Civilinė byla Nr. 3K -3-63/2014  
    Teisminio proceso Nr. 2-60-3-00023 -2013 -2 
Procesinio sprendimo kategorija 130.3.1  
 (S)  
 
 
LIETUVOS AUKŠČIAUSIASIS TEISMAS  
 
N U T A R T I S  
LIETUVOS RESPUBLIKOS VARDU  
 
2014 m. kovo 5  d. 
Vilnius  
 
 Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija, susidedanti iš 
teisėjų: Sigito Gurevičiaus (kolegijos pirmininkas) , Janinos Stripeikienės (pranešėja)  ir Dalios 
Vasarienės ,  
rašytinio proceso tvarka teismo posėdyje išnagrinėjo civilinę bylą pagal suinteresuoto 
asmens  A. Z. kasacinį skundą dėl Lietuvos apeliacinio  teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų 
kolegijos 2013 m. birželio 7  d. nutarties  peržiūrėjimo civilinėje byloje pag al pareiškėjos I. Č. 
prašymą pripažinti ir leisti vykdyti  Lietuvos Respublikoje Vokietijos Federacinės Respublikos 
Karlsruhe  pirmosios pakopos teismo 2004 m. spalio 12 d. sprendimą civilinėje byloje Nr. 3 F 
403/02 dėl tėvystės nustatymo ir alimentų išieškojimo iš atsakovo  A. Z. , suinteresuotas asmuo – L. 
M. L.. 
 
 Teisėjų kolegija  
n u s t a t ė  : 
 
                                       I. Prašymo pripažinti teismo sprendim ą esmė  
 
Pareiškėja I. Č. kreipėsi į Lietuvos apeliacinį teismą su prašymu pripažinti ir leisti vykdyti 
Lietuvos Respublikoje Vokietijos Federacinės Respublikos Karlsruhe  pirmosios pakopos teismo 
2004 m. spalio 12 d. sprendimą civilinėje byloje Nr. 3 F 403/02. Šiuo sprendimu  nustat yta, kad 
atsakovas A. Z. yra L. M. L. tėvas, taip pat iš atsakovo vaiką atstovaujančiam teisėtam atstovui 
priteis ti aliment ai, mokėtin i kiekvieno mėnesio pirmą dieną, pradedant skaičiuoti nuo vaiko 
gimimo:   
1. nuo 1997 m. gegužės 5 d. iki 1999 birželio 30 d. kas mėnesį mokėti po 178,44 euro (349,00 
buvusias Vokietijos markes ), atskaičiuojant 0,00 euro pašalpą vaikui, taigi kas mėnesį 178,44  
euro; 
2. nuo 1999 m. liepos 1 d. iki 2001 m. birželio 30 d. kas mėnesį mokėti po 181,51 euro ( 355,00 
buvusias Vokietijos markes ), atskaičiuojant 0,00 euro pašalpą vaikui, taigi kas mėnesį 181,51 
euro; 
3. nuo 2001 m. liepos 1 d. iki 2001 m. gruodžio 21 d. kas mėnesį mokėti po 187,13 euro ( 366,00 
buvusias Vokietijos markes ), atskaičiuojant 0,00 euro pašalpą vaikui, taigi kas mėnesį 187,13 
euro; 

2 
 
4. nuo 2002 m. sausio 1 d. kas mėnesį mokėti po 188  eurus , atskaič iuojant 0,00 euro pašalpą 
vaikui, taigi kas mėnesį 188  eurus ; 
5. nuo 2003 m. gegužės 1 d. kas mėnesį mokėti po 228  eurus , atskaičiuojant 0,00 euro pašalpą 
vaikui, taigi kas mėnesį 228  eurus ; 
6. nuo 2003 m. liepos 1 d. kas mėnesį mokėti 100  proc.  įsakymu nustatyt ą antros amžiaus grupės 
alimentų sumą, atskaičiuojant 0,00 euro pašalpą vaikui;  
7. nuo 2009 m. gegužės 1  d. kas mėnesį mokėti 100 proc.  įsakymu nustatytą trečios amžiaus 
grupės alimentų sumą, atskaičiuojant 0,00 euro pašalpą vaikui.  
Vokietijos Federacinės Respublikos Karlsruhe pirmosios pakopos teism as sprendimu  taip 
pat įpareigojo atsakovą padengti teisminio ginčo išlaidas.  
 
 
II. Teismo nutar čių esmė  
 
Lietuvos apeliacinis  teismas 201 3 m. vasario 19  d. nutartimi  paskelbė vykdytinu Lietuvos 
Respublikoje Vokietijos Federacinės Respublikos Karlsruhe pirmosios pakopos  teismo 2004 m. 
spalio 12 d. sprendimą.  
Teismas nurodė, kad Europos Sąjungos valstybių narių teismų sprendimų dėl išlaikymo 
prievolių, atsirandančių iš  šeimos santykių, tėvystės ar motinystės, santuokos ar giminystės, 
pripažinimo ir nagrinėjimo procedūras reglamentuoja 2008 m. gruodžio 18 d. Reglamentas Nr. 
4/2009 dėl jurisdikcijos, taikytinos teisės, teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo bei 
bendradar biavimo išlaikymo prievolių srityje (toliau – ir Reglamentas Nr. 4/2009) . Kadangi 
Vokietijos Federacinės Respublikos  teismo 2004 m. spalio 12 d. sprendimas buvo priimtas iki 
Reglamento Nr. 4/2009 taikymo pradžios, tai, remiantis reglamente įtvirtintomis pereinamojo 
laikotarpio nuostatomis, Reglamentas Nr. 4/2009 netaikomas sprendžiant Vokietijos Federacinės 
Respublikos  teismo sprendimo pripažinimo ir paskelbimo vykdytinu Lietuvos Respublikoje 
klausimą. Teismas sprendė, kad šio teismo sprendimo dėl tėvystės nustatymo  ir alimentų 
išieškojimo pripažinimui bei paskelbimui vykdytinu taikomos 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos 
Reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose 
pripaži nimo ir vykdymo (toliau – ir Reglamentas Nr. 44/2001) nuostatos. Teismas nurodė, kad 
Reglamento Nr. 44/2001 33 straipsnio 1 dalyje nustatyta, jog Europos Sąjungos valstybių narių 
teismų sprendimai kitoje valstybėje narėje yra pripažįstami nereikalaujant pr adėti kokio nors 
proceso, o 38 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad valstybėje narėje priimtas ir joje turintis būti 
vykdomas teismo sprendimas vykdomas kitoje valstybėje narėje, kai suinteresuotos šalies prašymu 
jis buvo paskelbtas vykdytinu toje kitoje vals tybėje narėje ; pažymėjo, kad Europos Sąjungos 
valstybių narių teismų sprendimų paskelbimo vykdytinais mechanizmas pateikiamas Reglamento 
Nr. 44/2001 17 konstatuojamojoje dalyje, kurioje skelbiama, jog toks teismo sprendimas turėtų būti 
paskelbtas vykdytinu automatiškai, formaliai pat ikrinus pateiktus dokumentus, nepaliekant teismui 
jokios galimybės savo iniciatyva nurodyti bet kokį sprendimo nevykdymo pagrindą pagal šį 
reglamentą. Lietuvos Respublikos civilinį procesą reglamentuojančių Europos Sąjungos ir 
tarptautinės teisės aktų įgyv endinimo įstatymo 4 straipsnio, reglamentuojančio Reglamento Nr. 
44/2001 įgyvendinimą, 5 dalyje nustatyta, kad Europos Sąjungos valstybės narės teismo sprendimą 
leidžiama vykdyti, netikrinant Europos Sąjungos reglamentuose nustatytų pagrindų atsisakyti 
pripažinti Europos Sąjungos valstybės narės teismo sprendimą. Teismas , įvertinęs pirmiau nurodytą 
reglamentavimą,  sprendė, kad prašomas pripažinti sprendimas turi būti paskelbtas vykdytinu 
nesvarstant nepripažinimo pagrindų, o tik patikrinus, ar prašymas ir j o priedai atitinka formos ir 
turinio reikalavimus, nustatytus CPK, Lietuvos Respublikos civilinį procesą reglamentuojančių 
Europos Sąjungos ir tarptautinės teisės aktų įgyvendinimo įstatyme bei Reglamente Nr. 44/2001.  
Lietuvos apeliacinio  teismo Civilinių  bylų skyriaus teisėjų kolegija 2013 m. birželio 7  d. 
nutartimi pripažin o Lietuvos Respublikoje Vokietijos Federacinės Respublikos Karlsruhe pirmosios 
pakopos teismo 2004 m. spalio 12 d. sprendimą civilinėje byloje Nr. 3 F 403/02 dėl tėvystės 
nustatymo ir išlaikymo priteisimo ; palik o nepakeistą Lietuvos apeliacinio teismo 2013 m. vasario 
19 d. nutartį, priimtą civilinėje byloje Nr. 2T -28/2013, kuria Vokietijos Federacinės Respublikos 
3 
 
Karlsruhe pirmosios pakopos teismo 2004 m. spalio 12 d. sprendimas civilin ėje byloje Nr. 3 F 
403/02 paskelbtas vykdytinu Lietuvos Respublikoje.  
Teismas, spręsdamas klausimą dėl teismo sprendimo dalies, kuria nustatyta tėvystė, 
pripažinimui taikytinos teisės, įvertinęs ES reglamentų, kuriais nustatoma ES valstybių narių teismų 
sprendimų pripažinimo ir leidimo juos vykdyti kitoje ES valstybėje tvarka, nuostatas, taip pat 
Reglamento Nr. 44/2001 1 straipsnio 2 dalies a punktą ir 2003 m. lapkričio 27 d. Tarybos 
reglamento (EB) Nr. 2201/2003 (toliau – ir Reglamentas Nr. 2201/2003) 10 antraštinę dalį, 
atsižvelgdamas į minėtų ES teisės aktų kūrimo tikslus, padarė išvadą, jog terminas „fizinių asmenų“ 
statusas, atsižvelgiant į jo naudojimo Reglamente Nr. 2201/2003 konte kstą, apima tėvystę (tėvystės 
nustatymą), todėl Reglamentas Nr. 44/2001 tokių užsienio valstybių teismo sprendimų pripažinimui 
negali būti taikomas. Teismas, įvertinęs Reglamento Nr. 4/2009 21 antraštinė s dalies nuostatą , 
sprendė, kad  Vokietijos Federacin ės Respublikos  teismo sprendimo dalies dėl tėvystės nustatymo 
pripažinimui turi būti taikoma Lietuvos Respublikos nacionalinė teisė.  
Teismas, spręsdamas teismo sprendimo dalies, kuria nustatyta tėvystė, pripažinimo klausimą, 
nenustatė CPK 810 straipsnio  1 dalies 1, 2, 4 ir 6 punktuose įtvirtintų užsienio valstybės teismo 
sprendimo nepripažinimo pagrindų  (Lietuvos Respublikos civilinį procesą reglamentuojančių 
Europos Sąjungos ir tarptautinės teisės aktų įgyvendinimo įstatymo 4 straipsnio 1 dalis) . Teismas 
sprendė , kad Vokietijos Federacinės Respublikos  teismo sprendimo dalies dėl išlaikymo 
pripažinimui ir leidimui vykdyti Lietuvos Respublikoje turėjo būti taikomos Reglamento 4/2009 IV 
skyriaus 2 ir 3 skirsnių nuostatos , ir, įvertin ęs Reglamento Nr. 4/2009 2 3 ir 24 straipsnių nuostatas , 
nenustatė 24 straipsnio c ir d punktuose įtvirtintų užsienio valstybės teismo sprendimo 
neprip ažinimo pagrindų.  Vien ta aplinkybė, kad  Vokietijos Federacinės Respublikos įstatymai 
leidžia priteisti išlaikymą už ilgesnį laiką, nei Lietuvos Respublikos įstatymai, teismo vertinimu, 
neleidžia daryti išvados, jog pripažinus ir leidus vykdyti tokį užsienio valstybės teismo sprendimą 
gali būti pažeisti pagrindiniai Lietuvos Respublikos teisės principai, būtų akivaizdžiai pažeidžiama 
viena esminių asmens teisių. Įvertinęs Reglamento Nr. 44/2001 34 straipsnio, Reglamento Nr. 
4/2009 26 antraštinės dalies, 24 straipsnio b punkto, CPK 810 straipsnio 1 dalies 3 punkto 
nuostatas, taip pat aplinkybę, kad suinteresuotas asmuo buvo informuotas apie Vokietijos 
Federacinėje Respublikoje inicijuotą teismo procesą, jis teikė atsiliepimą į ieškinį, teismas padarė 
išvadą, kad suinteresuotas asmuo žinojo apie Vok ietijoje vykstantį teismo procesą ir turėjo 
galimybę jame dalyvauti; pažymėjo, kad kiekvienas apdairus asmuo, sužinojęs apie prieš jį 
inicijuotą teismo procesą, privalo aktyviai domėtis jo eiga, pateikti prieštaravimus ir atsiliepimus 
bei visais užsienio v alstybės teisėje leistinais būdais ginti savo teises šiame procese. Suinteresuotas 
asmuo nepateikė jokių duomenų, leidžiančių daryti išvadą, jog jis būtų ėmęsis kitų veiksmų ginant 
savo teises (CPK 178 straipsnis). Dėl šios priežasties aplinkybė, kad suint eresuotas asmuo negavo 
Vokietijos Federacinės Respubliko s teismo sprendimo, teismo vertinimu, per se  negali būti 
pagrindas išvadai, jog suinteresuotam asmeniui nebuvo suteikta galimybė apskųsti teismo 
sprendimo. Suinteresuotam asmeniui pačiam nesidomėjus t eismo proceso eiga, jame nesig ynus ir 
vėliau neinicijavus teismo sprendimo peržiūrėjimo šioje užsienio valstybėje įprastomis teismų 
sprendimų kontrolės formomis, nėra pagrindo pripažinti, kad suinteresuoto asmens teisės 
Vokietijoje  vykusio teismo proceso m etu buvo kokiu nors būdu pažeistos ar suvaržytos, todėl , 
teismo vertinimu, negalima atsisakyti pripažinti Vokietijos Federacinės Respublikos  teismo 
sprendim o Reglamento Nr. 4/2009 24 straipsnio b punkto (dėl išlaikymo prievolės) ir CPK 810 
straipsnio 1 dal ies 3 punkto (dėl tėvystės nustatymo) pagrindu.  
  
III. Kasacinio skundo ir atsiliepim o į kasacinį skundą argumentai  
 
 Kasaciniu skundu suinteresuotas asmuo A. Z. prašo panaikinti Lietuvos apeliacinio  teismo 
2013 m. birželio 7 d. nutartį  ir netenkinti pareiškėjos prašymo pripažinti  Vokietijos Federacinės 
Respublikos  Karlsruhe pirmosios pakopos teismo 2004 m. spalio 12 d. sprendim ą civilinėje byloje 
Nr. 3 F 403/02 . Nurodomi šie argumentai:  
1. Lietuvos apeliacinis teismas, remdamasis CPK 785 st raipsnio 1 ir 2 dalimi s, 810 
straipsnio 1 dalies 2 punktu, atsižvelgdamas į tai, kad tiek suinteresuotas asmuo, tiek pareiškėja yra 
4 
 
Lietuvos Respublikos piliečiai, kurių nuolatinė gyvenamoji vieta yra Lietuvos Respublikoje, 
privalėjo atsisakyti pripažinti ir leisti vykdyti Vokietijos Federacinės Respublikos  teismo sprendim o 
dalį dėl tėvystės pripažinimo.  
2. Remiantis Reglamento Nr. 4/2009 24 straipsnio b punktu ir CPK 810 straipsnio 1 dalies 3 
punktu  Vokietijos Federacinės Respublikos  teismo sprendimas negalėjo būti pripažintas ir leistas 
vykdyti Lietuvos Respublikoje, nes suinteresuotas asmuo nebuvo informuotas apie bylos eigą 
Vokietijos teisme, teismo sprendimą gavo tik pareiškėjai kreipusis į Lietuvos apeliacinį teismą dėl 
sprendimo pripažinimo . Dėl š ios priežasties buvo suvaržyta suinteresuoto asmens teisė į teisingą 
teismą ir teisė į apeliaciją.  
3. Vokietijos Federacinės Respublikos  teismo sprendim o dalis dėl išlaikymo vaikui 
priteisimo prieštarauja Lietuvos Respublikos viešajai tvarkai, nes išlaikym as priteistas už laikotarpį 
nuo vaiko gimimo 1997 metais, o pagal CK 3.200 straipsn į išlaikymas gali būti priteistas už 
laikotarpį ne ilgesnį  kaip treji metai.  Taigi ši sprendimo dalis negali būti pripažinta ir vykdytina 
Lietuvos Respublikoje.   
Atsiliepimu į kasacinį skundą pareiškėja I. Č. prašo Lietuvos apeliacinio teismo 2013 m. 
birželio 7 d. nutartį  palikti nepakeistą, o kasacinį skundą atmesti. Nurodomi šie argumentai:  
1. Tiek pareiškėjos, tiek jos ir A. Z. nepilnametės duk ters nuolatinė gyvenamoji vieta bylos 
iškėlimo Vokietijos Federacinės Respublikos Karsruhe teisme metu buvo Vokietijoje, duk tė iki 
2012 metų, kol įg ijo Lietuvos Respublikos pilietybę, turėjo Vokietijos pilietybę, todėl nagrinėjamu 
atveju nenustatyta CPK 810 st raipsnio 1 dalies 2 punkte įtvirtinto užsienio valstybės teismo 
sprendimo nepripažinimo pagrindo. Aplinkybė , kad pareiškėja nuo 2003 m. balandžio 3 d. 
deklaravo gyvenamąją vietą Lietuvoje, nepatvirtina jos faktinės nuolatinės gyvenamosios vietos 
(CK 2.17 s traipsnio 1 dalis). Nuo 2007 metų pareiškėja kartu su nepilnamečiu vaiku taip pat neturi 
nuolatinės gyvenamosios vietos Lietuvos Respublikoje, jos gyvena Prancūzijoje (CK 2.14 
straipsnio 2 dalis). Pažymėtina, kad bylos iškėlimo Vokietijos Federacinės Respu blikos Karsruhe 
teisme metu suinteresuotas asmuo neginčijo bylos teismingumo.  Vien ta aplinkybė, kad pareiškėja 
ir suinteresuotas asmuo yra Lietuvos Respublikos piliečiai , nesudaro pakankamo pagrindo 
pripažinti Lietuvos Respublikos teismų išimtinę kompeten ciją pagal CPK 785 straipsnio 1 dalį.  
2. Suinteresuotam asmeniui ieškinys, kurio pagrindu buvo inicijuotas Vokietijoje vykęs 
teismo procesas, buvo įte iktas, jis net pateikė atsiliepimą į ieškinį , taigi žinojo apie vykstantį teismo 
procesą ir turėjo galimybę jame dalyvauti. Suinteresuotam asmeniui pačiam nesidomėjus teismo 
proceso eiga, jame nesig ynus ir vėliau neinicijavus teismo sprendimo peržiūrėjimo šioje užsienio 
valstybėje įprastomis teismų spr endimų kontrolės formomis, nėra pagrindo pripažinti, kad jo teisės 
Vokietijoje  vykusio teismo proceso metu buvo kokiu nors būdu pažeistos ar suvaržytos, todėl nėra 
pagrindo atsisakyti pripažinti teismo sprendimą Reglamento Nr. 4/2009 24 straipsnio b punkto  ir 
CPK 810 str aipsnio  1 dalies 3 punkto pagrindu.  
3. Lietuvos Respublikos Konstitucijos 38 straipsnyje įtvirtinti principai, susiję su valstybės 
teikiama apsauga ir globa motinystei, tėvystei, vaikystei (2 dalis), tėvų teise ir pareiga auklėti savo 
vaikus  dorais žmonėmis ir ištikimais piliečiais, juos išlaikyti iki pilnametystės (6 dalis). Šių 
konstitucinių principų apsauga užtikrinama ir Vaiko teisių apsaugos pagrindų įstatyme, 
įtvirtinančiame tėvų ar kitų teisėtų vaiko atstovų pareigą auklėti, prižiū rėti ir išlaikyti vaiką (21 
straipsnis ), todėl prašomo pripažinti ir leisti vykdyti V okietijos Federacinės Respublikos  teismo 
sprendimo, kuriuo iš tėvo jo vaiko naudai priteistas išlaikymas, pripažinimas negali prieštarauti 
Lietuvos Respublikos viešajai tvarkai.  
   
Teisėjų kolegija  
 
k o n s t a t u o j a  : 
 
IV. Kasacinio teismo argumentai ir išaiškinimai  
  
Byloje prašoma pripažinti ir leisti vykdyti įsiteisėjusį Vokietijos Federacinės Respublikos 
Karlsruhe pirmosios pakopos šeimos teismo 2004 m. spalio 12 d. sprendimą , kuriuo nustatyta 
5 
 
tėvystė ir priteistas išlaikymas vaikui. Užsienio valstybės teismo sprendimą pripažinti ir leisti 
vykdyti Lietuvos Respublikoje galima , jeigu nėra tokio sprendimo nepripažinimo pagrindų . 
Užsienyje priimtų teismų sprendimų pripažinimo tvarką Lietuvos Respublikoje reglamentuoja 
civilinio proceso normos , konkrečiai – CPK  809–812 straipsniai. CPK  810 straipsnio 1 dalyje 
nustatyta, kad užsienio teismų sprendimai pripažįstami tarptautinių sutarčių pagrindu. Vokietija ir 
Lietuva yra Europos Sąjungos valstybės  narės , todėl šių šalių teism ų sprendimų vykdymui taikomos 
ES teisės nor mos. Teisėjų  kolegija sutinka su Lietuvos apeliacin io teismo išvada , kad tėvystės 
nustatymo klausimu priimto ir įsiteisėjusio užsienio valstybės teismo sprendimo pripažinimo ir 
vykdymo tvarkos ES teisė nereguliuoja. Reglamento Nr. 44/2001 (toliau – ir Briuselis I) netaikymo 
sritis nustatyta 1  straipsnio 2  dalyje , kurio a punkte nurodyta, kad šis reglamentas netaikomas 
fizinių asmenų statusui, arba teisnumui ir veiksnumui, nuosavybės teisėms, susijusiomis su 
santuokiniais ryšiais, testamentu ir paveldėjimu. Fizinių asmenų statusas aiškinamas autonomiškai 
nuo nacion alinės teisės (ESTT 2013  m. spalio 6  d. sprendimas byloje Siegfried János Schneider   (C-
386/12)  19 punktas ). Aiškinant 1968 m. rugsėjo 27 d. Briuselio konvencijos  dėl jurisdikcijos ir 
teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo  (Briuselio I pirmtakė) 
nuostatų  netaikymą fizinio asmens statusui pažymėtina ir doktrinoje išsakyta pozicija , kad siekiama 
pašalinti iš konvencijos taikymo sričių ginčus , susijusius su šeimos teise (Magnus /Mankowski,  
European Commentaries on Private inte rnational law, Briussels I regulation,  2007 , p. 56). Laisvo 
teism ų sprendimų šeimos bylose judėjimą reguliuojančiuose Reglamente Nr. 2201/2003 (toliau – ir 
Briuselis II bis ) ir Reglament e 4/2009 dėl išlaikymo prievolių nu statyta , kad reglamentai netaikomi 
tėvystės  (motinystės)  nustatymui (Briuselio II bis 1  straipsnio 3  dalies a papunktis , Reglamento 
4/2009 antraštės 21,  25 punktai ). Toks ES teisės aktų reguliavimo sričių nustatymas šeimos bylose 
tik patvirtina plėtojam ą pozicij ą, kad užsienio valstybės teismo sprendimo dėl tėvystės nustatymo 
pripažinimu i ir vykdymui kitoje valstybėje ES teisė netaikoma . Lietuvos Respublika nėra 
tarptautinių sutarčių dėl tėvų ir vaikų teisinių santykių srityje išimtinės jurisdikcijos taisyklių su 
Vokietija dalyvė, todėl nagrinėjamu atveju dėl Vokietijos  Federacinės Respublikos  teismo priimto 
sprendimo dėl tėvystės nustatymo taikoma Lietuvos civilinio proceso teisė , nustatanti tokio 
sprendimo pripažinimo ar nepripažinimo tvarką. Teisėjų k olegija pažy mi, kad Lietuvos apeliacin is 
teism as tinkamai nustatė taikytiną teisę dėl sprendimo dalies , kuria nustatyta tėvystė , pripažinimo. 
Lietuvos Respublikos CPK 810  straipsnio 1  dalyje nu statytus sprendimo nepripažinimo pagrindus 
teismas turi patikrinti ex officio , nes kitos valstybės teismo priimto sprendimo pripažinimas ir 
vykdymas patenka į viešosios tvarkos sritį  (žr., pvz., Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų 
skyriaus teisėjų kolegijos 2011 m. balandžio 26 d. nutartį, priimtą civilinėje byloje pagal pareiškėjo  
IDS Borjomi beverages CO.N.V.  prašymą , bylos Nr. 3K -3-191/2011; 2012 m. gegužės 8 d. nutartį, 
priimtą civilinėje byloje pagal pareiškėjos J. Š. prašymą , bylos Nr. 3K -3-278/2012; 2012 m. spalio 
10 d. nutartį, priimtą civilinėje byloje UAB „Laivų technika“ v. Rusijos Federacijos įmonė RAB 
„Dimas“ , bylos Nr. 3K -3-422/2012; 2013 m. balandžio 30 d. nutartį, priimtą civilinėje byloje pagal 
pareiškėjos Ž. J. prašymą , bylos Nr. 3K -3-255/2013; kt.).  
Lietuvos a peliacin is teismas , spręsdamas Vokietij os Federacinės Respublikos teismo 
sprendimo pripažinimo Lietuvos Respublikoje klausimą,  nenustatė šio sprendimo nepripažinimo 
pagrindų pagal nacionalinę teisę. Teisėjų kolegija  konstatuoja , kad tokia teismo išvada padaryta 
neištyrus visų įstatyme įtvirtintų užsienio valstybės teismo sprendimo nepripažinimo pagrindų. CPK 
810 straipsnio 1  dalies 2  punkte nu statyta , kad nepripažįstami užsienio valstybės teismo sprendimai 
priimti bylose , kurios pagal nacionalinę teisę ar tarptautines sutartis priskiriamos išimtinai Lietuvos 
Respublikos ar trečiosios valstybės teismų kompetencijai. CPK 785  straipsnio  1 dalyje nustatyta, 
kad Lietuvos Respublikos teismai išimtinai nagrinėja tėvų ir vaikų teisinių santykių, įvaikinimo 
teisinių santykių bylas, jeigu  nors viena iš šalių yra Lietuvos Respublikos pilietis arba asmuo be 
pilietybės ir tos šalies nuolatinė gyvenamoji vieta yra Lietuvos Respublikoje. Teismas , 
pripažindamas Vokietijos Fed eracinės Respublikos teismo sprendimą,  nevertino to fakto , kad 
byloje , kurioje buvo priimtas sprendimas , atsakovas (kasatorius) sprendimo priėmimo dien ą buvo ir 
yra Lietuvos Respublikos pilietis , turintis nuolatinę gyvenamąją vietą Lietuvoje. Taip pat l iko 
neįvertinta ir kita aplinkybė , kad nepilnamečio vaiko , kurio tėvystės  ir išlaikymo klausimas buvo 
sprendžiamas,  motina – bylos pareiškėja , yra Lietuvos Respublikos pilietė , gyvenamąją vietą 
6 
 
deklaravusi Lietuvoje. Teisėjų kolegija pažymi , kad teismai, taikydami teisės normas , jas privalo 
taikyti  ne formaliai , bet atsižvelgia nt į bendruosius teisės principus, gint i asmenų teis es 
(Konstitucijos 109 straipsnis, CK 1.5 straipsnio 4 dalis ; CPK 3 straipsnio 1 dalis ), šiuo atveju 
reikšmingas vaiko geriausio intereso gynimo principas  (Konstitucijos 39 straipsnio 3 dalis, Vaiko 
teisių apsaugos pagrindų įstatymo 4 straipsnio 1 dalies 1 punktas; žr., pvz., Lietuvos Aukščiausiojo 
Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegijos 2013 m. balandžio 30 d. nutartį, priimtą civilinėje 
byloje paga l pareiškėjos Ž. J. prašymą , bylos Nr. 3K -3-255/2013; kt.) . Atkreiptinas dėmesys į tai, 
kad užsienio teismų sprendimų, susijusių su vaiko interesų apsauga, pripažinimo kontekste Europos 
Žmogaus Teisių Teismas yra kritikavęs pernelyg formalų teismų požiūrį į užsienio valstybėje 
teisėtu pagrindu priimto teismo sprendimo pripažinimo procesą, socialinių realijų ir geriausių vaiko 
interesų nepaisymą (žr., pvz., Wagner and Other v. Luxembourg, no. 76240/01, 28 June 2007).  
Nagrinėjamu atveju teismas pripažino Vokietijos  Federacinės Respublikos  teismo priimtą 
sprendimą dėl tėvystės nustatymo neišsiaiškinęs tokio sprendimo priėmimo pagrindų ir motyvų , t. 
y. nepareikalavęs viso teismo sprendimo , o procesinį sprendimą priėmė įvertinęs vien tik jo 
rezoliucinę dalį.  Tais atvejais , kai teismas sprendžia dėl teismo sprendimo pripažinimo , kai gal būt 
pažeistos išimtinės jurisdikcijos taisyklės , siekiant tokį sprendimo nepripažinimo pagrindą taikyti ne 
formaliai , tikslinga išsiaiškinti , kokiais teisiniais ir faktiniais pagrindais vadovavosi užsienio 
valstybės teismas , nustatydamas , kad jis turi jurisdikciją nagrinėti ginčą , ir kokią teisę taikė ginčo 
išsprendimui.  
Teisėjų  kolegija , apibendrindama tai, kas išdėstyta,  konstatuoja nepakank amą užsienio 
valstybės teismo sprendimo pripažinimo proceso taisyklių taikymui faktin į ir teisin į pagrind ą, todėl  
apeliacinės instancijos teismo nutartis  naikin tina ir klausimas dėl  užsienio valstybės sprendimo 
pripažinimo grąžintinas nagrinėti apeliacin ės instancijos teismui iš naujo  (CPK  359 straipsnio  1 
dalies 5  punktas) . 
  
Dėl bylinėjimosi išlaidų šioje byloje  
 
Byloje kasacin is teism as patyrė 31,22  Lt išlaidų, susijusių su procesinių dokumentų įteikimu 
(Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 201 4 m. kovo 5  d. pažyma). Šių bylinėjimosi išlaidų paskirstymo 
klausimas kartu su kitų bylinėjimosi išlaidų paskirstymu paliktinas spręsti teismui,  
išnagrinėsiančiam bylą iš esmės ( CPK  93 straipsnis).  
 
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija,  vadovaudamasi Lietuvos 
Respublikos civilinio proceso kodekso 359 straipsnio 1 dalies 5 punktu, 362 straipsniu , 
 
n u t a r i a  : 
 
 Panaikinti Lietuvos apeliacinio teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegijos 2013 m. 
birželio 7 d. nutartį ir perduoti užsienio valstybės teismo sprendimo pripažinimo klausimą Lietuvos 
apeliaciniam teismui nagrinėti iš naujo . 
 Ši Lietuvos Aukščiausiojo Teismo nutartis yra galutinė, neskundžiama ir įsiteisėja nuo 
priėmimo dienos.  
 
 
Teisėjai      Sigitas Gurevičius  
   
 
     Janina Stripeikienė  
      
       
     Dalia Vasarienė