancijos teismo  sprendimas buvo išsiųstas atsakovui nepri dėjus jo  vertimo į norvegų 
kalbą. A tsakovas buvo sutikęs, kad procesas vyktų su vertimu į anglų kalbą, kai jam 
atstovavo advokatas, tačiau nedavė sutikimo , kad teismo spr endimas būtų pateiktas be 
vertimo į norvegų kalbą, kai jam advokatas nebeatstovavo ir jis neturėjo jokio atstovo. 
Pirmos ios instancijos teismas 2015 m. gruodžio 4 d. raštu  patvirtino, kad , gavęs Norvegijos 
Karalystės teisingumo ir visuomenės saugumo ministerijos , kaip centrinės teismo 
procesinių dokumentų įteikimo įstaigos , raštą dėl a tsisakymo priimti dokumentus  
nepatei kus vertimo į norvegų kalbą, šį vertimą  parengė ir išsiuntė, tač iau teismo sprendimas 
su vertimu  į norvegų kalbą iki ši ol nėra įteiktas atsakovui . Negalėdamas daugiau laukti dėl 
pažeidžiamų vaiko interesų, atsakovas kreipėsi į jo teises ginančią asociaciją „Nacionalinė  
teising umo ir gynybos sąjung a“, o ši – į Kauno apylinkės teismą ir atsakovui 2016  m. 
sausio 18 d. buvo įteiktas teismo 2015  m. rugsėjo  4 d. sprendimas su vertimu į norvegų 
kalbą. Taigi atsakovas pagrįstai prašė atnaujinti terminą pateikti apeliacin į skund ą dėl 
netinkamo sprendimo įteikimo, pažeidžiant 1965 m. lapkričio 15 d. Konvencijos dėl 
teisminių ir neteisminių dokumentų civilinėse  ar komercinėse bylose įteikimo užsienyje 
(toliau – ir 1965 m. Hagos konvencija) 3, 5 straipsnių  reikalavimus.  Tokia išvada atitinka 
kasacinio teismo išaiškinimus, kad nurodytas naikinamasis terminas taikytinas tik tuo 
atveju, kai teismas, įteikdamas atsakovui teismo procesinius dokumentus, laikėsi teisės aktų 
nustaty tos tvarkos ( Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2012 m. gruodžio 7  d. nutartis civilinėje 
byloje Nr. 3K -3-551-2012).  Europos Žmogaus Teisių Teismo (toliau – ir EŽTT) 
jurisprudencijoje teisė būti informuotam apie teismo procesą traktuojama kaip sudėtinė 
teisės į  teisingą bylos nagrinėjimą  dalis pagal  Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių 
apsaugos konvencijos (toliau – ir Konvencija ) 6 straipsnio 1 dal į (EŽTT 
2003  m. balandžio  10 d. sprendimas byloje  N. D. prieš  Portugal iją, pareiškimo 
Nr. 69829/01 ; kt.).  Pagal įstatymą negalima tokia procesinė situacija, kai terminas apskųsti 
sprendimą pasibaigia apie jo priėmimą ne tik nepranešus kitai ginčo šaliai, bet ir neleidžiant 
prašyti atnaujinti dėl nuo šalies nepriklausančių aplinkybių praleistą terminą.  
24.2.  Atsakovas, vy kdydamas Kaun o apygardos teismo 2016 m. kovo 17 d. nutartį, kurią 
gavo 2016 m. kovo 23 d., per teismo nustatytą 7 d. terminą nuo nutarties įteikimo pašalino 
apeliacinio skundo ir kitų teismui teiktų procesinių dokumentų trūkumus, pasirašydamas 
apeliacinį s kundą ir kartu pateikdamas atsako vui atstovaujančios asociacijos „Nacionalin ė 
teisingumo ir gynybos sąjung a“ įstatus bei pažymą, patvirtinančią, jog atsakovas yra 
asociacijos narys, kurio teises gina asociacija, siekdama jos įstatuose įtvirtintų tikslų – ginti 
ir apsaugoti su šeimos teisiniais santykiais susijusius interesus , atstovavimas nėra 
vienintelis asocia cijos tik slas. CPK 56 straipsnio  1 dalies 6 punkte  nenustatyta, kad , 
atitinkamo juridinio asmens vienas meniam valdymo organui atstovaujant savo dalyvi ams 
pagal asociacijų, viešųjų juridinių asmenų steigimo dokumentuose numatytus tikslus, byloje 
advokato da lyvavimas yra privalomas.  Tuo atveju, jei būtų pr ipažinta, kad asociacijos 
vienas menis valdymo organas bylos vesti neda lyvaujant advokatui negali, būtų  apsunkintas 
CPK 56 straipsnio 1 dalies 6 punkte nurodytų juridinių asmenų dalyvių teisių gynimas , būtų 
 8 
 
patiriamos papildomos  išlaid os advo kato paslaugoms apmokėti  (Lietuvos apeliacinio 
teismo 2015  m. liepos 9 d. nutartis civilinėje byloje  Nr. 2 -997-178/2015). Analogiškos 
pozicijos laikomasi ir kasacinio teismo praktikoje (Lietuv os Aukščiausiojo Teismo 
2015  m. kovo 17 d. nutartis civilinėje byloje  Nr. 3K -3-136-701/2015).   
25. Kasaciniu skundu  atsakovas  prašo panaikinti  apeliacinės instancijos teismo  nutartį dėl bylos 
teismingumo ir vaiko gyvenamosios vietos nustatymo su ieškove  ir bylą nutraukti nustačius, kad 
byla jos  iškėlimo metu nebuvo teisminga Lietuvos teisma ms, o jei byla nebus nutraukta – bylos  
dalį dėl vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos nustaty mo grąžinti nagrinėti iš naujo  pirmos ios 
instancijos teismui . Kasacinis skundas grindžiamas šiais argumentais:  
25.1. Byla jos iškėlimo metu  buvo teisminga Norvegijos Karalystės teismams pagal  
2010  m. sausio 1 d. Europos Bendrijai, Norvegijos Karalystei ir Danijos Karalystei 
įsigaliojusi os Lugano k onvencijos  2 skirsnio 2 straipsnio 1 dalį, 5 straipsnio 2 dalies a 
punktą , nes tuo metu ieškovės ir šalių vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta buvo Norvegijoje, 
o vėlesnis ieškovės ir šalių vaiko gyvenamosios vietos pasikeitimas neturi įtakos bylos 
teismingumui.  Lugano k onvencija turi viršenybę prieš nacionalinę teisę, todėl pirmos ios 
instancijos teismas nepagrįstai nagrinė jamoje byloje taikė CPK 780, 785 str aipsnius . Šiai 
bylai netaikytinas ir 200 3 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglamentas  (EB) Nr. 2201/2003 dėl 
jurisdikcijos ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, pripažinimo bei 
vykdymo, panaikinančio  Reglamentą (EB) Nr. 1347/2000 (toliau – ir Reglamentas) , nes 
Norvegija nėra Europos Sąjungos narė.  
25.2. Pirmos ios instanc ijos teismas savo jurisdikciją grindė tik ieškovės ir šalių vaiko turima 
Lietuvos Respublikos pilietybe, nes jokių įrodymų , pagrindžiančių  jų nuolatinę gyvenamąją 
vietą Lietuvoje , bylos iškėlimo metu byloje nebuvo.  Teismai pažeidė rungimosi principą, 
įrodi nėjimo naštos paskirstymo ir įrodymų vertinimo taisykles.  Kauno apygardos teismo 
civilinėje byloje Nr. 2S -1016 -254/2014 nustatytos  ieškovės ir šalių sūnaus nuolatin io 
gyvenim o Norvegijoje aplinkybės tiek bylos iškėlimo metu, tiek jau vykstant bylai 
patvirtina , kad bylos iškėlimo metu tiek jos, tiek vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta buvo 
Norvegijoje, nes asmuo gali turėti tik vieną nuolatinę gyvenamąją vietą (CK 2.12 straipsnio 
1 dalis). Bylos duomenimis, ieškovė  laikė savo ir šalių vaiko nuolatinę gyv enamąją vietą  
Norvegijoje , nes ten nuolat gyveno nuo 2012 m. birželio  mėn. Nors vaikas 
2013  m. balandžio 12 d. gimė Lietuvoje, šalys 2013 m. balandžio mėn. pabaigoje grįžo 
namo į Norvegiją. Šalių vaikas buvo registruotas Norvegijos gyventojų registre nuo 
2013 m. gegužės 6 d. iki 2014  m. vasario 10 d., o ieškovė gaudavo socialines išmokas už 
vaiką iki 2014 m. balandžio  mėnesio . Tiek bylos  iškėlimo , tiek jos nagrinėjimo metu 
ieškovė neturėjo ir neįgijo jokių ryšių su Lietuvos Respublika, nes neturi jokio turt o, 
automobilių, nedirba, nebuvo deklaravusi savo gyvenamosios vietos.  Vien tik aplinkybė, 
kad ieškovė,  prieš kreipdamasi į teismą , deklarav o savo ir vaiko gyvenamąją vietą 
Lietuvoje, ne teikia  pagrindo daryti išvad ą, kad jos nuolatinė gyvenamoji v ieta yra Lietuvoje 
(CPK 185  straipsnis ) (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2011  m. balandžio 5 d. nutart is 
civilinėje byloje Nr. 3K -3-152/2011 ). Pagal  Europos Sąjungos Teisingumo Teismo (toliau – 
ir ESTT) 2009  m. balandžio 2 d. sprendimą  byloje A. prieš Suomiją , C-523/07 , vien vaiko 
fizinio buvimo Europos valstybėje negali pakakti vaiko nuolatinei gyvenamajai vietai 
nustatyti.  
25.3. Lietuvos Respublika neturi pasirašiusi dvišalės sutarties su Norvegija, kurioje būtų 
nustatyti  teismingumo klausimai, todėl būtina vadovautis CPK VII skyriaus taisyklėmis, 
kuriose įtvirtintas teismingumą reglamentuojančių normų taikymas. Pagal CPK 
782 straipsnį  bylą nagrinėjantis teismas privalo savo iniciatyva patikrinti, ar byla teisminga 
Lietuvos Respublikos teismams, o tuo atveju,  jei teismas jau po bylos iškėlimo konstatuoja, 
kad byla nėra teisminga Lietuvos Respublikos teismams, pareiškimas paliekamas 
nenagrinėtas. Kauno apylinkės teismas nepatikrino, ar ginčas nagrinėtinas Lietuvos 
Respublikos teismuose, o Kauno apygardos teisma s jurisdikciją nustatė neįvertinęs 
 9 
 
įrodymų, patvirtinančių  ieškovės ir šalių sūnaus nuolatinį gyvenimą Norvegijoje tiek bylos 
iškėlimo, tiek ir nagrinėjimo metu . 
25.4. Teismai , nuspręsdami, kad byloje nėra duomenų, jog ieškovė neleidžia ar trukdo 
atsakovui bendr auti su vaiku nustatyta tvarka, neįvertino byloje esančių įrodymų.  Ieškovė ir 
šalių sūnus 2015 m. gruodžio mėnesį ir 2016 m. gegužės mėnesį  buvo grąžinti į Lietuvą 
pagal 1980 m. Hagos konvenciją dėl tarptautinio vaikų grobimo civilinių aspektų, kai 
atsakov as kreipėsi į Jungtinės Karalystės  centrinę įstaigą, kuri vėliau inicijavo teismo 
procesą dėl vaiko sugrąžinimo į Lietuvą. A tsakovas nematė sūnaus nuo 2015 m. spalio iki 
2016 m. gegužės pabaigos, neskaitant 10 min. susitikimo 2016 m. vasario mėnesį, kai 
policijos pareigūnai nurodė ieškovės tėvui leisti atsakovui  susitikti su vaiku. A ntstolė  
A. Adomaitienė trimis aktais patvirtino, kad  dėl ieškovės kaltės nėra vykdoma įsiteisėjusi 
teismo nutartis, kuria buvo nustatyta laikinoji atsakovo bendravimo su vaiku tvarka.  
Ieškovė blokuoja vaiko bendravimą su atsakovu,  vaiko ryšius su jo artimiaus iais 
giminaičiais iš atsakovo  pusės , neleidžia atsakovui  realiai dalyvauti vaiko auklėjime ir 
bendrauti su vaiku, nes nepripažįsta tėvo teisės dalyvauti va iko gyvenime ir auklėjime,  
neteikia  atsakovui jokios informacijos, nenori su juo turėti ką nors  bendra, 
nebendradarbiauja su Kauno miesto savivaldybės administracijos Vaiko teisių apsaugos  
tarnyba, nepateikia vaikui nešališkos informacijos apie tėvą , siekia visam laikui p ašalinti 
tėvą iš vaiko gyvenimo . Tai prieštarauja vaiko interesams ir daro jam žalą. Atsakovas prašė 
teismo skirti vaikui teismo ekspertizę, kuri įvertintų žalingą ieškovės veiksmų įtaką vaiko 
formavimuisi, vystymuisi ir raidai, tačiau pirmos ios instancijos teismas šio prašymo 
nenagrinėjo, savo nutartį pagr indė prielaidomis apie vaiko biologinį ryšį su motina, n ors 
byloje nėra jokių įrodymų, objektyviai patvirtinančių šį ryšį. Be to, byloje nėra jokių 
įrodymų, kad va iko interesus atitiktų ieškovė s veiksmai siekiant  visiška i pašalin ti tėvą  iš 
vaiko gyvenimo. Byloje yra pateikta daug įrodymų, kad vaiko gyvenamosios vietos 
nustatymas su ieškove kenkia vaiko interesams, nes dėl ieškovės liguisto priešiškumo 
atsakovui vaikui gali pradėti vystytis psich inis sutrikimas, vadinamas tėvo atstūmimo 
sindromu, dėl kurio vaikas ateityje  gali ne tik prarasti ryšį su tėvu , bet ir turėti  kitų sunki ų 
psichologin ių pasekm ių, sveikatos sutrikim ų. Teismas turi nustatyti skyrium gyvenančio 
tėvo ar motinos bendravimo su vaiku tvarką atsižvelgdamas į vaiko interesus ir 
sudarydamas galimybę skyrium gyvenančiam tėvui ar motinai maksimaliai dalyvauti 
auklėjant vaiką; minimalus bendravimas gali būti nustatomas tik tuomet, jei nuolatinis 
maksimalus bendravimas kenkia vaiko inte resams (CK 3.170 straipsnio 1, 4 daly s, 
3.161  straipsnio 3 dalis, Jungtinių Tautų vaiko teisių konv encijos 7 straipsnio 2 dalis, 
8 straipsnis, 9 straipsnio 1, 3 dalys, 3.175  straipsnio 2 dalis).  Pirmos ios instancijos teismas 
privalėjo išsiaiškinti, kodėl ieškovė neleidžia vaikui bendrauti su tėvu . Bylą grąžinus 
nagrinėti iš naujo, pirmosios instancijos teismas turi įvertinti santykius tarp vaiko ir 
kiekvieno iš tėvų , nustatyti šių santykių pobūdį.  
25.5. Teismai pažeidė Konvencijos 8 straipsnį, nes neužtikrino atsakovo teisės į šeimos 
gyvenimo apsaugą. Tokią poziciją pagrindžia Europos Žmoga us Teisių Teismo praktika . 
Tėvai turi teisę reikalauti priemonių, kurios leistų jiems bendrauti su vaikais, o valdžios 
įstaig os privalo užtikrinti tokias priemones ( EŽTT 1994 m. rugsėjo 23 d. sprendimas byloje  
Hokkanen prieš  Suomij ą, pareiškimo Nr. 299 -A; 2012 m. sausio 10 d. sprendimas byloje 
Cristescu prieš  Rumunij ą, pareiškimo Nr. 13589/07 ). Laikas gali padaryti nepataisomą žalą 
vaiko ir atskirai gyvenančio tėv o santykiams (EŽTT 2015  m. sausio  15 d. sprendimas 
byloje Kuppinger prieš  Vokietij ą, pareiškimo Nr. 62198/11 ). Vaiko geriausi interesai visada 
turi viršenyb ę prieš tėvų interesus ( EŽTT 20 11 m. sausio  25 d.  sprendimas byloje Plaza 
prieš Lenkiją , pareiškimo Nr. 18830/07).  
25.6. Tokioje situacijoje, kai vieno iš tėvų veiksmai pažeidė jų, kaip tėvų, pareigų vykdymo 
reikalavimus, sprendimą, su kuriuo iš tėvų pasiliks gyventi vaikai , turi lemti konstatavimas, 
kuris iš tė vų gali atkurti pažeistą padėtį  (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 
 10 
 
2007  m. gruodžio  10 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -3-555/2007).  Tėvų dalyvavimas  
auklėjant  vaiką yra būtinas, kad vaikas visaver tiškai  vystytųsi. Sut eikti tėvui ar motinai 
galimybę bendrauti su sūnumi yra to iš tėvų, pas kurį gyvena vaikas, pareiga . Dabartinis 
laikinas vaiko gyvenamosios vietos nustatymas su vaiko motina neatitinka vaiko interesų , 
nes iškyla  tėvo atstūmimo problema. Byloje  būtina atlikti kompleksinę vaiko  psichologinę 
ekspertizę, įvertinti atstūmimo pasekmes jo psichikai ir pateikti rekomendacijas, kaip 
atkurti  motinos veiksmais siekiamus nutraukti  vaiko ir tėvo ryšius, kuriems ieškovė 
priešinasi ir ketina tai daryt i ateityje. Vien a iš priemonių yra  vaiko gyvenamosios vietos 
nustatymas su tėvu, kuris siekia, kad vaikas bendrautų su abiem tėvais . Ši priemonė atitiktų 
kasac inio teismo formuojamą praktiką  (Lietuvos Aukščiausi ojo Teismo 
2013  m. balandžio  26 d. nutartis civilinėje byloje  Nr. 3K-3-269/2013 ). Vaiko nuolatinė 
gyvenamoji vieta nustatytina su atsakovu , kuris šiuo metu turi gyvenamąją vietą Lietuvoje, 
o ieškovei  nustatytina bendravimo su vaiku tvarka, uždraudžiant jai išvežti vaiką iš 
Lietuvos be atsakovo notariškai patvirtinto  sutikimo arba atskiro teismo leidimo 
konkrečiam laikotarpiui, nurodant sugr įžimo datą ir nu statant bendravim o tvarką išvežimo 
metu.  
26. Ieškovė  atsiliepimu į kasacinį skundą prašo  atmesti atsakovo  kasacinį skundą , o ieškovės 
kasacinį skundą tenkinti – civilinę bylą nutraukti.  Atsiliepime nurodomi šie argumentai:  
26.1. Remiantis Reglamento  preambulės 12 dalimi , 1 straipsni o 1 dalies b punktu, 2 dalies 
a punktu, 8 straipsniu , pagrindinis šios kategorijos bylų teismingumą nusakantis kriterijus 
yra vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta. Reglamentas neapibrėžia, kas turėtų būti 
pripažįstama nuolatine gyvenamąja vieta, todėl jos nustatymas yra fakto klausimas 
(Lietuvos Aukščiausiojo Tei smo 2007 m. birželio 19 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -3-
254/2007). Nustatyti vaiko nuolatinę gyvenamąją vietą turi nacionalinis teismas, 
atsižvelgdamas į visas kiekvienam konkrečiam atvejui būdingas faktines aplinkybes. Tuo 
atveju, jeigu pagrindinėj e byloje būtų padaryta išvada, kad vaiko nuolatinė gyvenamoji 
vieta negali būti nustatyta, jurisdikciją turintis teismas turi būti nustatomas remiantis „vaiko 
buvimo“ kriterijumi ( ESTT  2010  m. gruodžio 22 d. sprendimas byloje Barbara Mercredi 
prieš Richard  Chaffe , C-497/10 PPU).  Kadangi Reglamento straipsniuose, kuriuose minima 
„nuolatinės gyvenamosios vietos“ sąvoka, nėra aiškios nuorodos į valstybių narių teisę, 
taikomą norint nustatyti šios sąvokos prasmę bei apimtį, jos turinys turi būti nustatomas 
atsižvelgiant į Reglamento nuostatas ir tikslą, visų pirma į Reglamento preambulės 12 dalį, 
pagal kurią įtvirtinamos jurisdikcijos taisyklės yra suformuluotos labiausiai atsižvelgiant į 
vaiko interesus, ypač  – į artumo kriterijų.  
26.2. Byloje yra pateikti įrodymai, kad vaikas  gimė 2013 m. balandžio 12 d. Lietuvoje, 
(duomenys neskelbtini)  nuo pat gimimo yra Lietuvos Respublikos pilietis . Tiek ieškovė, 
tiek jos sūnus nuo 2013  m. balandžio 22 d., t. y. jau dešimtą dieną nuo vaiko  gimimo, yra  
deklaravę savo gy venamąją vietą Lietuvoje,  (duomenys neskelbtini) . Byloje pateikta vaiko 
sveikatos kortelė patvirtina, kad jis nuo pat gimimo yra prižiūrimas Lietuvos medikų.  
Byloje pateikti šalių paaiškinimai, kad sūnus per visą savo gyvenimą yra buvęs Norvegijoje 
tik kelias savaites ir tik su ieškove, sprendžiant klausimus dėl jos asmeninių daiktų 
parsigabenimo į Lietuvą.  
26.3. Šioje byloje pateikti įrodymai patvirtina, kad Norvegi jos teismai jau yra sprendę 
klausimą dėl jurisdikcijos byloje  dėl šalių  sūnaus  globos, gyvenamosios vietos nustatymo ir 
išlaikymo . Norvegijos Bergeno apylinkės teismas  ir Gulating o apygardos teismas  
nusprend ė, kad šių klausimų nagrinėjimas nepriklauso Norvegijos Karalystės teismų 
jurisdikcijai.  Taigi esant dviem sąly goms (Lietuvos pilietyb ė ir gyvenamoji vieta Lietuvoje ) 
Lietuvos teismas turi iši mtinę jurisdikciją spręsti šalių ginčą (CPK 785 straipsnio 1 dalis ). 
26.4. Atsakovo kasaciniame skunde nurodytos ap linkybės, kad jis nematė sūnaus nuo 
2015  m. spalio iki 2016 m. gegužės pabaigos, antstolė s A. Adomaitienė s aktuose fiksuotos 
 11 
 
aplinkybės nebuvo apeliacinio skundo dalyk as, nebuvo tiriamos apeliacinės instancijos 
teisme, nes tokie faktai bylos n agrinėjimo metu neegzistavo  (atsakovo apeliacinis skundas 
dėl Kauno apylinkės teismo 2015  m. rugsėjo 4 d. sprendimo surašytas ir  pateiktas 
2016  m. sausio 25 d., o išnagrinėtas 2016  m. gegužės 16 d.). Be to, atsakovo kasaciniame 
skunde nurodyta aplinkybė, k ad nevykdoma teismo nutartis, kuria buvo nustatyta laikin a 
atsakov o ir jo vaiko bendravimo tvarka, buvo tikrinta Kauno apylinkės teisme, kuris  
2016  m. liepos 1 d. nutartimi atmetė antstolės prašymą  skirti ieškovei  baudą už nutarties 
nevykdymą , nurod ydamas , kad ieškovė  tinkamai užtikrina  Kauno apylinkės teismo 
2014  m. gruodžio 5 d. nutartimi nustatyt os bendravimo tvark os vykdymą  ir maksimaliai 
bendradarbiauja su atsakovu  dėl tinkamo nutarties vykdymo.  
 
Teisėjų kolegija  
 
k o n s t a t u o j a :  
 
IV. Kasacinio teismo argumentai ir išaiškinimai  
 
Dėl teisės normų, reglamentuojančių terminą apeliaciniam skundui paduoti  
 
27. Remiantis CPK 307  straipsniu, a peliacinis skundas gali būti paduotas per trisdešimt dienų nuo 
pirmosios instancijos teismo sprendimo priėmimo dienos  (1 dalis). Apeliacinio skundo 
padavimo terminas gali būti atnaujintas, jeigu teismas pripažįsta, kad šis terminas praleistas dėl 
svarbių priežasčių  (2 dalis).  Prašymas atnaujinti praleistą apeliacinio skundo padavimo terminą 
negali būti paduotas, jeigu praėjo daugiau kaip trys mėnesiai nuo teismo sprendimo paskelbimo 
dienos (3 dalis).  
28. CPK 1 straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad jeigu Lietuvos Respublikos tarptautinėse sutartyse 
nustatytos kitokios normos, negu tos, kurias numato šis Kodeksas  ir kiti Lietuvos Respublikos 
įstatymai, taikomos Lietuvos Respublikos tarptautinių sutarčių normos.  
29. Lietuvos Respublika 2000 m. gegužės 9 d. , o Norvegijos Karalystė – 1966 m. rugpjūčio 2 d.  yra 
ratifikavusi os 1965 m.  lapkričio 15 d. Konvenciją dėl teismin ių ir neteisminių dokumentų 
civilinėse arba komercinėse bylose įteikimo užsienyje (toliau – ir 1965 m. Hagos konvencija). 
1965 m. Hagos konvencijos 1 straipsnyje nustatyta, kad ji taikoma nagrinėjant visas civilines ir 
komercines bylas, kai yra pagrindas p erduoti teisminį arba neteisminį dokumentą, kad jis būtų 
įteiktas užsienyje.  Pagal valstybės, kurioje dokumentai buvo parengti, teisę kompetentinga 
įstaiga arba teismo pareigūnas perduoda valstybės, į kurią kreipiamasi, Centrinei įstaigai 
prašymą, atitinka ntį šios konvencijos priede pateiktą pavyzdį, nereikalaujant tų dokumentų 
legalizavimo ar kito panašaus formalumo; prie prašymo pridedamas dokumentas, kurį reikia 
įteikti, arba jo kopija ( 1965 m. Hagos konvencijos 3 straipsnis). 1965 m. Hagos konvencijos 
5 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad valstybės, į kurią kreipiamasi, Centrinė įstaiga dokumentą 
įteikia pati arba pasirūpina, kad jį įteiktų atitinkama institucija: a) tokiu būdu, kokį numato tos 
valstybės vidaus teisė įteikiant dokumentus civilinėse bylose  šalies viduje asmenims, kurie yra 
tos valstybės teritorijoje, arba b) tam tikru būdu, kurio prašo pareiškėjas, jei toks būdas 
neprieštarauja valstybės, į kurią kreipiamasi, teisei. Atsižvelgiant į šio straipsnio 1 dalies 
b punktą, dokumentas visada gali b ūti įteikiamas jį pristatant adresatui, kuris savanoriškai jį 
priima (5 straipsnio 2 dalis). Jei dokumentas turi būti įteiktas pagal šio straipsnio pirmąją dalį, 
Centrinė įstaiga gali reikalauti, kad dokumentas būtų parengtas valstybės, į kurią kreipiamasi , 
 12 
 
valstybine kalba arba viena iš valstybinių kalbų arba būtų pateiktas atitinkamas jo vertimas (5 
straipsnio 3 dalis).  
30. 1965 m. Hagos konvencijos 16 straipsnio 1 dalyje  nustatyta, kad jei šaukimas į teismą arba 
lygiavertis dokumentas turėjo būti perduotas į  užsienį įteikimui pagal šios konvencijos nuostatas 
ir teismo sprendimas buvo priimtas į teismą neatvykusio atsakovo nenaudai, teisėjas turi teisę 
atleisti atsakovą nuo pasekmių pasibaigus teismo sprendimo apskundimo terminui, jei yra 
įvykdytos šios sąlygo s: a) jei atsakovas ne dėl savo kaltės pakankamai iš anksto nesužinojo apie 
dokumentą, kad pasirengtų gynybai, arba apie teismo sprendimą, kad suspėtų jį apskųsti; ir 
b) jei atsakovas pateikė prima facie  (turintys didesnę įrodomąją galią) gynybos argumentų  bylos 
nagrinėjimui iš esmės. Šio straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad prašymą netaikyti termino teismo 
sprendimui apskųsti galima pateikti tik per priimtiną laiką nuo tada, kai atsakovas sužinojo  apie 
tokį teismo sprendimą. Remiantis minėto straipsnio 3 dal imi, k iekviena susitariančioji valstybė 
gali pareikšti, kad nesvarstys prašymo, jei jis buvo pateiktas praėjus tokiame pareiškime 
nurodytam laikui, kuris visais atvejais turi būti ne trumpesnis kaip vieneri metai nuo teismo 
sprendimo dienos.  
31. Lietuvos Resp ublika, pasinaudodama 1965 m. Hagos konvencijos 16 straipsnyje nustatyta teise, 
2000 m. gegužės 9 d. konvencijos dėl teisminių ir neteisminių dokumentų civilinėse ar 
komercinėse bylose įteikimo užsienyje ratifikavimo įstatymo  Nr. VIII -1670 2 straipsnio 
5 punkte pareiškė, kad konvencijos 16 straipsnio 2 dalyje nu statytas prašymas dėl apskundimo 
termino atstatymo nebus patenkinamas, pateikus jį vėliau nei per vienerius metus nu o teismo 
sprendimo įsiteisėjimo.  
32. Lietuvos  Respublikos civilinį procesą reglamentuojančių Europos Sąjungos ir tarptautin ės teisės 
aktų įgyvendinimo įstatymo 34 straipsnyje, įtvirtinančiame praleisto apeliacinio skundo 
padavimo termino atnaujinimą, nu rodyta , kad 1965 m. Hagos konvencijos 16 straips nio 1 dalyje 
nustatytais atvejais atsakovas turi teisę paduoti prašymą atnaujinti praleistą apeliacinio skundo 
padavimo terminą. Prašymas atnaujinti praleistą apeliacinio skundo padavimo terminą 
nenagrinėjamas, jeigu praėjo daugiau kaip vieneri metai nuo t eismo sprendimo priėmimo 
dienos.  
33. Pirmiau nurodytas teisinis reguliavimas sudaro pagrindą konstatuoti, kad , nustačius 1965 m. 
Hagos kon vencijos 16 straipsnio 1 dalyje nurodyta s aplinkyb es, naikinamasis terminas , kurį  
praleidus p rašymas atnaujinti praleistą apeliacinio skundo padavimo terminą negali būti 
paduotas , yra ne 3 mėnesiai, o 1 metai.  Šis terminas taikomas tik teismui nustačius, kad:  
33.1. šaukimas į teismą arba lygiavertis dokumentas turėjo  būti perduotas į užsienį įteikimui 
pagal šios konvencijos nuostat as. Nagrinėjamu aspektu atkreiptinas dėmesys į 1965 m. 
Hagos konvencijos 1 straipsnį, pagal kurį ši konvencija taikoma nagrinėjant visas civilines 
ir komercines bylas, kai yra pagrindas perduoti teisminį arba neteisminį dokumentą, kad jis 
būtų įteiktas užs ienyje.  Tai reiškia, kad  1965 m. Hagos konvencija nustato tik dokumentų 
įteikimo tvarką, tačiau ne įteikimo pagrindus (atvejus, kada įteikimas yra būtinas). Šie 
pagrindai nustatyti civilinio proceso normose, kurios taikomos nagrinėjant konkrečią 
civilinę bylą;  
33.2. teismo sprendimas buvo priimtas į teismą neatvykusio atsakovo nenaudai ; 
33.3. atsakovas ne dėl savo kaltės  pakankamai iš anksto nesužinojo apie dokumentą, kad 
pasirengtų gynybai, arba apie teismo sprendimą, kad suspėtų jį apskųsti ; 
33.4. atsakovas pateikė prima facie gynybos argumentų  bylos nagrinėjimui iš esmės . 
34. Nenustačius  pirmiau nurodytų  sąlygų naikinamasis terminas, kurį praleidus prašymas atnaujinti 
praleistą apeliacinio skundo padavimo termi ną negali būti paduotas, yra 3 mėnesiai  (CPK 307 
straipsnio 3 dali s). Tai reiškia, kad kasacinio skundo argumentai dėl CPK 307 straipsnio 3 dalies 
 13 
 
netinkamo aiškinimo ir taikymo galėtų būti aktualūs tik paneigus bent vienos iš 1965 m.  Hagos 
konvencijos 16 straipsnio 1 dalyje nurodytų sąlygų egzistavimą . 
35. Nagrinėjam oje byloje:  
35.1. 2015 m. rugsėjo 4 d. Kauno apylinkės  teismas paskelbė sprendimą, kuriuo ieškinį 
tenkino visiškai (t. y. sprendimas priimtas atsakovo nenaudai) ir tą pačią dieną Norvegijos 
teisingumo ir visuomenės saugumo ministerijai išsiuntė  priimtą sprendimą,  išverstą į anglų 
kalbą, kad 1965 m. Hagos konvencijos 3 straipsnio pagrindu jis būtų įteiktas atsakovui .  
35.2. 2015 m. spalio 26 d. Kauno apylinkės  teismas gavo  Bergeno apygardos teismo  notarės 
Bergen Tingrett pranešimą, kad dokumentas yra grąžinamas neįteiktas, nurodoma, kad 
sprendimas buvo pateiktas atsakovui 2015 m. spalio 21 d., tačiau jis atsisakė priimti 
dokumentą, nes jis ne buvo išverstas į norvegų kalbą.  2015 m. spalio 13 d. Norvegijos 
Karalystės teisingumo ir visuomenės saugumo ministerijos rašte  nurodoma , kad teismo 
sprendimas nėra išverstas į norvegų, danų ir švedų kalbas, todėl gali būti įteiktas, jeigu 
gavėjas sutinka jį priimti ( 1965 m. Hagos konvencijos 5 straipsnio 2 dalis).  
35.3. 2015 m. gruodžio 28 d. Kauno apylinkės teismas Norvegijos teisingumo ir 
visuom enės saugumo ministerijai išsiuntė 2015 m. rugsėjo 4 d. sprendimą, išverstą į 
norvegų kalbą, kad jis būtų įteiktas atsakovui . 
35.4. 2016 m. sausio 7 d. Kauno apylinkės teismas  gavo asociacijos „Nacionalinė 
teisingumo ir gynybos sąjunga“ vadovo P. M. raštą, k uriame nurodoma, kad asociacija yra 
atsakovo atstov ė (pateikti duomenys apie atsakovo narystę) , ir prašoma pateikti 2015 m. 
rugsėjo 4 d. teismo sprendimą ir jo vertimą į lietuvių kalbą. 2016  m. sausio  11 d. Kauno 
apylinkės teismas patenkino šį prašymą.  
35.5. 2016 m. sausio 25 d. Kauno apylinkės teismui pateiktas asociacijos „Nacionalinė 
teisingumo ir gynybos sąjunga“ vadovo P. M. pasirašytas atsakovo apeliacinis skundas dėl 
2015 m. rugsėjo 4 d. sprendimo, kuriame, be kita ko, prašoma atnaujinti praleistą termi ną 
apeliaciniam skundui paduoti.  
35.6. 2016 m. sausio 25 d. Kauno apylinkės teismo teisėjos rezoliucija atnaujintas terminas 
apeliaciniam skundui paduoti ir apeliacinis skundas priimtas.  
35.7. 2016 m. kovo 17 d. apeliacinės instancijos teismas (Kauno apygardos teismas ) 
nutartimi nustatė atsakovui 7 dienų terminą apeliacinio skundo trūkumui pašalinti – pridėti 
dokumentus, įrodančius asociacijos „Nacionalinė teisingumo ir gynybos sąjunga“ vadovo  P. 
M. teisę atstovauti atsakov ui. Ši nutartis įteikta asociacijos „Nacionalinė teisingumo ir 
gynybos sąjunga“ vadovui P. M. 2015 m. kovo 23 d.   
35.8. 2016 m. kovo 31 d. Kauno apygardos teisme gautas asociacijos „Nacionalinė 
teisingumo ir gynybos sąjunga“ vadovo P. M. raštas „Dėl apeliacinio s kundo ir kitų 
procesinių dokumentų trūkumų pašalinimo“, su juo buvo pateiktas ir atsakovo apeliacinis 
skundas, pasirašytas ne tik P. M. , bet ir paties atsakovo.    
36. Pirmiau nurodytos aplinkybės rodo, kad pirmosios instancijos teismas laikėsi pozicijos, jog 
2015 m. rugsėjo 4 d. sprendimas turėjo būti perduotas  užsienyje gyvenančiam atsakovui ir kad 
egzistuoja kiti 1965 m. Hagos konvencijos 16 straipsnio 1 dalyje nustatyti pagrindai atnaujinti 
praleistą terminą apeliaciniam s kundui pateikti, o apeliacinės inst ancijos teismas  šiai pozicijai 
pritarė.  
37. Atkreiptinas dėmesys  į tai, kad nors atsiliepdama į apeliacinį skundą ieškovė ginčijo teismo 
teisę priimti apeliacinį skundą ir spręsti dėl praleisto termino atnaujinimo, tačiau atsiliepimas 
buvo grindžiamas aplinkybėmis, nesusijusiomis su 1965 m. Hagos konvencijos 16 straipsnio 
1 dalyje nustatytomis sąlygomis – t. y. atsiliepimas į apeliacinį skundą grindžiamas CPK 
307 straipsnyje įtvirtintu naikinamuoju trijų mėnesių terminu, kurį praleidus prašymas atnaujinti 
praleistą apeliacinio skundo padavimo terminą negali būti paduotas , ir netinkamu atsakovo 
 14 
 
atstovavimu, o ne aplinkybių, nurodytų 1965 m. Hagos konvencijos 16 straipsnio 1 dalyje, 
ginčijimu. Nurodytų aplinkybių ieškovė neginčija ir kasaciniame skunde.  
38. Vadovau damasi  CPK 353 straipsnio 1 dalimi, pagal kurią kasacinis teismas, n eperžengdamas 
kasacinio skundo ribų, patikrina apskųstus sprendimus ir (ar) nutartis teisės taikymo aspektu, ir 
atsižvelgdama į tai, kad atsakovo apeliacinis skundas  buvo priimtas  ir išnagrinėtas , o 
apeliaciniame skunde buvo keliami klausimai, susiję su atsakovo teisės į pag arbą šeimos 
gyvenimui (Ž mogaus teisių  ir pagrindinių laisvių apsaugos  konvencijos 8 straipsnis) 
užtikrinimu, ir apeliacinės instancijos  teismas skundą išnagrinėjo, teisėjų kolegij a konstatuoja 
nesant pagrindo išeiti už kasacinio skundo ribų ir savo iniciatyva vertinti 1965 m. Hagos 
konvencijos 16 straipsnio 1 dalyje nustatytų sąlygų egzistavimą.  
39. Kaip nurodyta šios nutarties 35.5 punkte , apeliacinį skundą dėl pirmosios instancijos t eismo 
2015 m. rugsėjo 4 d. sprendimo peržiūrėjimo, prašydamas atnaujinti terminą apeliaciniam 
skundui paduoti, atsakovas pat eikė 2016 m. sausio 25 d., taigi,  praleidęs trijų mėnesių 
naikinamąjį terminą, nustatytą CPK 307 straipsnio 3 dalyje, tačiau neprale idęs vienerių metų 
termino, nustatyto Lietuvos Respublikos k onvencijos dėl teisminių ir neteisminių dokumentų 
civilinėse ar komercinėse bylose įteikimo užsienyje ratifikavimo įstatymo 2 straipsnio 5 punkte 
ir Lietuvos Respublikos civilinį procesą reglament uojančių Europos Sąjungos ir tarptautin ės 
teisės aktų įgyvendinimo įstatymo 34 straipsnyje. Atsižvelgdama į tai  teisėjų kolegija 
konstatuoja, kad pirmosios instancijos teismas turėjo pagrindą spręsti dėl termin o apeliaciniam 
skundui paduoti  atnaujinimo . 
 
 Dėl asociacijos teisės atstovauti šalies interesams   
 
40. Bylos duomenimis, 2016 m. sausio 25 d.  atsakovo pateiktą apeliacinį skundą jo vardu pasirašė 
asociacijos „Nacionalinė teisingumo ir gynybos sąjunga“ vadovas P. M. . Kasatorės nuomone, ši 
asociacija negal ėjo paduoti atsakovo vardu apeliacinio skundo, nes nėra tinkama atstovė, todėl 
apeliacinis procesas turėjo būti nutrauktas.  
41. CPK 56 straipsnio 1 dalies 6 punkte nustatyta, kad fizinių asmenų atstovais pagal pavedimą 
teisme gali būti asociacijos ir kiti vie šieji juridiniai asmenys, kurių steigimo dokumentuose kaip 
vienas iš veiklos tikslų yra nurodytas tam tikros grupės asmenų gynimas ir jų atstovavimas 
teisme, jeigu jie atstovauja asociacijos arba kito viešojo juridinio asmens dalyviams bylose 
pagal šių jur idinių asmenų steigimo dokumentuose numatytus veiklos tikslus.  
42. Kasacinis teismas yra išaiškinęs, kad tam, jog asociacija ar kitas viešasis juridinis asmuo galėtų 
savo nariams atstovauti teisme pagal CPK 56 straipsnio 1 dalies 6 punktą, tokio asmens 
įstatu ose nustatyta teisė atstovauti savo nariams turi būti vienas iš asociacijos ar kito viešojo 
juridinio asmens veiklos tikslų, t. y. kaip pagalbinis tikslas siekiant pagrindinių asociacijos ar 
viešo jo juridinio asmens veiklos tikslų. Galimybė tokiai asociacijai ar kitam viešajam juridiniam 
asmeniui atstovauti savo nariams teisme siejama su asociacijos ar kito viešojo juridinio asmens 
pagrindinių tikslų, kuriems jie įsteigti, įgyvendinimu, ir tik tiek, kiek tai susiję su šių pagrindinių 
tikslų įgyvendinimu. Asociacija ar kitas viešasis juridinis asmuo, kurių vienintelis veiklos 
tikslas yra savo narių konsultavimas ir jų interesų atstovavimas teisme ginant bet kokius jų 
interesus, negali būti laikomi tink amais atstovais, turinčiais teisę atstovauti savo nariams pagal 
CPK 56 straipsnio 1 dalies 6 punktą, nes atstovavimas teisme nėra skirtas kitiems asociacijos 
tikslams pasiekti (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2015 m. liepos 17 d. nutartis civilinėje byloje 
Nr. 3K -3-461-611/2015).  
43. Nagrinėjamoje byloje Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų atrankos 
kolegija, atsisakiusi priimti 2016 m. liepos 28 d. gautą asociacijos „Nacionalinė teisingumo ir 
gynybos sąjunga“ atsakovo vardu paduotą kasac inį skundą, nurodė, kad iš asociacijos įstatuose 
 15 
 
įvardytų tikslų pagrindinis ir esminis yra fizinių ir juridinių asmenų gynimas ir atstovavimas 
jiems įmonėse, įstaigose, organizacijose ir teismuose. Kiti  tikslai , susiję su švi etimu, pagalba, 
renginių organ izavimu ir pan. , vertintini kaip pagalbiniai, nes iš esmės nėra tarpusavyje susiję ir 
atlieka daugiau pagalbinę pagrindinio tikslo – teisinio konsultavimo, gynimo ir atstovavimo 
įgyvendinimo – funkciją. Be to, asociacijos „Nacionalinė teisingumo ir gynybos  sąjunga“ nariu 
atsakovas tapo nuo 2015 m. gruodžio 17 d., t. y. prieš nagrinėjant bylą apeliacinės instancijos 
teisme. Ši aplinkybė patvirtina, kad atsakovo atstovavimas teisme kilo ne iš jo veiklos, 
koordinuojamos asociacijos, bet atvirkščiai – kai atsak ovui kilo poreiki s, kad  asociacija  jam 
atstovaut ų teisme, jis tapo asociacijos nariu. Jei atstovavimas teisme nekyla iš asociacijos ir jos 
narių veiklos ir su šia veikla susijusių aiškių pagrindinių tikslų, tai asociacija negali būti laikoma 
tinkama atstov e, turinčia teisę atstovauti savo nariams pag al CPK 56 straipsnio 1 dalies 
6 punktą.  
44. Teisėjų kolegija sutinka su nurodytomis teisėjų atrankos kolegijos išvadomis, todėl konstatuoja, 
kad asociacija „Nacionalinė teisingumo ir gynybos sąjunga“ nėra tinkama a tsakovo atstov ė šioje 
byloje. Tačiau ši išvada savaime neteikia pagrindo konstatuoti, kad apeliacinis procesas šioje 
byloje buvo neteisėtas, ir tuo pagrindu panaikinti kasacine tvarka skundžiamą apeliacinės 
instancijos teismo nutartį . Dėl to teisėjų kolegija pasisako toliau.  
 
 Dėl atsakovo apeliacinio skundo priėmimo  
 
45. CPK 315 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad klausimą dėl apeliacinio skundo priėmimo sprendžia 
skundžiamą procesinį sprendimą priėmęs pirmosios instancijos teismas ne vėliau kaip per tris  
dienas nuo skundo pateikimo teismui. Kai skundą paduoda asmuo, neturintis teisės jį paduoti, 
apeliacinis skundas nepriimamas ir grąžinamas jį padavusiam asmeniui (CPK 315 straipsnio 
2 dalis).  
46. Pagal CPK 111 straipsnio 2 dalies 7 punktą procesinį dokumentą  pasirašo jį paduodantis asmuo. 
Tais atvejais, kai procesinį dokumentą teismui pateikia atstovas, procesiniame dokumente 
nurodomi duomenys apie atstovą, taip pat pridedamas dokumentas, įrodantis jo teises ir 
pareigas, jeigu tokio dokumento byloje dar nėra arba jeigu byloje esančio įgaliojimo terminas 
yra pasibaigęs (CPK 111 straipsnio 5 dalis). Tais atvejais, kai paduotas apeliacinis skundas ar jo 
priedai neatitinka CPK 111, 306, 311 straipsniuose nustatytų reikalavimų, teismas priima nutartį 
ir nustato ape liantui terminą (ne trumpesnį kaip septynios dienos) trūkumams pašalinti (CPK 
316 straipsnio 1 dalis). Jeigu dalyvaujantis byloje asmuo, pateikęs apeliacinį skundą, pagal 
teismo nurodymus ir nustatytu terminu pašalina trūkumus, apeliacinis skundas laikomas  
paduotu pradinio jo pateikimo teismui dieną; priešingu atveju skundas laikomas nepaduotu ir 
teisėjo nutartimi grąžinamas jį padavusiam asmeniui (CPK 316 straipsnio 2 dalis). Tačiau tuo 
atveju, jeigu toks apeliacinis skundas vis dėlto buvo priimtas ir pirm osios instancijos teismas 
persiuntė jį apeliacinės instancijos teismui, tai tokį proceso pažeidimą gali ir privalo ištaisyti 
pats apeliacinės instancijos teismas, priimdamas nutartį bei nustatydamas dalyvaujančiam byloje 
asmeniui terminą procesinio dokumen to trūkumams pašalinti (CPK 316 straipsnio 3 dalis). Dėl 
to šios apeliacinio skundo trūkumų šalinimo procedūros metu gali būti pašalintas apeliacinio 
skundo trūkumas, kartu nesuvaržant apeliacijos subjekto teisės į bylos nagrinėjimą apeliacinėje 
instancijo je (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2015 m. liepos 17 d. nutart is civilinėje byloje 
Nr. 3K-3-461-611/2015).  
47. Bylos duomenimis, atsakovo vardu asociacijos „Nacionalinė teisingumo ir gynybos sąjunga“ 
paduotą apeliacinį skundą pirmosios instancijos teismas priėm ė 2016 m. sausio 26 d. ir 
2016  m. vasario 24 d. išsiuntė apeliacinės instancijos teismui. Šis 2016 m. kovo 17 d. nutartimi 
nustatė asociacijai „Nacionalinė teisingumo ir gynybos sąjunga“ septynių  dienų terminą 
apeliacinio skundo trūkumams pašalinti, nurodė, kad nėra pateikti duomenys, jog atsakovas yra 
 16 
 
šios asociacijos narys , ir nepateikti asociacijos įstatai, pagal kuriuos būtų galima spręsti dėl 
asociacijos veiklos apimties ir galimybės atstovau ti savo nario interesams. Vykdant šią teismo 
nutartį buvo pateikti asociacijos „Nacionalinė teisingumo ir gynybos sąjunga“ 
2015  m. gruodžio  17 d. raštai, patvirtinantys, kad atsakovas yra asociacijos narys, įgaliojimas 
atstovauti atsakov ui, asociacijos įst atai bei paties atsakovo pasirašytas  apeliacinis skundas. 
Apeliacinės instancijos teismas kasacine tvarka skundžiamoje nutartyje nurodė, kad nagrinėja 
apeliacinį skundą dėl to, kad, šalinant apeliacinio skundo trūkumus, buvo pateiktas apeliacinis 
skundas, pasirašytas ir paties atsakovo K. M. . Tokia apeliacinės instancijos teismo išvada , 
teisėjų kolegijos vertinimu,  atitinka apeliacinį procesą reglamentuojančio CPK XVI  skyriaus 
nuostatas, pagal kurias reikalavimo, kad apeliacinį skundą pasirašytų ne tik jį p aduodantis 
byloje dalyvaujantis asmuo, bet ir jo atstovas, nenustatyta.  
48. Dėl nurodytų priežasčių teisėjų kolegija konstatuoja, kad apeliacinės instancijos teismas 
pagrįstai išnagrinėjo paties atsakovo pasirašytą apeliacinį skundą, todėl nėra pagrindo naiki nti 
apeliacinės instancijos teismo nutarties ieškovės kasaciniame skunde nurodytais pagrindais 
(CPK 359 straipsnio 1 dalies 1 punktas, 3 dalis).  
 
 Dėl teisės normų, reglamentuojančių šeimos bylų teismingumą  
 
49. Civilinės bylos teismingumas konkrečiam teismui (jurisdikcija) yra viena sąlygų tinkamai 
įgyvendinti teisę kreiptis į teismą.  Kad bylos su tarptautiniu (užsienio)  elementu teismingumo 
klausimas būtų teisingai išspręstas, būtina nustatyti, kok s konkret us teisės aktas  šiuo atveju turi 
būti taikoma s. Teismingumas šeimos bylose  su tarptautiniu (užsienio) elementu nustatoma s 
pagal taikytinus Europos Sąjungos (toliau – ES), tarptautinės  teisės arba nacionalinės teisės 
aktus.  
50. Kasacinis teismas yra išaiškinęs, kad  kai šalių ar vienos iš jų ir (ar) vaiko yra skirtinga pilietybė 
ar jų gyvenamoji vieta yra skirtingose ES valstybėse narėse, sprendžiant teismingumo klausimą 
taikomas ES teisinis reguliavimas  – 2003 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglament as (EB) 
Nr. 2201/2003 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų pareigomis, 
pripaž inimo bei vykdymo, panaikinantis  Reglament ą (EB) Nr. 1347/2000 (toliau – reglamentas  
„Brius elis II  bis“) , ir 2008 m. gruo džio 18 d. Tarybos reglamentas  (EB) Nr . 4/2009 dėl 
jurisdikcijos, taikytinos teisės, teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo bei bendradarbiavimo 
išlaikymo prievoli ų srityje (toliau – Išlaikymo reglamentas) . Jei sprendžiamas klausimas 
nepatenka į ES teisės taikymo sritį, teismas turi aiškintis , ar su pareikštu reikalavimu susijusi 
užsienio valstybė, pavyzdžiui, kurioje yra vaiko, jo tėvų gyvenamoji vieta ar kurios pilietis yra 
vaikas ar jo tėvai, yra 1996 m. Hagos konvencijos  dėl jurisdikcijos, taikytinos teisės, 
pripažinimo, vykdymo ir bendrad arbiavimo tėvų pareigų ir vaikų apsaugos priemonių srityje  
(toliau – 1996 m. Hagos konvencija) dalyvė; jei ne – ar ta valstybė yra sudariusi su Lietuvos 
Respublika tarptautinę teisinės pagalbos sutartį dėl teisinių santykių civilinėse ir šeimos bylose. 
Jei sprendžiama m teismingumo klausimui negali būti taikoma  nei ES teisė , nei daugiašalė 
tarptautinė sutartis  ir susijusi užsienio valstybė nėra su L ietuvos Respublika  sudariusi 
tarptautinės teisinės pagalbos sutarties , reguliuojančios atitinkamus  klausimus , tokiu atveju 
taikomos nacionalinėje teisėje nustatytos  teismingumo taisyklės  (Lietuvos Aukščiausiojo 
Teismo 2016 m. spalio 20 d.  nutartis civilinėje byloje Nr. 3K-3-426/2016 ).  
51. Plėtodama pirmiau nurodytą teisės aiškinimo taisyklę, teisėjų kolegija konstatuo ja, kad 
reglamento „ Brius elis II bis“ tiesioginis taikymas , sprendžiant  bylų dėl tėvų pareigų 
teismingumo klausimą , galimas ir tais atvejais, kai ieškovo (vieno iš tėvų) ir vaiko nuolatinė 
gyvenamoji vieta yra Lietuvos Respublikoje, o kito tėvo  – valstybėje, kuri nėra ES narė, jei tos 
valstybės ir Lietuvos Respublikos nesieja dvišalė ar daugiašalė tarptautinė sutartis, 
 17 
 
reglamentuojanti šeimos bylų teismingumo klausimus.  Tokia išvada grindžiama reglamento 
„Brius elis II bis“ , kaip sudėtinės Lietuv os Respublikos teisės sistemos dalies, statusu.  
52. Atsižvelgiant į tai, kad šeimos bylose paprastai yra pareiškiami keli reikalavimai (pavyzdžiui, 
nutraukti santuoką  ir padalyti bendrą turtą;  nustatyti tėvystę, vaiko gyvenamąją vietą, 
bendravimo su skyrium g yvenančiu tėvu tvarką ir priteisti išlaikymą ), teismas, gavęs ieškinį, 
visų pirma turi kiekvienam jų (reikalavimų) atskirai  nustatyti tarptautinį (užsienio) elementą, 
susijusią valstybę ir teismingumo klausimui spręsti taikytiną teisės aktą . Taigi, esant 
pareikštiems keliems reikalavimams, dėl kiekvieno jų teismingumo  teismas turi nuspręsti 
atskirai . Pažymėtina, kad bylose su tarptautiniu ( užsienio ) elementu vieno iš ieškiniu pareikštų 
reikalavimų teismingumas Lietuvos Respublikos teismams automatišk ai nesuponuoja galimybės 
nagrinėti kitus tuo pačiu ieškiniu reiškiamus reikalavimus, nebent taikytiname tarptautinio 
teismingumo klausimus reglamentuojančiame teisės akte tokia galimybė tiesiogiai nurodyta 
(Lietuvos Aukščiausiojo Teismo  2016 m. spalio 20 d . nutartis ci vilinėje byloje Nr. 3K -3-
426/2016) .  
53. Nustatęs, kad pagal taikytinas ES, tarptautinės teisės ar nacionalinės teisės normas pareikšti 
reikalavimai ar jų dalis jam neteismingi, teismas atsisako priimti ieškinį ar jo dalį dėl konkrečių 
reikalavimų  (CPK 137 straipsnio 2 dalies 2 punktas). Jeigu teismas jau po bylos iškėlimo 
konstatuoja, kad byla nėra teisminga Lietuvos Respublikos teismams, pareiškimas paliekamas 
nenagrinėtas (CPK 782 straipsnis).  
54. Nagrinėjamoje byloje ieškovė pareiškė reikalavimus d ėl vaiko gyvenamosios vietos nustatymo, 
išlaikymo ir išlaikymo įsiskolinimo priteisimo. Byloje teism ai nustat ė, kad ieškovės ir vaiko 
nuolatinė gyvenamoji vieta yra Lietuvos Respublikoje  (dėl šios teismų išvados pagrįstumo – žr. 
šios nutarties 76 punktą ), atsakovo – Norvegijos Karalystėje . Kadangi ginčas susijęs su kita 
valstybe, kuri nėra ES narė , kiekvieno iš šių reikalavimų teismingumo klausimas spręstinas 
pagal atitinkamuose  tarptautinės teisės ir ES teisės  aktuose nustatytas taisykles:  
54.1. Dėl reikalavimo  nustatyti vaiko gyvenamąją vietą teismingumo spręstina remiantis 
reglament e „Brius elis II bis“  nustatytomis taisyklėmis . Nors Norvegijos Karalystė nėra ES 
narė, reglamentas „ Brius elis II bis“ nagrinėjamoje byloje  taikytinas, nes pirmosios 
instancijos teis mui sprendžiant ieškinio priėmimo klausimą tarp Lietuvos Respublikos arba 
ES iš vienos pusės ir Norvegijos Karalystės iš kitos pusės nebuvo  dvišalės ar daugiašalės 
sutarties, kuri kitaip reglamentuotų bylų dėl tėvų pareigų  tarptautinį teismingumą  (žr., be 
kita ko, šios nutarties 50 punktą ). Tokią tarptautinę sutartį – 1996 m.  Hagos konv enciją , 
kurios dalyvė yra  Lietuvos Respublika  (nuo 2004 m. rugsėjo 1 d.), Norvegijos Karalystė 
ratifikavo tik 2016 m. balandžio 30 d. (įsigaliojo 2016 m. liepos 1 d .), t. y. jau po 
nagrinėjamos bylos iškėlimo, todėl pirmosios instancijos teismui nebuvo pagrindo ja 
remtis.  
54.2. Dėl reikalavimų priteisti išlaikymą ir išlaikymo įsiskolinimą teismingumo spręstina  
remiantis 2010 m. sausio 1 d. Europos Bendrijai, Norvegijos Ka ralystei ir D anijos 
Karalystei įsigaliojusioje  2007 m. spalio 30 d. k onvencijoje dėl jurisdikcijos ir teismo 
sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (toliau – Lugano 
konvencija) nustatytomis taisyklėmis. Pažymėtina, kad šiuo atvej u netaikytinos special iojo 
ES teisės akto – Išlaikymo reglamento nuostatos, nes nagrinėjamas ginčas yra susijęs su 
Norvegijos Karalyste, kuri nėra ES narė, o bylų dėl išlaikymo teismingumas reglamentuotas 
ES ir Norvegijos Karalystę siejančioje daugiašalėje  tarptautinėje sutartyje.  
55. Teisėjų kolegija atmeta kaip teisiškai nepagrįstus atsakovo argumentus, kad reikalavimo dėl 
vaiko gyvenamosios vietos nustatymo  teismingumo klausimas  spręstinas  remiantis ne 
reglamento „ Brius elis II bis“, o Lugano  konvencijos nuostatomis.  
56. Lugano konvencijos preambulėje nurodoma, kad šia konvencija yra  išplečiama s 
2000  m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo 
 18 
 
sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (toliau – reglamentas 
„Brius elis I“) principų taikymas  įtraukiant Susitariančiąsias Šalis . Lugano konvencijos 2 
protokolo įvade pabrė žiamas esminis šios konvencijos ryšys su reglamentu „Briuselis I“ . Savo 
ruožtu, reglamentas „ Brius elis I“ pakeitė 1968 m. rugsėjo 27 d. Brius elio konvenciją dėl 
jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komerci nėse bylose vykdymo , kurią kuriant iš jos  
taikymo srities buvo siekiama išbraukti visus šeimos kl ausimus, išskyrus išlaikymą (žr. Magnus , 
U.; Mankowski , P. European Commentaries on Private international law, Brussels I regulation . 
2007, p. 56).  Pažymėtina ir tai, kad rengiant ir priimant reglamentą „ Brius elis I“ tuo pačiu metu 
buvo rengiamas ir priimtas specialiai bylų, susijusių  su santuoka ir tėvų pareigomis 
teismingumo, teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo klausimams reguliuoti skirtas atskiras 
ES dokumentas  – Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1347/2000 (reglamentas „ Brius elis II“), kuris 
vėliau  buvo panaikintas 2003 m. lapkričio 27 d. priimtu reglamentu „ Brius elis II bis“.  Taigi, 
reglamentas „ Brius elis I“ nereglamentuoja bylų dėl tėvų pareigų teismingumo, nes šiuos 
klausimus reglamentuoja specialusis teisės aktas – reglamentas „ Brius elis II bis“ . Taip pat 
pažymėtina, kad bylų dėl tėvų pareigų jurisdikcijos klausimams reglamentuoti yra skirta kita 
daugiašalė tarptautinė sutartis – šios nutarties 54.1 punkte nurodyta 1996 m. Hagos konvencija. 
Tai sudaro pagrindą konstatuoti, kad Lugano konvencijoje  vartojama civilinių ir komercinių 
bylų sąvoka neapima bylų dėl tėvų pareigų , kaip jos apibrėžtos reglamento „ Brius elis II bis“ 
1 straipsnio 2 dalyje ir (ar) 1996 m. Hagos konvencijos 1 straipsnio 2 dalyje .  
57. Konstatavus, kad dėl reikalavimo nustatyti vaiko  gyvenam ąją vietą spręstina vadovaujantis 
reglamento „ Brius elis II bis“ nuostatomis, atmestinas kaip teisiškai nepagrįstas atsakovo 
kasacinio skundo argumentas, kad spręsdami dėl šio reikalavimo teismingumo teismai 
nepagrįstai ne sirėmė  Lugano konvencijos 2 straipsnio 1 dalimi.  
   
 Dėl nagrinėjamoje byloje pareikštų reikalavimų teismingumo  
 
58. Kaip nurodyta šios nutarties 54 punkte, nagrinėjamoje byloje d ėl reikalavimo nustatyti vaiko 
gyvenamąją vietą teismingumo spręstina remiantis reglamente „ Brius elis II bis “ nustatytomis 
taisyklėmis , o dėl reikalavimų priteisti išlaikymą ir išlaikymo įsiskolinimą teismingumo 
spręstina vadovaujantis Lugano konvencijoje  nustatytomis taisyklėmis . 
59. Reglamento  „Brius elis II bis“ 8 straips nio 1 dalyje įtvirtinta bendroji teismingumo taisyklė , 
pagal kurią valstybės narės teismai turi jurisdikciją bylose, susijusiose su tėvų pareigomis 
vaikui, kurio nuolatinė gyvenamoji vieta tuo metu, kai byla patenka jų žinion, yra toje 
valstybėje narėje .  
60. Remiantis Lugano konvencijos 5 straipsnio 2 dalies a punktu, šios konvencijos privalančioje 
laikytis valstybėje nuolat gyvenančiam asmeniui kitoje šios konvencijos privalančioje laikytis 
valstybėje byla dėl išlaikymo gali būti iškelta kreditoriaus nuolatinės gyvenamosios arba 
gyvenamosios  vietos teismuose . Esant nepilnamečio vaiko išlaikymo prievolei kreditorius yra 
vaikas, o skolininkai – tėvai, nes jų kiekvieno asmeninė prievolė yra teikti išlaikymą 
nepilnamečiam vaikui (CK 3.192  straipsnis) ( Lietuvos Aukščiausioj o Teismo 
2016  m. gegužės  3 d. nutart is civilinėje byloje Nr. 3K -3-246-378/2016).  
61. CPK 785 straipsnio 1 dalyje, kuria, be kita ko, apeliacinės instancijos teismas grindė 
nagrinėjamos bylos teismingumą Lietuvos Respublikos teismams, nustatyta, kad Lietuvos 
Respublikos teismai išimti nai nagrinėja tėvų ir vaikų teisinių santykių, įvaikinimo teisinių 
santykių bylas, jeigu nors viena iš šalių yra Lietuvos Respublikos pilietis arba asmuo be 
pilietybės ir tos šalies nuolatinė gyvenamoji vieta yra Lietuvos Respublikoje.  
 19 
 
62. Taigi, vertinant kasatoriaus argumentus dėl teismingumo taisyklių pažeidimo  esminę reikšmę 
turi kasatoriaus argumentų dėl netinkamo įrodymų vertinimo , nustatant ieškovės ir  vaiko 
gyvenamąją vietą , teisinis vertinimas.  
63. Taikant reglamentą „ Brius elis II bis“  įtvirtinta nuolat inės gyvenamosios vietos sąvoka tiek 
ieškovės, tiek vaiko atžvilgiu aiškintina autonomiškai, nesiejant jų su fizinio asmens nuolatinės 
gyvenamosios vietos  institutu nacionalinėje teisėje  (Lietuv os Aukščiausiojo Teismo 
2016  m. spalio 20 d. nutartis civilinė je byloje Nr. 3K -3-426/2016) . Tuo tarpu r emiantis Lugano 
konvencijos 59 straipsnio 1 dalimi, teismas, norėdamas nustatyti, ar šalies nuolatinė gyvenamoji 
vieta (buveinė) yra šios konvencijos privalančioje laikytis valstybėje, kurios teismuose yra 
iškelta b yla, taiko savo vidaus teisę.  Tai reiškia, kad , sprendžiant reikalavimo dėl vaiko 
gyvenamosios vietos nustatymo teismingumo klausimą, yra svarbus ES teisės aiškinimas, o 
reikalavimų dėl išlaikymo ir išlaikymo įsiskolinimo priteisimo klausimą – nacionalinės  teisės 
(CK 2.12 straipsnis) aiškinimas .  
64. Pažymėtina, kad reglamente „ Brius elis II bis“ nėra pateikiama nuolatinės gyvenamosios vietos 
sąvoka. Terminas „nuolatinė gyvenamoji vieta“ yra aiškinamas autonomiškai, pirmiausia 
atsižvelgiant į Europos Sąjungos Te isingumo Teismo  praktikoje nurodytus princip us:   
64.1. būtina atsižvelgti į individualią asmens, dėl kurio sprendžiama, padėtį, specifines 
konkrečios bylos aplinkybes ( ESTT  2009 m. balandžio 2  d. sprendimo byloje A., C-523/07,  
37 punktas). Vieni asmenys naujoj e vietoje gali įsikurti labai greitai, kitiems savo interesų 
centrui sukurti gali prireikti daugiau laiko. Kai asmens santykiai naujoje vietoje 
stabilizuojasi, galima konstatuoti, kad žmogus įsikūrė;  
64.2. sprendžiant dėl nuolatinės gyvenamosios vietos, svarbūs  yra šie kriterijai: 1) buvimo 
tam tikros valstybės teritorijoje trukmė; 2) buvimo tam tikros valstybės teritorijoje 
reguliarumas; 3) buvimo tam tikros valstybės teritorijoje sąlygos; 4) buvimo tam tikros 
valstybės teritorijoje priežastys; 5) pilietybė; 6)  darbo vieta ir sąlygos; 7) kalbos 
mokėjimas; 8) šeimos ir socialiniai ryšiai; 9) kitos susijusios aplinkybės  (ESTT  
2010  m. gruodžio 22 d. sprendim o byloje Barbara Mercredi prieš Richard Chaffe , C-
497/10 PPU, 51  punktas) ;  
64.3. kūdikio, vaiko ir suaugusio žmogaus nuolatinės gyvenamosios vietos nustatymo 
kriterijai dėl objektyvių priežasčių bei vaiko ryšio ir priklausomybės nuo tėvų nėra tapatūs 
(ESTT 2010 m. gruodžio 22 d. sprendimo byloje Barbara Mercredi prieš Richard Chaffe , 
C-497/10, 41 –57 punktai; 2009  m. balandžio 2 d. sprendimo byloje A., C-523/07, 37 –42 
punktai).   
65. Remiantis CK 2.12 straipsnio 2 dalimi f izinis asmuo pripažįstamas turinčiu nuolatinę 
gyvenamąją vietą Lietuvos Respublikoje, jeigu jis Lietuvos Respublikoje savo valia įkuria ir 
išlaiko savo vienintelę arba pagrindinę gyvenamąją vietą, ketindamas čia įkurti ir išlaikyti savo 
asmeninių, socialin ių ir ekonominių interesų centrą. Šis ketinimas gali būti išreikštas, be kita ko, 
asmeniui faktiškai būnant Lietuvos Respublikoje, taip pat nustačius asmeninius ar verslo ryšius 
tarp jo ir Lietuvos Respublikos asmenų arba remiantis kitais kriterijais.  
66. Kasa cinis teismas, aiškindamas CK 2.12 straipsnio normą, yra pažymėjęs, kad asmens nuolatinė 
gyvenamoji vieta visų pirma parodo asmens santykį su tam tikra valstybe, kurią jis laiko savo 
asmeninių, socialinių, ekonominių ir kitų interesų centru. Taigi nustatan t asmens nuolatinę 
gyvenamąją vietą yra svarbūs objektyvūs (trukmė, reguliarumas, gyvenimo sąlygos, nuolatinis 
darbas, namai ir pan.) ir subjektyvūs (persikėlimo priežastys, ketinimai įsikurti, ryšys su 
valstybe) veiksniai. Nuolatinė gyvenamoji vieta turi būti suprantama kaip vieta, kurioje asmuo 
įsikūrė ketindamas pasilikti. Šis ketinimas turi būti besitęsiantis, nuolatinis, siekiant sukurti toje 
vietoje savo interesų centrą. Būtent stabilių ryšių susiformavimas, tam tikras integravimosi į 
konkrečią aplink ą laipsnis ir lemia nuolatinės gyvenamosios vietos atsiradimą. Kiekvienu atveju 
individualiai, vertindamas byloje surinktus įrodymus, teismas turi nustatyti, ar asmuo 
 20 
 
konkrečioje valstybėje yra tik laikinai, reziduoja, ar ten kuria savo interesų centrą  (Lietuvos 
Aukščiausiojo Teismo 2015 m. gegužės 29 d. nutartis c ivilinėje byloje Nr. 3K -3-360-378/2015).  
67. Asmens gyvenamosios vietos deklaracija yra tik vienas iš kriterijų sprendžiant asmens 
nuolatinės gyvenamosios vietos klausimą ir jis gali būti paneigtas ki tais objektyviais 
duomenimis (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2015 m. gegužės 29 d. nutartis civilinėje byloje 
Nr. 3K -3-360-378/2015). Asmens gyvenamąją vietą Lietuvos Respublikoje gali rodyti 
duomenys apie asmens darbą ir socialinį draudimą, banko sąskaitų išrašai, telefono išklotinės, 
duomenys apie mokamus mokesčius ir įmokas už komunalines ar kitas paslaugas, asmens 
turimas nekilnojamasis turtas, šioje šalyje asmens vardu registruotos transporto priemonės ir kt. 
Vien tik gyvenamosios vietos deklaravimo fak tas Lietuvos Respublikoje nėra pakankamas 
gyvenam ajai vietai konstat uoti. Vaiko gyvenimą Lietuvoje, be kita ko, gali rodyti informacija 
apie lankomą ugdymo ar mokymo įstaigą, registraciją sveikatos priežiūros įstaigose ir kt.  
68. Kasacinio teismo praktikoje  konstatuo ta, kad nėra  esminių skirtumų tarp nacionalinėje teisėje 
įtvirtintos nuolatinės gyvenamosios vietos sampratos (CK 2.12 straipsnis) ir reglamente 
„Brius elis II bis“ naudojamos autonominės nuolatinės gyvenamosios vietos sampratos 
aiškinimo ESTT pra ktikoje  (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 20 16 m. gegužės 29 d. nutartis 
civilinėje byloje Nr. e3K-3-426-969/2016).  
69. Nagrinėjamoje byloje apeliacinės instancijos teismas nustatė, kad ieškovė ir šalių vaikas yra 
Lietuvos Respublikos piliečiai. Šalių vaikas gimė Lietuvoje, ieškovė su vaiku nuo jo gimimo 
gyvena Lietuvoje su savo tėvais (išskyrus trumpalaikius išvykimus), Lietuvoje deklaruota 
ieškovės su vaiku gyvenamoji vieta, Lietuvoje vaikas pastoviai vedamas į sveikatos priežiūros 
įstaigą ( čia jis prižiūrim as ir gydomas) . 2014 m. rugsėjo 5 d.  Norvegijos Karalystės Bergeno 
apylinkės teismas, nagrinėdamas kasatoriaus  pareiškimą dėl sūnaus globos, gyvenimo su juo ir 
lankymo, konstatavo, jog negalima traktuoti, kad vaikas gyvena Norvegijoje , ir bylą, kaip 
nepriklausančią Norvegijos Karalystės teismų jurisdikcijai , nutraukė . Remdamasis šiomis 
aplinkybėmis apeliacinės instancijos teismas sprendė, kad ieškovės ir vaiko nuolatinė 
gyvenamoji vieta yra Lietuvos Respublikoje.  
70. Nesutikdamas su šia ape liacinės instancijos teismo išvada kasatorius nurodo, kad , spręsdamas 
dėl ieškovės ir vaiko gyvenamosios vietos, teismas neįvertino šių aplinkybių:  
70.1. šalys 2013 m. balandžio pabaigoje grįžo namo į Norveg iją;  
70.2. ieškovė Lietuvoje  nedirba ; 
70.3. ieškovė neturi Lietuv oje jokio turto;  
70.4. šalių vaikas buvo registruotas Norvegijos gyventojų registre nuo 2013 m. gegužės 6  d. 
iki 2014 m. vasario 10 d.;  
70.5. ieškovė Norvegijoje gaudavo socialines išmokas už vaiką iki 2014 m. balandžio 
mėnesio;  
70.6. Kauno apygardos teismo 2014 m. balandžio 23 d. nutartyje civilinėje byloje Nr. 2S -
1016 -254/2014,  kurioje buvo sprendžiamas klausimas dėl  Kauno apylinkės teismo 
2014  m. sausio 13 d. nutartimi  taikytų laikinųjų apsaugos priemonių  (nepilnamečio vaiko 
gyvenamosios vietos nustatymo  su ieškov e, uždraudimo  atsakovui išsivežti sūnų iš 
Lietuvos Respub likos be atskiro teismo leidimo  iki bus išnagrinėta civilinė byla ), nustatyt os 
aplinkybės , kasatoriaus nuomone , patvirtinanči os ieškovės ir sūnaus nuolatinį gyvenimą 
Norvegijoje tiek bylos iškėlimo m etu, tiek jau vykstant bylai . 
71. Teisėjų kolegija konstatuoja, kad šios nutarties 70 punkte  nurodytos  aplinkybės yra teisiškai 
reikšmingos sprendžiant dėl  ieškovės ir vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos  pagal CK 
2.12 straipsn į ir reglament ą „Brius elis II bis“ . CPK 185 straipsnio 1  dalyje nustatyta teismo 
pareiga  įvertinti byloje esančius įrodymus pagal vidinį savo įsitikinimą, pagrįstą visapusišku ir 
objektyviu aplinkybių, kurios buvo įrodinėjamos proceso metu, išnagrinėjimu. Teisiškai 
 21 
 
reikš mingos aplinkybės turi būti nurodytos ir įvertintos teismo sprendimo motyvuojamojoje 
dalyje (CPK 270 straipsnio 4 dalis, 331 straipsnio 4 dalis).  
72. Kita vertus, teisėjų kolegija atkreipia dėmesį  į tai, kad:  
72.1. šios nutarties 70.1 punkte  kasatoriaus nurodyta faktinė aplinkybė, kad šalys 2013 m. 
balandžio pabaigoje grįžo namo į Norvegiją , tiesiogiai prieštarauja  apeliacinės instancijos 
teismo nustatytai faktinei aplinkybei, kad ieškovė su vaiku nuo jo gimimo gyvena Lietuvoje 
su savo tėvais (išskyrus trumpalaiki us išvykimus). Kasaciniame skunde nepagrindžiama ir  
dėl to teisėjų kolegija neturi pagrindo spręsti , kad apeliacinės instancijos teismas, 
nustatydamas pastarąją faktinę aplinkybę, pažeidė rungimosi principą ar įrodymų vertinimo 
taisykles ; 
72.2. šios nutarties 70.2 ir 70.3 punktuose  kasatoriaus nurodytos  aplinkybė s, kad ieškovė 
Lietuvoje nedirba ir neturi jokio turto , buvo  nustatytos pirmosios instancijos teismo 
sprendime, o apeliacinės instancijos teismas skundžiamoje nutartyje, be kita ko, nurodė, jog 
pirmosios instancijos teismas išsamiai išanalizavo šalių nurodytas aplinkybes, įvertino visus 
byloje surinktus įrodymus  bei išdėstė išsamius teismo sprendimo motyvus, su kuriais 
apeliacinės instancijos teismas neturi pagrindo nesutikti, jiems pritaria, to dėl jų nekartoja . 
73. Teisėjų kolegija pripažįsta pagrįstais  kasacinio skundo argumentus, kad  spręsdamas dėl 
ieškovės ir vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos apeliacinės instancijos teismas skundžiamoje 
nutartyje tinkamai nenurodė ir neįvertino aplinkybių , nurodytų  šios nutarties 70.4–
70.6 punktuose .  
74. Pagrindas panaikinti skundžiamą apeliacinės instancijos teismo sprendimą (nutartį) pagal CPK 
346 straipsnio 2 dalies 1 punktą yra toks proceso teisės normų pažeidimas, kuris galėjo turėti 
įtakos neteisėto spren dimo (nutarties) priėmimui (Lietuv os Aukščiausiojo Teismo 
2016  m. birželio 3 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -7-220-687/2016).  
75. Kasacinis teismas, neperžengdamas kasacinio skundo ribų, patikrina apskųstus sprendimus ir 
(ar) nutartis teisės taikymo aspek tu. Kasacinis teismas yra saistomas pirmosios ir apeliacinės 
instancijos teismų nustatytų aplinkybių (CPK 353 straipsnio 1 dalis). Tai sudaro pagrindą kelti 
klausimą, ar šios nutarties 70.4–70.6 punktuose nurodytos aplinkybės galėtų sudaryti pagrindą 
klausimą dėl kasatorės ir vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos spręsti kitaip. Atsakydama į šį 
klausimą teisėjų kolegija daro neigiamą išvadą, nes:  
75.1. Aplinkybės , kad šalių vaikas buvo registruotas Norvegijos  gyventojų registre nuo 
2013  m. gegužės 6 d. iki 2014 m. vasario 10 d. ir (ar) kad ieškovė Norvegijoje gaudavo 
socialines išmokas už vaiką iki 2014 m. balandžio mėnesio, nors ir būdamos teisiškai 
reikšmingos, negalėtų sudaryti pakankamo pagrindo ieškovės ir va iko nuolatinės 
gyvenamosios vietos klausimą spręsti kitaip, nei tai darė apeliacinės instancijos teismas ; 
75.2. Kauno apygardos teismas  2014 m. balandžio 23 d. nutartyje civilinėje byloje Nr. 2S -
1016 -254/2014 , įvertinęs nurodytoje byloje  nustatytas  faktines aplinkybės, padarė išvadą, 
kad jos „nepaneigia ieškovės pateiktų įrodymų, jog vaikas gimė Lietuvoje ir nuo gimimo 
negyveno skyrium nuo motinos ar ilgesnį laiką nuo jos buvo atskirtas “, ir kad „net ir 
trumpą laiką būdama Norvegijoje ieško vė su maž amečiu sūnumi gyveno viena, su vaiko 
tėvu (atsakovu) kartu negyveno “. Teisėjų kolegijos vertinimu, šios teismo išvados  ne tik 
nepatvirtina, o atvirkščiai – paneigia kasatoriaus teiginį, kad šios nutarties 70.6 punkte  
nurodytų  aplinkybių įvertinimas nagrinė jamoje byloje galėtų leisti padaryti išvadą  dėl 
ieškovės ir vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos Norvegijos Karalystėje.  
76. Teisėjų kolegija konstatuoja, kad apeliacinės instancijos teismas, spręsdamas dėl ieškovės ir 
vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos, įv ertino daugumą šios nutarties 64–67 punktuose  
nurodytų teisiškai reikšmingų aplinkybių, kurių visuma nagrinėjamu atveju sudaro pakankamą 
pagrindą spręsti dėl ieškovės ir vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos buvimo Lietuvos 
 22 
 
Respublikoje . Teisėjų k olegijos vertinimu, apeliacinės instancijos teismo neįvertintos 
aplinkybės, nurodytos šios nutarties 70.4–70.6 punktuose , nors ir būdamos teisiškai 
reikšmingos, nagrinėjamu atveju  negalėtų sudaryti  pakankamo pagrindo ieškovės ir vaiko 
nuolatinės gyvenamosi os vietos klausimą spręsti kitaip , nei tai darė apeliacinės instancijos 
teismas . Atsižvelgdama į pirmiau nurodytas aplinkybes teisėjų kolegija nagrinėjamu atveju 
konstatuoja proceso teisės normų , reglamentuojančių apeliacinės instancijos teismo sprendimo 
(nutarties) turinį (CPK 331 straipsnio 4 dalis ), pažeidimą, kuris pagal savo pobūdį šiame 
procese neturėjo įtakos neteisėto sprendimo (nutarties) priėmimui.  
77. Apeliacinės instancijos teismo išvadą dėl ieškovės ir vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos 
buvimo Li etuvos Respublikoje pripažinus pagrįsta, pripažintina, kad visi nagrinėjamoje byloje 
pareikšti reikalavimai yra teismingi Lietuvos Respublikos teismams, todėl kasatoriaus 
argumentai dėl bylos nepriklausymo Lietuvos Respublikos teismų jurisdikcijai  atmes tini kaip 
teisiškai nepagrįsti . 
78. Vadovaujantis šioje nutartyje aptartomis teisės normų kolizijų sprendimo taisyklėmis, 
nacionalinės teisės normos gali būti taikomos tais atvejais, kai atitinkamo reikalavimo 
tarptautinio teismingumo nereglamentuoja kiti ES ar t arptautinės teisės aktai. Nors apeliacinės 
instancijos teismas reikalavimo dėl išlaikymo tarptautinį teismingumą Lietuvos Respublikos 
teismams pagrindė nacionalinėje teisėje įtvirtintomis tarptautinės privatinės teisės normomis 
(CPK 785 straipsn io 1 dalimi), bet ne taikytinais reglamentu „ Brius elis II bis“ ir Lugano 
konvencija, šis pažeidimas nagrinėjamoje byloje nelėmė neteisingo teismingumo klausimo 
išsprendimo, todėl nepaneigia šios nutarties 77 punkte  padarytos išvados.  
 
 Dėl teisės normų, reglamentuojančių vaiko gyvenamosios vietos nustatymą, aiškinimo ir 
taikymo  
 
79. CK 3.174 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad teismas skyrium gyvenančių tėvų ginčą dėl vaiko 
gyvenamosios vietos nustatymo išsprendžia vadovaudamasis vaiko interesais, atsižvelgdam as į 
vaiko norą.  
80. Kasacinis teismas yra išaiškinęs , kad vaiko interesus pirmiausia lemia jo, kaip sveikos, 
dorovingos, tvirtos bei intelektualios asmenybės, augimas ir tobulėjimas, todėl, spręsdamas 
ginčą dėl vaiko gyvenamosios vietos nustatymo, kai tėvai gyvena skyrium, teismas turi 
atsižvelgti į tokius juridinius faktus: kiekvieno tėvo galimybes ir pastangas užtikrinti teisės 
normose įtvirtintų pagrindinių vaiko teisių ir pareigų įgyvendinimą, taip pat panaudojant 
valstybės teikiamą paramą; kiekvieno tėvo  šeimos aplinkos sąlygas, t. y. tas sąlygas, kuriomis 
vaikui teks gyventi, nustačius jo gyvenamąją vietą su vienu i š tėvų; vaiko norus ir pažiūras  
(Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2007 m. lapkričio 21 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -3-
513/2007).  
81. Keičian t vaiko gyvenamąją vietą reikia turėti omenyje tai, kad aplinkos keitimas vaikui padaro 
socialinę, psichologinę žalą, sukelia emocinių išgyvenimų. Kai reikalaujama nustatyti vaiko 
gyvenamąją vietą su vienu iš tėvų, su kuriuo vaikas iki reikalavimo pareiški mo kartu negyveno, 
keičiant vaiko šeimos aplinką būtina nustatyti, kad esanti aplinka jam tapo nesaugi, nebeatitinka 
reikalavimų vaiko normaliam vystymuisi, o tokia aplinka jam būtų sukurta pakeitus vaiko 
gyvenamąją vietą nustatant ją su kitu iš jo tėvų. K riterijai, lemiantys sprendimą nekeisti vaiko 
aplinkos: laikotarpis, kurį vaikas gyvena jo poreikius patenkinančioje aplinkoje, užtikrinančioje 
jo teisę į būstą; būsto sąlygos; vaiko poreikių tenkinimas; bendravimo ryšių susiformavimas; 
susiformavęs glaudu s emocinis ryšis su vienu iš tėvų, su kuriuo vaikas jau gyvena kartu; ryšiai 
su kitais šeimos nariais, kartu gyvenančiais asmenimis; kitos aplinkybės, kurių pripažinimas 
svarbiomis sprendžiama s kiekvienoje konkrečioje byloje ( Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 
 23 
 
2006  m. gegužės 10 d.  nutartis civi linėje byloje Nr. 3K -3-320/2006;  2010 m. vasario 1 d. 
nutartis civilinėje byloje Nr.  3K-3-24/2010 ; kt.). 
82. Asmens didesnis geranoriškumas, užtikrinant vaiko bendravimą su skyrium gyvenančiu tėvu, 
polinkis ne tik savo nuožiūra priimti sprendimus vaiko gyvenimo klausimais gali būti svarus 
argumentas , nustatant vaiko gyvenamąją vietą būtent su šiuo asmeniu. Tokios aplinkybės kaip 
įvykęs procesas dėl vaiko grąžinimo 1980 m. spalio 25 d. Hagos konvencijos dėl tarptautinio 
vaikų grobimo civilinių aspektų kontekste leidžia daryti išvadą apie tėvo (motinos) tam tikrą 
neatsakingumą, savanaudiškumą ir vaiko geriausių inter esų (bendrauti, matytis su abiem tėvais) 
užtikrinimo ignoravimą, bendradarbiavimo su skyrium gyvenančiu tėvu stoką (Lietuvos 
Aukščiausiojo Teismo 2014 m. spalio 20 d.  nutartis civilinėje byloje Nr.  3K-3-455/2014).   
83. Kasacinio teismo praktikoje t eismo sprend imu ir vaiko teisių apsaugos tarnybos nustatytos 
bendravimo su vaiku tvarkos nesilaikymas, vaiko išvežimas be kito tėvo (motinos) žinios į 
užsienio šalį laikom os teisiškai reikšmingomis aplinkybėmis  sprendžiant dėl tėvo teisių 
įgyvendinimo priešingai vaiko  interesams  (žr., pvz., Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 
2013  m. balandžio 26 d. nutartį civilinėje byloje Nr. 3K -3-269/2013).  
84. Geriausių vaiko interesų paisymas ir pagarba tėvų valdžios lygybės principui, sprendžiant 
svarbiausius vaiko gyvenimo klausimus, sup onuoja poreikį gauti skyrium gyvenančio tėvo 
sutikimą kitam iš tėvų, su kuriuo nustatyta nuolatinė vaiko gyvenamoji vieta, siekiančiam su 
vaiku išvykti gyventi nuolat į užsienį. Kadangi nurodyto sutikimo davimas išplaukia iš CK 
įtvirtinto tėvų valdžios lyg ybės principo, tai jo privalomumo įrašymas į teismo sprendimą būtų 
perteklinis. Skyrium gyvenančio tėvo nesutikimas daro negalimą vaiko išvežimą į užsienį 
nuolatiniam gyvenimui, nebent teismas pripažintų tokį nesutikimą teisiškai nepagrįstu 
(neatitinkančiu  vaiko interesų). Pareiga įrodyti, kad vaiko išvežimas nuolatiniam gyvenimui į 
užsienį geriausiai atitinka vaiko interesus ir kad tai iš esmės nepažeidžia skyrium gyvenančio 
tėvo (motinos) teisių tokiu atveju tenka tėvui ar motinai, siekiančiam pakeisti nu olatinę vaiko 
gyvenamąją vietą  (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2014 m. spalio 24 d. nutartis civilinėje byloje 
Nr. 3K -3-454/2014 ). 
85. Nagrinėjamoje byloje apeliacinės instancijos teisma s nustatė, kad vaikas nuo pat gimimo 
gyvena su ieškove, jam šiuo metu tik treji metai, ieškovė rūpinasi va iku, dirba, gyvena tėvų 
name . Vaik o teisių apsaugos skyriaus Kauno miesto socialinių paslaugų centro darbuotojai 
nenustatė, kad vaikui pas ieškovę augt i būtų nesaugu, priešingai , nurodo, kad berniukas 
linksmas, guvus, jam sudarytos tinkamos poilsio sąlygos. Ieškovė reguliariai rūpinasi vaiko 
sveikata. Dėl šių faktinių aplinkybių byloje nėra ginčo.  
86. Kasatoriaus teigimu, apeliacinės instancijos teismas , spręsdamas dėl vaiko gyvenamosios vietos 
nustatymo,  nepagrįstai konstatavo,  kad byloje nėra duomenų, jog ieškovė neleidžia ar trukdo 
atsakovui  bendrauti su vaiku nustatyta tvarka. Ši teismo išvada , kasatoriaus manymu, padaryta 
pažeidžiant rungimosi principą, įrodinėjimo naštos ir įrodymų vertinimo taisykles , nes ją 
nustatyti teismas galėjo tik įvertinęs visus  byloje esančius įrodymus ir aplinkybes, ypač:  
86.1. antstolės A. Adomaitienės 2016 m. balandžio 4 d. , 2016 m. ko vo 8 d. ir 
2016  m. gegužės 9 d.  surašytus bendravimo tvarkos nevykdymo aktus, patvirtinančius, kad 
dėl ieškovės kaltės nėra vykdoma įsiteisėjusi teismo nutartis, kuria buvo nu statyta laikinoji 
atsakovo ir  vaiko bendravimo tvarka.  
86.2. duomenis apie tai, kad ieškovė ir šalių sūnus 2015 m. gruodžio mėne sį ir 2016 m. 
gegužės mėnesį  buvo grąžinti į Lietuvą pagal 1980 m. Hagos konvenciją dėl tarptautinio 
vaikų grobimo civilinių aspektų  (toliau – 1980 m. Hagos konvencija) , kai atsakovas 
kreipėsi į Jungtinės Karalystės centrinę įstaigą, ir ši inicijavo teismo  procesą dėl vaiko 
sugrąžinimo į Lietuvą.  
86.3. aplinkybę, kad a tsakovas nematė sūnaus nuo 2015 m. spalio iki 2016 m. gegužės 
pabaigos, neskaitant 10 min. susitikimo 2016 m. vasario mėnesį . 
 24 
 
87. Teisėjų kolegija pažymi, kad skyrium gyvenančio tėvo (motinos) teisė bendrauti su vaiku yra 
asmens teisės į pagarbą šeimos gyvenimui (Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos 
konvencijos 8 straipsnis) dalis. Todėl valstybės institucijos, be kita ko,  teismas, privalo ne tik 
pačios savo veiksmais (sprendimais) neriboti tokio bendravimo, nesant tam pakankamo 
pagrindo, bet ir užtikrinti, kad bendravimo teisė būtų ginama nuo galimų pažeidimų iš kitų 
asmenų pusės. Atsižvelgiant į tai, ir į šios nutarties 82–83 punktuose  nurodytą kasacinio teismo 
praktiką, teisėjų kolegija konstatuoja, kad pirmiau nurodytas aplinkybes patvirtinančių įrodymų 
ištyrimas, o minėtas aplinkybes nustačius – jų įvertinimas turi ypatingą reikšmę sprendžiant dėl 
vaiko gyvenamosios viet os nustatymo.  
88. Vertinant šios nutarties 85.1 punkte  nurodytą kasatoriaus argumentą, p ažymėtina, kad atsakovo 
bendravimo su vaiku tvarka nustatyta:  
88.1. Kauno apygardos teismo 2014 m. balandžio 29 d. nutartimi, kuria nustatyta, kad 
atsakovas bendrauja su vaiku kas antrą dieną nelyginėmis mėnesio dienomis nuo 19 val. iki 
20 val. komunikacinėmis priemonėmis, naudojant programą „Skype“.   
88.2. Kauno apylinkės teismo 2014 m. gruodžio 5 d. nutartimi, kuria  nustatyta, kad 
atsakovas bendrauja su maž amečiu sūnumi vieną mėnesi o savaitgalį:  penktadienį  nuo 15 iki 
18 val., šeštadienį ir sekmadienį iš ryto nuo 10 iki 12 val. ir nuo 15 iki 18 val. vaiko 
gyvenamojoje vietoje bei kito se vietose dalyvaujant ieškovei ; šalims negalint bendrauti 
Kauno apygardos teismo 2014  m. balandžio 29 d. nutartimi nustatytu laiku „Skype“ 
programa, šalys įpareigotos informuoti viena kitą apie tai ne vėliau kaip prieš 2 valandas iki 
bendravimo pradžios.  
89. Iš skundžiamos apeliacinės instancijos teismo  nutarties matyti, kad teismas nevertino  antstolės 
A. Adomaitienės 2016 m. kovo 8 d., 2016 m. balandžio 4 d. ir 201 6 m. gegužės 9 d. aktuose 
esančios informacijos  apie nevykstantį atsakovo bendravimą su vaiku  programa  „Skype “ pagal 
Kauno apygardos teismo 2014 m. balandžio 29 d.  nutartį. Taigi, šia apimtimi  atsakovo kasacini o 
skundo argumentas yra teisiškai pagrįstas.  Tačiau nagrinėjamu atveju pažymėtina, kad 
minėtuose antstolės aktuose nėra nurodyta, dėl kieno – ieškovės ar atsakovo – kaltės šis 
bendravimas nevyksta, taigi, jie nepatvirtina atsakovo teigini o, kad ieškovė neleidžia ar trukdo 
jam bendrauti su vaiku nustatyta tvarka, ir nepaneigia atsakovo ginčijamos priešingos 
apeliacinės instancijos teismo išvados.  
90. Kita vertus, apeliacinės instancijos teismas, be kita ko, konstatavo, kad atsakovo susitikimai su 
vaiku kartais neįvyksta  dėl nepakankamai konkrečios  (aiški os) Kauno apylinkės teismo 
2014  m. gruodžio 5 d.  nutartyje įtvirtintos bendravimo tvarkos , tačiau sprendė, kad tai nėra 
pakankamas pagrindas konstatuoti, jog ieškovė nevykdo jai tenkančios pareigos užtikrinti vaiko 
bendravimą su atsakovu . Taigi, kasatorius nepagrįstai teigia, kad apeliacinės instancijos teismas 
nevertino  antstolės A. Adomaitienės 2016 m. kovo 8 d., 2016 m. balandžio 4 d.  ir 2016 m. 
gegužės 9 d. aktų ta apimtimi, kuria šiuose aktuose užfiksuoti neįvykę atsakovo susitikimai  su 
vaiku.  
91. Teisėjų kolegija konstatuoja, kad tik vienas iš trijų byloje esančių antstolės A. Adomaitienės 
aktų – 2016 m. balandžio 4 d. aktas – sudaro pagrindą konstatuoti , jog  atsakovo ir vaiko 
susitikim as neįvyk o dėl ieškovės kaltės. Kituose dviejuose antstolės aktuos e (2016 m. kovo 8 d. 
ir 2016  m. gegužės 9 d.) nurodyta informacija tik patvirtina, kad atsakovo ir vaiko bendravimas 
neįvyko tais savaitgaliais, kuriais bendrauti su vaiku pageidavo atsakovas , tačiau neįrodo, kad 
ieškovė  nesutiko vykdyti Kauno apylinkės teismo 2016 m. gruodžio 5 d. nutar timi nustatytos 
bendravimo tvarkos, nes abiem minėtais atvejais ieškovė , nesutikdama su atsakovo siūlymu dėl 
konkretaus mėnesio savaitgalio, kurį  atsakovas bendraus su vaiku , siūlydavo atsakovui 
bendrauti su vaiku kitą to paties mėnesio savaitgalį, o  Kauno  apylinkės teismo  
2014  m. gruodžio 5 d. nutartyje nenustatyta, kurį konkrečiai kiekvieno mėnesio savaitgalį turėtų 
vykti atsakovo ir vaiko bendravimas.  
 25 
 
92. Nagrinėjamu aspektu teisėjų kolegija pažymi , kad tokia skyrium gyvenančio tėvo bendravimo 
su vaiku tvarka, kai teismo sprendime nenurodyta, kurį konkrečiai mėnesio savaitgalį turi vykti 
bendravimas, nagrinėjamu atveju nėra pakankamai konkreti (aiški), nes šalių santykiams esant 
itin konfliktiškiems, gali sudaryti  prielaidas kilti papildomiems nesutarimams. Į šias aplinkybes 
turėtų atsižvelgti ir jas įvertinti pirmosios instancijos teismas, kuris, skundžiama apeliacinės 
instancijos teismo nutartimi grąžinus bylos dalį nagrinėti pirmosios instancijos teismu i iš naujo, 
be kita ko, turės išspręsti atsakovo bendravimo su vaiku tvarkos nustatymo klausimą.  
93. Vertinant šios nutarties 86.2 punkte nurodytą kasatoriaus argumentą pažymėtina, kad šios bylos 
nagrinėjimo  metu galiojančioje Lietuvos pozityviojoje teisėje nė ra expresis verbis  (tiesiogiai) 
įtvirtintas draudimas tėvui (motinai), su kuriuo teismo sprendimu yra nustatyta vaiko 
gyvenamoji vieta, išvežti vaiką nuolatiniam gyvenimui į užsienio valstybę be kito tėvo 
(motinos) sutikimo . Aptariamas draudimas tiesiogiai  įvirtinta s tik  2016 m. birželio 30 d. 
priimtame Civilinio kodekso 3.43, 3.48, 3.53, 3.59, 3.64, 3.65, 3.76, 3.156, 3.157, 3.163, 3.169, 
3.170, 3.174, 3.175, 3.178, 3.184 ir 3.190 straipsnių pakeitimo įstatyme Nr. XII -2552, kuris 
įsigalioja 2017 m. sausio 2 d. Kita vertus, t aisyklė, kad nepaisant to, jog vaiko gyvenamoji vieta 
nustatyta su vienu iš tėvų, spręsti dėl vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos pakeitimo privalo 
abu tėvai, išplaukia ir iš šiuo metu galiojančių CK normų, įtvirtinančių tėvų valdžios l ygybę ir 
lygias tėvų teises ir pareigas vaik ui (CK 3.156  straipsnis, 3.165 straipsnio 3 dalis). Ši taisyklė 
kasacinio teismo praktikoje tiesiogiai suformuluota pirmiau nurodytoje Lietuvos Aukščiausiojo 
Teismo 2014  m. spalio 24 d. nutartyje civilinėje byloj e Nr.  3K-3-454/2014.  
94. Atkreiptinas dėmesys  į tai, kad Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2014 m. spalio 24 d. nutartyje 
priimtoje civilinėje byloje Nr. 3K -3-454/2014 suformuluota taisyklė dėl vaiko išvežimo 
nuolatiniam  gyvenimui į užsienio valstybę be kito tėvo (motinos) sutikimo nuolatiniam 
gyvenimui. Tačiau minėt oje nutartyje konstatuota, kad tokie reikalavimai netaikytini dėl tėvų 
laikino  išvykimo su vaikais į užsienį.  
95. Pažymėtina, kad nagrinėja nt šią bylą pirmosios i nstancijos teisme  atsakovas reiškė prašymą 
uždrausti ieškovei  išvežti vaiką iš Lietuvos į užsienį be jo notarinio sutikimo . Tačiau Kauno 
rajono apylinkės teismas 2014 m. vasario 12 d.  nutartimi šį atsakovo prašymą atmetė, be kita 
ko, nurodydamas, kad  iš pa teikto prašymo nėra aišku , ar atsakovas nori riboti vaiko išvykimą į 
kitą valstybę gyventi  ar bet kokį  kitokį išvykimą į užsienį .  
96. Teisėjų kolegija konstatuoja, kad nagrinėjamu atveju Kauno rajono apylinkės teismo  
2014  m. vasario 12 d. nutartis ir Lietuvos  Aukščiausiojo Teismo 2014 m. spalio 24 d. nutartyje 
civilinėje byloje Nr. 3K -3-454/2014 suformuluota taisyklė ieškovei galėjo sukurti teisėtą 
lūkestį, kad ji gali išvykti su vaiku į užsienį be atsakovo sutikimo, jei išvyk imas yra 
trumpalaikis , o ne nuolat iniam gyvenimui. Tuo tarpu įrodym ai, kuriais remiasi atsakovas 
kasaciniame skunde – Anglijos Aukštojo Teisingumo Teismo 2015 m. gruodžio 8 d. ir 2016 m. 
balandžio 14 d. įsakym ai, nesudaro pagrindo teigti , kad atsakovas inici javo procesus dėl vaiko 
grąžinimo pagal 1980 m. Hagos konvenciją ieškovei su vaiku išvykus iš Lietuvos Respublikos  
nuolatiniam gyvenimui. Abiejuose minėtuose procesuose šalių ginčas pasibaigė  ieškovei sutikus 
geranoriškai grįžti į Lietuvą (antruoju atveju – pačiam atsakovui atšau kus teismo procesą) . Be 
to, byloje nenustatyta  ir kasatorius nepagrindžia , kad atsakovo inicijuoti teismo procesai 
Anglijoje yra susiję su jo bendravimo su vaiku teisių , nustatytų  Kauno apygardos teismo 
2014  m. balandžio 29 d. nutartyje ir Kauno apylinkės teismo 2014 m. gruodžio 5 d. nutartyje, 
suvaržymais.  
97. Atsižvelg dama  į išdėstytas aplinkybes, teisėjų kolegija konstatuoja, kad nors atsakovas pagrįstai 
nurodo, jog apeliacinės instancijos teismas, spręsdamas dėl vaiko gyvenamosi os vietos 
nustatymo, be kita ko, turėjo pareigą įvertinti Anglijos Au kštojo Teisingumo Teismo 2015 m. 
gruodžio 8 d. ir 2016 m. balandžio 14 d. įsakymus, tačiau šių dokumentų analizė nepagrindžia, 
kad ieškovė neleidžia  ar trukdo atsakovui  bendrauti su vaiku  nustatyta tvarka  ir nepaneigia 
priešingos apeliacinės instancijos teismo išvados.  
 26 
 
98. Vertin dama  šios nutarties 86.3 punkte  nurodytą atsakovo argumentą, kad apeliacinės instancijos 
teismas neįvertino, jog jis nematė sūnaus nuo 2015 m. spalio iki 2016 m. gegužės pabaigos, 
neskaitant 10 min. susitikimo 2016 m. vasario mėnesį , teisėjų kolegija pažymi, kad tokia faktinė 
aplinkybė apeliacinės instancijos teismo nutartyje nenustatyta, todėl jos vertinti teismas ir 
neprivalėjo. Kasacinis teismas naujų faktinių aplinkybių (nenustatytų pirmosios ir apeliacinės 
instancijos teismų) nenustat o, o ir pats atsakovas kasaciniame skunde nenurodo, kokių byloje 
esančių įrodymų, galinčių patvirtinti  šią aplinkybę , neįvertino apeli acinės instancijos teismas. 
Todėl šis kasatoriaus argumentas atmestinas kaip teisiškai nepagrįstas.  
99. Apibendrin dama  pirmiau nurodytas aplinkybes teisėjų kolegija konstatuoja , kad šios nutartie s 
86.1–86.2 punktuose nurodyt i kasatoriaus argument ai – kad apeliacinės instancijos teismas 
neįvertino antstolės A. Adomaitienės 2016 m. kovo 8 d., 20 16 m. balandžio 4 d. ir 
2016  m. gegužės 9 d. aktuose esančios informacijos apie nevykstantį atsakovo bendravimą su 
vaiku  programa  „Skype “ ir Anglijos Aukštojo Teisingumo Teismo 2015 m. gruodžio 8 d. ir 
2016 m. balandžio 14 d. įsakymų, laikytini pagrįstais tik ta apimtimi, kuria pažeista teismo 
pareiga teisiškai reikšmingas aplinkybe s nurodyti ir įvertinti  teismo sprendimo 
motyvuojamojoje dalyje (CPK 270 straipsn io 4 dalis, 331 straipsnio 4 dalis) . Tačiau šioje 
nutartyje pripažinus i, kad minėtos aplinkybės nesudaro pakankamo pagrindo konstatuoti, jog  
ieškovė neleidžia ar trukdo atsakovui bendrauti su vaiku  ir įvertinusi kitų pirmosios ir 
apeliacinės instancijos te ismų nustatytų teisiškai reikšmingų aplinkybių visumą teisėjų kolegija 
konstatuoja proceso teisės normų, reglamentuojančių apeliacinės instancijos teismo sprendimo 
(nutarties) turinį (CPK 331 straipsnio 4 dalis), pažeidimą, kuris pagal savo pobūdį šiame 
procese neturėjo įtakos neteisėto sprendimo (nutarties) priėmimui.  
 
 Dėl teismo ekspertizės (ne)skyrimo  
 
100. Kasatorius taip pat nurodo, kad pirmosios instancijos teismas nepagrįstai ne sprendė 
skirti vaikui teismo ekspertizės , kuri įvertintų ieškovės veiksmų žalingą įtaką vaiko 
formavimuisi, vystymuisi ir raidai.  Šis kasatoriaus argumentas atmestinas kaip teisiškai 
nepagrįstas.  
101. Remiantis CPK 212 straipsnio 1 dalimi, i šsiaiškinti nagrinėjant bylą kylančius 
klausimus, reikalaujančius specialių mokslo, medicinos , meno, technikos ar amato žinių, 
teismas gali skirti ekspertizę ir, atsižvelgdamas į dalyvaujančių byloje asmenų nuomonę, 
paskirti ekspertą arba pavesti atlikti ekspertizę kompetentingai ekspertizės įstaigai. Tai reiškia, 
kad dėl ekspertizės skyrimo porei kio kiekvienu atveju sprendžia bylą nagrinėjantis teismas.  
102. Europos Žmogaus Teisių Teismo Didžiosios kolegijos 2003 m. liepos 8 d. sprendime 
byloje Sommerfeld prieš Vokietiją , peticijos Nr. 31871/96 , be kita ko, konstatuota, kad  per drąsu 
teigti, kad nacionaliniai teismai visada privalo įtraukti psichologinę ekspertizę į bylose  dėl vaiko 
globos  tirtinų įrodymų są rašą, bet šis  klausimas turi būti sprendžiamas priklausomai nuo 
specifinių kiekvienos bylos aplinkybių, tinkamai įvertinus vaiko amžių ir bran dos laipsnį.  
103. Teisėjų kolegijos vertinimu, nagrinėjamoje byloje atsakovo nurodomos teismo 
ekspertizės skyrimo poreikis galėtų būti konstatuotas tik tuo atveju, jei teismui kiltų objektyviais 
duomenimis pagrįstų abejonių dėl ieškovės veiksmų žalingos įtakos vaiko formavi muisi, 
vystymuisi ir raidai. Tačiau byloje nėra aplinkybių, patvirtinančių, kad pirmosios instancijos 
teismas, atsižvelgdamas į vaiko amžių (pirmosios instancijos teismo sprendimo priėmimo metu 
vaikui buvo dveji  metai) ir kitas byloje nustatytas aplinkybes , privalėjo skirti atsakovo 
nurodomą ekspertizę. Atsakovo kasaciniame skunde nepagrindžiama, kuo remiantis tokios 
aplinkybės turėjo būti nustatytos.  
 27 
 
104. Teisėjų kolegija, remdamasi išdėstytais argumentais, konstatuoja, kad pagrindo 
pakeisti ar panaikinti apeli acinės instancijos teismo nutartį ne nustatyta (CPK 359 straipsnio 
1 dalies 1 punktas, 3 dalis) . 
 
Dėl bylinėjimosi išlaidų  
 
105. Atmetus abiejų šalių  kasacinius skundus , joms paliekamos jų bylinėjimosi išlaidos, 
turėtos kasaciniame teisme.  
106. Pagal Lietuvos Aukšč iausiojo Teismo 2016 m. lapkričio 10  d. pažymą apie išlaidas, 
susijusias su procesinių dokumentų įteikimu, kasaci nis teismas patyrė 16,52  Eur tokių išlaidų. 
Atsižvelgiant į kasacinės bylos teisinį rezultat ą, jos priteistinos iš kasatorių po 8,26 Eur  (CPK 
88 straipsnio 1 dalies 3 punktas, 96 straipsnis).  
 
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija, vadovaudamasi 
Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso 359 straipsnio 1 dalies  1 punktu,  362 straipsnio 
1 dalimi,  
 
n u t a r i a  : 
 
Kauno apygardos teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegijos 2016 m. gegužės 16 d. 
nutartį palikti nepakeistą.  
Priteisti iš kasatorių K. M. (a. k. duomenys neskelbtini ) ir K. I. C. (a. k. (duomenys 
neskelbtini) po 8,26 Eur (aštuonis Eur 26  ct) bylinėjimosi išlaidų, susijusių su procesinių 
dokumentų kasaciniame teisme įteikimu, atlyginimo į valstybės biudžetą (ši suma mokėtina į 
Valstybinės mokesčių inspekcijos (j. a. k. 188659752) biudžeto surenkamąją sąskaitą, įmokos kodas 
5660).  
Ši Lietuv os Aukščiausiojo Teismo nutartis yra galutinė, neskundžiama ir įsiteisėja nuo 
priėmimo dienos.  
 
 
Teisėjai       Andžej Maciejevski  
 
 
     Gediminas Sagatys  
 
 
     Dalia Vasarienė