Civilinė byla Nr.  e3K-3-346-823-2019  
Teisminio proceso Nr.  2-55-3-00411 -2017 -1  
Procesinio sprendimo kategorijos:  
1.3.7.1; 2.6.10.2.1; 2.6.10.2.2; 3.6.1.2  
(S)  
 
 
 
LIETUVOS AUKŠČIAUSIASIS TEISMAS  
 
N U T A R T I S  
LIETUVOS RESPUBLIKOS VARDU  
 
2019 m. lapkričio 4 d.  
Vilnius  
 
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija, susidedanti iš 
teisėjų Godos Ambrasaitės -Balynienės (pranešėja), Alės Bukavinienės ir Janinos Januškienės  
(kolegijos pirmininkė),  
teismo posėdyje kasacine rašytinio proceso tvarka išnagrinėjo civilinę bylą pagal ieškovės 
bankrutavusios akcinės bendrovės banko „Snoras“ kasacinį skundą dėl Lietuvos apeliacinio 
teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegijos 2 019 m. kovo 21 d. nutarties peržiūrėjimo civilinėje 
byloje pagal ieškovės bankrutavusios akcinės bendrovės banko „Snoras“, atstovaujamos bankroto 
administratorės uždarosios akcinės bendrovės „Valnetas“, ieškinį atsakovams bendrovėms 
„Multiasset S. A.“, „Ge mini Investment Fund Limited“, „Taurus Asset Management Fund 
Limited“, R . B., N. S. dėl sandorių pripažinimo negaliojančiais, žalos atlyginimo.  
 
Teisėjų kolegija  
 
n u s t a t ė :  
 
I. Ginčo esmė  
 
1. Kasacinėje byloje sprendžiama dėl teisės normų, reglamentuojančių Lietuvos teismų jurisdikciją 
nagrinėti bylą dėl sandorių pripažinimo negaliojančiais, žalos atlyginimo, taip pat civilinei ir 
darbuotojų materialinei atsakomybei taikyti sąlygų, aiškinimo ir  taikymo.  
2. Ieškovė BAB bankas „Snoras“ (toliau – ir bendrovė „Snoras“), atstovaujama bankroto 
administratorės UAB  „Valnetas“, 2017 m. vasario 28 d. kreipėsi į teismą, prašydama pripažinti 
apsimestiniais sandoriais 2011 m. liepos 21 d. ieškovės ir bendrovės  „VTB Bank (Austria) AG“ 
(toliau – ir bendrovė „VTB Bank“) sudarytą patikėjimo sutartį; 2011 m. liepos 25 d. ieškovės ir 
bendrovės „Multiasset S. A.“ (toliau – ir bendrovė „Multiasset“) sudarytą patikėjimo sutartį; 
2011 m. liepos 25 d. bendrovių „VTB Bank (Austria) AG“ ir „Multiasset S.  A.“ sudarytą 
paskolos sutartį; 2011 m. liepos 25 d. bendrovių „Multiasset S. A.“ ir „Gemini Investment Fund 
Limited“ (toliau – ir bendrovė „Gemini“) sudarytą sutartį ir prašymą, kurio pagrindu bendrovė 
„Gemini Investment Fun d Limited“ pervedė 39 902 222,22 Eur bendrovei „Taurus Asset 
Management Fund Limited“ (toliau – ir bendrovė „Taurus“); taikyti sandorio, kurį šalys iš 
tikrųjų siekė sudaryti, taisykles ir pripažinti, kad tarp kreditorės BAB banko „Snoras“ ir 

 
 2 
 
skolininkės be ndrovės „Taurus Asset Management Fund Limited“ buvo sudaryta paskolos 
sutartis, kurios suma 39 902 222,22 Eur; pripažinti, kad ši paskolos sutartis yra niekinė ir 
negaliojanti, nes prieštarauja juridinio asmens teisnumui, viešajai tvarkai ir imperatyvioms 
įstatymo normoms; taikyti restituciją – priteisti ieškovei iš bendrovės „Taurus Asset 
Management Fund Limited“ 39  902 222,22 Eur, priteisti ieškovei iš bendrovės „Multiasset 
S. A.“ 97 777,88 Eur, 6  proc. dydžio metines palūkanas už priteistas sumas nuo byl os iškėlimo 
teisme iki teismo sprendimo visiško įvykdymo. Netenkinus šių reikalavimų, ieškovė prašė 
priteisti 40 mln. Eur nuostolių atlyginimo solidariai iš bendrovių „Multiasset S. A.“, „Gemini 
Investment Fund Limited“, „Taurus Asset Management Fund Limit ed“, R . B. ir N. S., taip pat 
priteisti iš atsakovių bendrovių „Multiasset S. A.“, „Gemini Investment Fund Limited“, „Taurus 
Asset Management Fund Limited“ 6 proc. dydžio metines palūkanas, o iš atsakovų R. B . ir 
N. S. – 5 proc. dydžio metines palūkanas už  priteistą sumą nuo bylos iškėlimo teisme iki teismo 
sprendimo visiško įvykdymo.  
3. Ieškovė nurodė, kad 2011 m. sausio 18 d. Lietuvos bankas uždraudė BAB bankui „Snoras“ 
skolinti lėšas susijusiems asmenims. Siekdama išvengti šio draudimo, ieškovė 2011 m. lie pos 
20 d. slapta kreipėsi į bendrovę „VTB Bank (Austria) AG“, prašydama suteikti finansavimą 
bendrovei „Multiasset S. A.“ ir nurodydama, kad finansavimas bus užtikrintas jos lėšomis. 
2011  m. liepos 21 d. ieškovė sudarė su bendrove „VTB Bank (Austria) AG“ s laptą patikėjimo 
sutartį, pagal kurią pastaroji įsipareigojo suteikti finansavimą ieškovės nurodytam subjektui su 
sąlyga, kad ieškovė į bendrovę „VTB Bank (Austria) AG“ kaip terminuotąjį indėlį padės 
finansavimo sumą atitinkančią pinigų sumą, kuri bus naud ojama investuoti. 2011 m. liepos 25 d. 
ieškovė deponavo 40 mln. Eur į bendrovę „VTB Bank (Austria) AG“. Į ieškovės apskaitą šios 
lėšos buvo įtrauktos kaip neapsunkintas indėlis kitame banke, nors iš tikrųjų lėšos buvo 
pervestos pagal pirmiau minėtą patikėj imo sutartį ir skirtos bendrovei „Multiasset S. A.“ (su 
ieškove susijusiam subjektui) finansuoti.  
4. 2011 m. liepos 25 d. ieškovė ir bendrovė „Multiasset S. A.“ sudarė slaptą patikėjimo sutartį, 
pagal kurią ši bendrovė įsipareigojo savo vardu ir ieškovės sąs kaita iš bendrovės „VTB Bank 
(Austria) AG“ gautas lėšas panaudoti bendrovės „Gemini Investment Fund Limited“ (su ieškove 
susijusio subjekto) akcijoms įgyti. Tą pačią dieną bendrovės „VTB Bank (Austria) AG“ ir 
„Multiasset S.  A.“ sudarė paskolos sutartį ir b endrovė „VTB Bank (Austria) AG“ pervedė 40 
mln. Eur į bendrovės „Multiasset S.  A.“ sąskaitą. Pastaroji pervedė 39 902 222,22 Eur sumą su 
ieškove susijusiai bendrovei „Gemini Investment Fund Limited“, kaip mokėjimo pagrindą 
nurodydama akcijų pasirašymo suta rtį, pagal kurią savo vardu ir ieškovės sąskaita įsigijo 
„Gemini Investment Fund Limited“ akcijas. 2011 m. liepos 26 d. bendrovė „Gemini Investment 
Fund Limited“ gautas lėšas pervedė su ieškove susijusiai bendrovei „Taurus Asset Management 
Fund Limited“, k aip mokėjimo pagrindą nurodydama išpirkimo prašymą.  
5. Lietuvos bankas 2011 m. lapkričio 16 d. paskelbė ieškovės veiklos moratoriumą. 2011 m. 
lapkričio 17 d. pranešimu bendrovė „VTB Bank (Austria) AG“ nutraukė su ieškove sudarytą 
patikėjimo sutartį ir su ben drove „Multiasset S. A.“ sudarytą paskolos sutartį, perleido ieškovei 
reikalavimo teisę į bendrovę „Multiasset S. A.“. Tačiau ieškovė neturi galimybės atgauti lėšų iš 
bendrovės „Multiasset S. A.“, nes pastaroji ieškovės nurodymu pagal slaptą patikėjimo sut artį 
jas pervedė į bendrovės „Gemini Investment Fund Limited“ sąskaitą, o ši pervedė jas bendrovei 
„Taurus Asset Management Fund Limited“. Taigi, siekdama išvengti Lietuvos banko draudimo 
skolinti susijusiems asmenims, ieškovė pastariesiems subjektams skol ino ne tiesiogiai, o per 
bendrovę „VTB Bank (Austria) AG“ ir pasitelkdama Šveicarijoje bei Bahamų salose 
registruotas įmones, kurias kontroliavo pagrindinis ieškovės akcininkas V . A., tuo metu turėjęs 
68,10 proc. ieškovės akcijų. Per 2 dienas (2011 m. liep os 25 ir 26  d.) per bendrovių „VTB Bank 
(Austria) AG“ (Austrija), „Multiasset S. A.“ (Šveicarija), „Gemini Investment Fund Limited“ 
(Bahamos) ir „Taurus Asset Management Fund Limited“ (Bahamos) sąskaitas perėjo 40  mln. 
Eur. Tokiu būdu 40 mln. Eur suma buvo  slaptai ir neteisėtai pašalinta iš bendros ieškovės turto 
 
 3 
 
masės ir pervesta jos pagrindinio akcininko kontroliuojamiems subjektams, likus vos keliems 
mėnesiams iki bankroto bylos iškėlimo.  
6. Ieškovė teigė, kad byla yra teisminga Vilniaus apygardos teismui. Kaip atsakovai byloje, be kita 
ko, patraukti R. B . ir N. S ., o jų gyvenamosios vietos yra Vilniuje, Lietuvoje. Jų atžvilgiu 
taikytina bendroji taisyklė, kad ieškinys pareiškiamas teismui pagal atsakovo gyvenamąją vietą 
(Lietuvos Respublikos civili nio proceso kodekso (toliau – ir CPK) 29  straipsnis). Pagal CPK 
33 straipsnio 1 dalį ieškinys keliems atsakovams, esantiems ne toje pačioje vietoje, pareiškiamas 
pagal vieno iš atsakovų gyvenamąją vietą ar buveinę ieškovo pasirinkimu. Ieškovė, reikšdama šį  
ieškinį skirtingose vietose esantiems atsakovams, renkasi jį teikti dalies atsakovų (R. B . ir N. S .) 
gyvenamosios vietos teismui.  
7. Kitų byloje dalyvaujančių asmenų buveinės yra Šveicarijoje, Austrijoje, Bahamose. Šių 
subjektų atžvilgiu teismingumą Vilniau s apygardos teisme patvirtina žalos vietos doktrina. 
Remiantis šia doktrina, ieškinys dėl žalos, padarytos turtui, gali būti pareiškiamas pagal 
ieškovės buveinės arba žalos padarymo vietą (CPK 30 straipsnio 6 dalis). Šiuo atveju žala buvo 
padaryta Vilniuje , Lietuvoje: čia buvo inicijuotas ieškovės kreipimasis į bendrovę „VTB Bank 
(Austria) AG“, taip pat ieškovės ir bendrovės „VTB Bank (Austria) AG“ bei ieškovės ir 
bendrovės „Multiasset S. A.“ patikėjimo sutartys; ieškovės biure buvo atliktas lėšų deponavima s 
į bendrovę „VTB Bank (Austria) AG“ ir deponavimo termino pratęsimas; galimybę išvengti 
Lietuvos banko draudimo skolinti lėšas susijusiems asmenims užtikrino ieškovės darbuotojai, 
dirbantys jos buveinėje. Lietuvoje taip pat buvo padaryta žala – ieškovės t urto masėje, esančioje 
Lietuvoje, neliko lėšų. Taigi, prievolė atlyginti ieškovei sukeltą žalą atsirado Lietuvoje. Be to, 
papildomai šiuo atveju taikytina CPK 783 straipsnio 3 dalies norma, kad ieškinys atsakovui, 
neturinčiam Lietuvos Respublikoje gyvenamo sios vietos, gali būti pareiškiamas pagal jo turto 
buvimo vietą, nes kaip atsakovė yra patraukta Bahamų salose registruota bendrovė „Taurus 
Asset Management Fund Limited“, Lietuvoje neturinti buveinės, bet turinti čia lėšų ir vertybinių 
popierių.  
 
II. Pirmosios ir apeliacinės instancijos teismų procesinių sprendimų esmė  
 
8. Vilniaus apygardos teismo 2017 m. spalio 30 d. nutartimi patenkintas ieškovės prašymas 
atsiimti dalį ieškinio reikalavimų ir ieškinio reikalavimas, kuriuo buvo prašoma pripažinti 
apsimestine 2011 m. liepos 21 d. ieškovės ir „VTB Bank (Austria) AG“ sudarytą patikėjimo 
sutartį bei 2011 m. liepos 25 d. „VTB Bank (Austria) AG“ ir „Multiasset S. A.“ paskolos sutartį, 
paliktas nenagrinėtas.  
9. Vilniaus apygardos teismas 2018 m. vasario 26 d.  sprendimu ieškinio reikalavimus, pareikštus 
atsakovams R. B . ir N. S ., atmetė, o kitą ieškinio dalį paliko nenagrinėtą.  
10. Dėl reikalavimo priteisti 40 000 000 Eur nuostolių atlyginimą iš atsakovų R. B .. ir N.  S. – 
teismas sprendime nurodė, kad šiedu atsako vai buvo ieškovės darbuotojai. Jų atsakomybė pagal 
Lietuvos Respublikos darbo kodekso (toliau – DK) 254 straipsnyje suformuluotą taisyklę, 
nustatančią darbuotojų materialinės atsakomybės ribas, yra ribojama nustatant, kad darbuotojas 
privalo atlyginti visą  padarytą žalą, bet ne daugiau kaip jo trijų vidutinių mėnesinių darbo 
užmokesčių dydžio, išskyrus atvejus, nustatytus šio kodekso 255  straipsnyje. Minėto straipsnio 
1–3 punktuose nustatyta, kad darbuotojai privalo atlyginti darbdaviui visą žalą, jei žala padaryta 
tyčia; žala padaryta darbuotojo nusikalstama veika, kuri yra konstatuota Lietuvos Respublikos 
baudžiamojo proceso kodekso nustatyta tvarka; žala padaryta darbuotojo, su kuriuo sudaryta 
visiškos materialinės atsakomybės sutartis. Nė vienas iš šių a tvejų nei R.  B., nei N. S . atžvilgiu 
nenustatytas. Todėl nėra pagrindo jiems taikyti šių nuostatų.  
 
 4 
 
11. R. B . ėjo ieškovės Investicinio verslo tarnybos direktoriaus pareigas. Ieškovė teigė, kad jo 
nurodymu ir patvirtinimu 40 000 000 Eur ieškovės lėšų buvo depo nuota į bendrovę „VTB Bank 
(Austria) AG“. Kartu ieškovė pripažino, kad šis veiksmas, t. y. lėšų deponavimas į nurodytą 
bendrovę, savaime negali būti vertinamas kaip neteisėtas ir pats savaime nesukėlė jokių 
neigiamų pasekmių ieškovei, be to, ieškovė atsiėm ė reikalavimą šį veiksmą pripažinti 
negaliojančiu kaip apsimestinį. Be to, kaip ieškinyje pripažino ieškovė, toks veiksmas nurodytas 
Investicinio verslo tarnybos direktoriaus pareiginiuose nuostatuose, nes juose nustatyta pareiga 
atlikti pinigines operacij as. Pirminis veiksmas (indėlio deponavimas į bendrovę „VTB Bank 
(Austria) AG“) įėjo į R. B . pareigas ir pats savaime žalos nepadarė.  
12. Teismas pažymėjo, kad ieškovė teigė, kad atsakovas R. B . pažeidė darbines funkcijas: 
Investicinio verslo tarnybos direktor iaus pareiginių nuostatų 3.17 punktą, įpareigojantį 
kontroliuoti racionalų lėšų panaudojimą, 5.2 punktą, nustatantį atsakomybę už banko vidaus 
taisyklių ir instrukcijų vykdymą, 5.4 punktą, nustatantį atsakomybę už jam patikėtų materialinių 
vertybių saugumą  ir naudojimą pagal paskirtį, bet nenurodė, ar atsakovas, eidamas pareigas, 
turėjo galimybių kontroliuoti tolesnius sandorius, kuriuos sudarė ne Lietuvos juridiniai asmenys 
bei žinoti tikrąją tokių sandorių esmę, kokiais tikslais ir kokius sandorius dengia nt šie sandoriai 
sudaromi. Byloje nėra jokių objektyvių duomenų, kad R. B . žinojo ar turėjo žinoti apie tolesnį 
deponuojamos sumos likimą, tolesnius banko vadovybės veiksmus ar kad banko pagrindinis 
akcininkas buvo supažindinęs banko darbuotojus, vidutinės  grandies vadovus su savo ketinimais 
įgyvendinti ieškovės įvardijamą schemą, sudarant ieškovės ginčijamų sandorių grandinę, iš 
kurios ieškinyje kildinama žala ieškovei.  
13. N. S . ėjo ieškovės pirmojo viceprezidento (administracijos vadovo pavaduotojo) pareigas. Jis, 
veikdamas ieškovės vardu, kartu su R. B . 2011 m. spalio 18 d. pasirašė ieškovės lėšų 
deponavimo į bendrovę „VTB Bank (Austria) AG“ termino pratęsimą. Kaip nurodė atsak ovas 
N. S., jis šį pratęsimą pasirašė ieškovės vadovo R . B., kuris tuo metu buvo išvykęs, nurodymu. 
Ieškovė nurodė, kad N. S . pažeidė Pirmojo viceprezidento (administracijos vadovo 
pavaduotojo) pareiginių nuostatų 2.2.15  punktą, pagal kurį pavaduodamas ieš kovės 
administracijos vadovą (prezidentą) jis vykdo jo funkcijas ir už pavadavimo laikotarpiu atliktus 
darbus, įvykdytas funkcijas ir priimtus sprendimus jam yra nustatyta visiška administracijos 
vadovo (prezidento) atsakomybė. Tačiau nustačius, kad veiksm as deponuojant indėlį į „VTB 
Bank (Austria) AG“ savaime nesukėlė ieškovei žalos ir net nebeginčijamas ieškovės, kaip 
atliktas ne ieškovės interesais, negali būti laikomas neteisėtu ir indėlio deponavimo termino 
pratęsimas.  
14. Dėl ieškinio reikalavimų, kuriai s prašoma pripažinti sandorius negaliojančiais bei priteisti 
žalos atlyginimą iš atsakovių bendrovių „Multiasset“, „Gemini“ ir „Taurus“, ir šios bylos 
dalies teismingumo – teismas nurodė, kad ieškovė, reikšdama ieškinį skirtingose vietose 
esantiems atsakov ams, rinkosi jį teikti dalies atsakovų (R. B . ir N. S .) gyvenamosios vietos 
teismui. Kitų byloje dalyvaujančių asmenų buveinės yra Šveicarijoje (bendrovės „Multiasset“), 
Bahamose (bendrovių „Gemini“, „Taurus“). Teismas sprendė, kad ieškinio reikalavimai, k uriais 
prašoma pripažinti sandorius negaliojančiais bei priteisti žalos atlyginimą iš atsakovių 
bendrovių „Multiasset“, „Gemini“ ir „Taurus“, neteismingi Lietuvos teismams, todėl paliktini 
nenagrinėtais.  
15. Ieškovė, pagrįsdama visų ieškinio reikalavimų teismi ngumą Lietuvos teismui  nurodė, jog šiuo 
atveju bylos teismingumą lemia susijusių bylų teismingumo taisyklė, pagal kurią ieškinys 
keliems atsakovams, esantiems ne toje pačioje vietoje, pareiškiamas pagal vieno iš atsakovų 
gyvenamąją vietą ar buveinę ieškov o pasirinkimu (CPK 33 straipsnio 1 dalis). Be to, ieškovės 
vertinimu, bylos teismingumą Lietuvos teismams  patvirtina ir žalos vietos doktrina, nes 
ieškinys dėl žalos, padarytos turtui, gali būti pareiškiamas pagal ieškovo buveinę arba žalos 
padarymo vietą  (CPK 30 straipsnio 6 dalis).  
 
 5 
 
16. Teismas pripažino nepagrįstu ieškovės argumentą, kad žala ieškovei šiuo atveju kilo Lietuvoje, 
ir nurodė, kad ieškovė žalą kildina ne iš Lietuvoje atlikto veiksmo deponuojant indėlį, kuris pats 
savaime nesumažino ieškovės ben dros turto masės, o iš vėlesnių atsakovų (juridinių asmenų) 
veiksmų, sudarant sandorius ne Lietuvoje su ne Lietuvoje registruotais juridiniais asmenimis, 
kurie veikė, kaip teigiama ieškinyje, turėdami tikslą pridengti tikrąjį sandorį – paskolos su 
bendrove  „Taurus“ sutartį. Kaip matyti iš ieškovės ginčijamos 2011 m. liepos 25 d. atsakovių 
bendrovių „Multiasset S. A.“ ir „Gemini“ sudarytos akcijų pasirašymo sutarties, sutarties esmė 
nėra susijusi su Lietuvos Respublika. Sutartis sudaryta Šveicarijos Konfeder acijos ir Bahamų 
Sandraugos valstybių subjektų, kurių nė vienas neturi tiesioginių ryšių su Lietuvos Respublika. 
Sutartis pasirašyta dėl Bahamų Sandraugos privataus juridinio asmens akcijų įgijimo 
(pasirašymo). Susiklostęs nuosavybės teisinis santykis akci jas įgijusią bendrovę „Multiasset 
SA“ sieja tik su Bahamų sandrauga.  
17. Ieškovės ginčijama 2011 m. liepos 25 d. patikėjimo sutartis sudaryta ieškovės ir atsakovės 
bendrovės „Multiasset S. A.“, kuri yra Šveicarijoje registruotas juridinis asmuo. Tokiam 
sandor iui ginčyti turi būti taikoma 2007 m. spalio 30 d. Lugane pasirašyta konvencija dėl 
jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo. 
Lugano konvencijos 23  straipsnio 1 dalies nuostata aiškiai pirmenybę nustatant gi nčo 
teismingumą teikia šalių susitarimui ir įtvirtina, kad jeigu šalys, kurių vienos arba daugiau 
nuolatinė gyvenamoji vieta (buveinė) yra šios konvencijos privalančioje laikytis valstybėje, yra 
susitarusios, kad šios konvencijos privalančios laikytis vals tybės teismas arba teismai turi 
jurisdikciją spręsti bet kuriuos ginčus, kilusius arba galinčius kilti dėl konkrečių teisinių 
santykių, minėtas teismas arba minėti teismai turi jurisdikciją ir tokia jurisdikcija yra išimtinė, 
jeigu šalys nebuvo susitarusio s kitaip. Ieškovės ginčijamos patikėjimo sutarties tarp ieškovės ir 
bendrovės „Multiasset“ 9 straipsnis nurodo, kad šalys yra susitarusios dėl sutartinio 
teismingumo Šveicarijoje (Ženevos kantono teismuose). Taigi, ieškovės reikalavimas dėl 
sandorio, sudar yto su bendrove „Multiasset“, negaliojimo negali būti sprendžiamas Vilniaus 
apygardos teisme.  
18. Ieškovės ginčijama 2011 m. liepos 25 d. akcijų pasirašymo sutartis tarp bendrovių „Multiasset“ 
ir „Gemini“ taip pat negali būti ginčijama Lietuvos Respublikos te isme. Sutartis sudaryta ir 
vykdyta ne Lietuvoje. Abi ginčijamos sutarties šalys nėra ES narės. Atsakovės bendrovės 
„Multiasset“ atžvilgiu turėtų būti taikoma Lugano konvencijos 2 straipsnio 1 dalis, nustatanti 
bendrą principą, kad bylos nagrinėjamos teismu ose pagal atsakovo buveinės vietą. Kitų 
pagrindų ginčyti su Lietuvos Respublika nesusijusią sutartį Lietuvoje Lugano konvencija 
nenustato. Atsakovės bendrovės „Gemini“ atžvilgiu, pastarajai esant Bahamų Sandraugos 
juridiniam asmeniui, turėtų būti taikomos Lietuvos Respublikos teisės normos, 
reglamentuojančios tarptautinį civilinį procesą. Pagal CPK 787 straipsnio 1 dalį bylos su 
tarptautiniu elementu ginčo teisena Lietuvos Respublikoje gali būti nagrinėjamos tik 3 atvejais: 
1) jei atsakovas ieškinio įteikim o metu yra Lietuvoje arba turi joje nuolatinę gyvenamąją vietą 
ar gyvena; 2) atsakovas Lietuvoje turi turto arba jam priklauso turtinės teisės; 3) ginčo dalykas 
yra Lietuvoje esantis daiktas, Lietuvoje esantis palikimas arba prievolė, kuri atsirado arba tu ri 
būti įvykdyta Lietuvoje. Sprendžiant, ar ginčas bendrovės „Gemini“ atžvilgiu gali būti 
nagrinėjamas Lietuvoje, byloje nenustatyta jokių duomenų, kuriais remiantis galima būtų 
konstatuoti, jog ieškinys atsakovei bendrovei „Gemini“ galėtų būti nagrinėjama s Lietuvoje.  
19. Ieškovei ginčijant atsakovių bendrovių „Gemini“ ir „Taurus“ sandorį, sudarytą ne Lietuvoje, ne 
Lietuvoje veikiančių ir buveinės Lietuvoje neturinčių juridinių asmenų, nors vienas iš jų 
(bendrovė „Taurus“) ir turi turto Lietuvoje, t. y. Lietuvo s finansų įstaigoje atidarytoje sąskaitoje 
turi lėšų, bet nustačius, jog vienai iš sandorio šalių negalioja Lietuvos jurisdikcija, ginčas ir dėl 
šios dalies neteismingas Lietuvos teismams.  
 
 6 
 
20. Lietuvos apeliacinio teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegij a, išnagrinėjusi bylą pagal 
ieškovės BAB banko „Snoras“ apeliacinį skundą, 2019 m. kovo 21 d. nutartimi paliko 
nepakeistą Vilniaus apygardos teismo 2018 m. vasario 26 d. sprendimą.  
21. Dėl Lietuvos teismų jurisdikcijos nagrinėti bylą  – apeliacinės instancijos  teismas nurodė, kad 
dėl ieškinio reikalavimų pripažinti apsimestiniais sandoriais 2011 m. liepos 25 d. ieškovės ir 
bendrovės „Multiasset S. A.“ sudarytą patikėjimo sutartį bei 2011 m. liepos 25 d. bendrovės 
„Multiasset S. A.“ ir bendrovės „Gemini Investme nt Fund Limited“ sudarytą sutartį 
jurisdikcijos klausimus reglamentuoja Lugano konvencija, kuri Šveicarijai įsigaliojo 2011 m. 
sausio 1 d., o Lietuvai galioja kaip Europos Sąjungos valstybei narei. Lugano konvencijos 2 
straipsnis nustato bendrąją jurisdikc ijos taisyklę, kad šios konvencijos privalančioje laikytis 
valstybėje nuolat gyvenantiems asmenims bylos turi būti keliamos tos valstybės teismuose. 
Išskyrus nuostatas dėl išimtinės jurisdikcijos pagal Lugano konvencijos 22  straipsnį, kurios 
nagrinėjamos b ylos atveju nėra taikomos, nuo bendrosios jurisdikcijos taisyklės gali būti 
nukrypstama specialiosios jurisdikcijos atvejais.  
22. Vienas iš specialiosios jurisdikcijos atvejų – jurisdikcijos prorogacija. Remiantis Lugano 
konvencijos 23 straipsnio 1 dalimi, je igu šalys, kurių vienos arba daugiau gyvenamoji vieta 
(buveinė) yra šios konvencijos privalančioje laikytis valstybėje, yra susitarusios, kad šios 
konvencijos privalančios laikytis valstybės teismas arba teismai turi jurisdikciją spręsti bet 
kuriuos ginčus , kilusius arba galinčius kilti dėl konkrečių teisinių santykių, minėtas teismas arba 
minėti teismai turi jurisdikciją. Tokia jurisdikcija yra išimtinė, jeigu šalys nebuvo susitarusios 
kitaip. Tai reiškia, kad ši jurisdikcija yra išimtinė ir jai taikoma pi rmenybė kitų specialiųjų 
jurisdikcijų atžvilgiu (žr., pvz., Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2018 m. spalio 19 d. nutartį 
civilinėje byloje Nr. 3K -3-368-687/2018).  
23. Tam, kad susitarimas dėl teismo vietos galiotų, pagal Lugano konvenciją toks susitarimas 
priva lo būti sudarytas arba raštu, arba žodžiu ir patvirtintas raštu, arba tokia forma, kuri atitinka 
šalių tarpusavyje nustatytą praktiką, arba tarptautinės prekybos arba komercinėje srityje – 
praktiką, apie kurią šalys žinojo arba turėjo žinoti (Lugano konven cijos 23 straipsnio 1 dalis). 
Ieškovės ginčijamoje 2011 m. liepos 25 d. AB banko „Snoras“ ir bendrovės „Multiasset S. A.“ 
sudarytoje patikėjimo sutartyje raštu yra įtvirtinta sąlyga, kad visi ginčai, kylantys iš šios 
sutarties, nagrinėjami Ženevos kantono teismuose (sutarties 9 straipsnio 2 dalis). Todėl ieškinio 
reikalavimas dėl šio sandorio negaliojimo negali būti sprendžiamas Lietuvos teisme, nes yra 
teismingas atitinkamam Šveicarijos teismui.  
24. Nors ieškovė šioje byloje siekia nuginčyti sutartį, kurioje įtvirtintas šalių susitarimas dėl 
jurisdikcijos, tai neleidžia nesivadovauti tokiu susitarimu. Kasacinis teismas, remdamasis 
Europos Sąjungos Teisingumo Teismo (toliau – ESTT, Teisingumo Teismas) praktika, yra 
išaiškinęs, kad Lugano konvencijos 23 straipsn io 1 dalies nuostatos susijusios tik su susitarimu 
dėl jurisdikcijos, o ne su esminėmis sutarties nuostatomis. Jurisdikciją suteikiantis susitarimas 
nesusijęs su šalių sutarties likimu (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2018 m. spalio 19 d. nutartis 
Nr. 3K -3-367-969/2018). Pagal nusistovėjusią ESTT praktiką, 23  straipsnio 1  dalis aiškintina 
taip, kad teismo pasirinkimas susitarime dėl jurisdikcijos suteikimo gali būti vertinamas tik 
atsižvelgiant į aplinkybes, susijusias su tame straipsnyje nustatytais reikalav imais. Aplinkybės, 
susijusios su paskirto teismo ir nagrinėjamų santykių ryšiu, nuostatos galiojimu arba 
pasirinktame teisme taikytinomis materialiosios teisės normomis dėl atsakomybės, nesiejamos 
su šiais reikalavimais (žr. 1999 m. kovo 16 d. ESTT sprendi mo Castelletti , C-159/97, 
52 punktą).  
25. Glaudaus ryšio doktrina  (lot. forum conveniens  (patogus (tinkamas) teismas)), pagal kurią 
galima iškelti bylą kitos valstybės (ne nuolatinės gyvenamosios vietos) teismuose, gali būti 
taikoma tik esant Lugano konvencijos II antraštinės dalies 2 –7 skirsniuose nustatytiems 
pagrindams. Šiuo atveju šalys y ra sudariusios prorogacinį susitarimą visus ginčus, kylančius iš 
 
 7 
 
sutarties, nagrinėti Šveicarijos teismuose, todėl Šveicarijos teismų jurisdikcija yra išimtinė ir jos 
negali pakeisti ieškovės nurodomi argumentai dėl glaudesnio ginčo ryšio su Lietuva.  
26. Dėl pareikštų reikalavimų pripažinti apsimestiniais sandoriais 2011 m. liepos 25 d. bendrovės 
„Multiasset S. A.“ ir bendrovės „Gemini Investment Fund Limited“ sudarytą sutartį ir 
prašymą, kurio pagrindu „Gemini Investment Fund Limited“ pervedė 39 902 222,22 Eu r 
bendrovei „Taurus Asset Management Fund Limited“, teismingumo  – Lugano konvencijos 
2 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta bendroji jurisdikcijos taisyklė, kad bylos nagrinėjamos teismuose 
pagal atsakovo buveinės vietą. Lugano konvencija neįtvirtina kitų pagrin dų Lietuvoje ginčyti su 
Lietuvos Respublika nesusijusią sutartį. Remiantis CPK 787 straipsniu nenustatyta jokio 
pagrindo bylą priskirti Lietuvos teismų jurisdikcijai. Atsiskaitymo sandoris dėl lėšų pervedimo 
sudarytas ne Lietuvoje, jį sudarė ne Lietuvoje v eikiantys ir buveinių Lietuvoje neturintys 
juridiniai asmenys. Nors vienas iš jų (bendrovė „Taurus Asset Management Fund Limited“) turi 
turto Lietuvoje, tačiau nustačius, kad vienai iš sandorio šalių negalioja Lietuvos jurisdikcija, ši 
ginčo dalis taip pat  neteisminga Lietuvos teismams.  
27. Ieškovės reikalavimo dėl nuostolių atlyginimo priteisimo iš bendrovės „Multiasset S. A.“ 
teismingumas nustatytinas remiantis taip pat Lugano  konvencija. Konvencijos 5 straipsnio 
3 dalyje nustatyta, kad konvencijos privalančioje laikytis valstybėje nuolat gyvenančiam 
asmeniui kitoje šios konvencijos privalančioje laikytis valstybėje byla dėl civilinės teisės 
pažeidimų, delikto arba kvazidelikto  gali būti iškelta vietos, kurioje įvyko žalą sukėlęs įvykis ar 
jis gali įvykti, teismuose. Tačiau tuo atveju, jeigu šalys yra susitarusios dėl teismo vietos, tokia 
jurisdikcija yra išimtinė ir jai taikoma pirmenybė kitų specialiųjų jurisdikcijų atžvilgiu.  
Bendrovė „Multiasset S. A.“ lėšas bendrovei „Gemini Investment Fund Limited“ pervedė 
vykdydama 2011 m. liepos 25 d. AB banko „Snoras“ ir bendrovės „Multiasset S. A.“ sudarytą 
patikėjimo sutartį. Taigi, pagal ieškovės suformuluotą ieškinio pagrindą egzistu oja glaudus 
ryšys tarp ieškovės įrodinėjamo delikto ir ginčijamos patikėjimo sutarties. Tai reiškia, kad 
reikalavimas dėl žalos atlyginimo priteisimo iš bendrovės „Multiasset S. A.“ patenka į 
patikėjimo sutartyje šalių sulygto susitarimo dėl jurisdikcijos apimtį, todėl jis turi būti 
nagrinėjamas Šveicarijos teismuose, kurių jurisdikcija yra išimtinė.  
28. ESTT praktikoje laikomasi aiškinimo, kad vieta, kurioje įvyko žalą sukėlęs įvykis, gali apimti 
tiek vietą, kurioje įvyko žalą lėmusi aplinkybė, tiek vietą, ku r atsirado pati žala, jei šios vietos 
nesutampa (žr., pvz., 1976 m. sprendimo  Handelskwekerij Bier v Mines de Potasse d'Alsace,  C-
21/76, 24 –25 punktus; 2012 m. spalio 25 d. sprendimo  Folien Fisher ir Fofitec , C-133/11, 
39 punktą ir kt.).  
29. Žalą lėmusios apl inkybės įvyko ne Lietuvoje. Iš byloje esančių duomenų matyti, kad AB bankas 
„Snoras“ Lietuvoje atliko tik 40 mln. Eur pervedimą (deponavimą) į bendrovės „VTB Bank 
(Austria) AG“ sąskaitą pagal 2011 m. liepos 21 d. su šia bendrove sudarytą patikėjimo sutartį . 
Tačiau ieškovė iš šio veiksmo žalos padarymo nekildina, 2011 m. liepos 21  d. su bendrove 
„VTB Bank (Austria) AG“ sudarytos patikėjimo sutarties neginčija (tokį ieškinio reikalavimą 
atsiėmė). Ieškovės įrodinėjamą žalos padarymą, t. y. 40 mln. Eur praradim ą, lėmė kiti ieškovės 
nurodomi veiksmai, kurie visi buvo atlikti ne Lietuvoje. 2011 m. liepos 25 d. bendrovė „VTB 
Bank (Austria) AG“ 40 mln. Eur į bendrovės „Multiasset S. A.“ sąskaitą, esančią ne Lietuvoje 
veikiančiame banke „AS Latvijas Krajbanka“, perve dė vykdydama su šia bendrove ne Lietuvoje 
sudarytą paskolos sutartį, tą pačią dieną bendrovė „Multiasset S. A.“ pervedė į Bahamų 
Sandraugoje įsteigtos bendrovės „Gemini Investment Fund Limited“ sąskaitą, esančią banke 
„AS Latvijas Krajbanka“, 39 902 222,22  Eur pagal šios bendrovės akcijų pasirašymo sandorį, 
sudarytą taip pat ne Lietuvoje.  
30. Pagal ESTT praktiką, vietos, kurioje atsirado žala, sąvoka negali būti aiškinama taip plačiai, kad 
apimtų bet kurią vietą, kur jaučiamos neigiamos žalą sukėlusio įvykio p asekmės (1995 m. 
rugsėjo 19 d. sprendimo Marinari prieš Lloyd's Bank , C-364/93, 14 punktas). Kasacinis teismas, 
remdamasis ESTT praktika, yra išaiškinęs, kad vieta, kurioje padaryta žala, nėra ta vieta, kurioje 
 
 8 
 
ieškovas gyvena arba kuri yra pagrindinė jo t urto buvimo vieta, jeigu jis ten patyrė vien tik 
finansinę žalą, kurios priežastis buvo turto praradimas, patirtas kitoje šalyje. Vieta, kurioje buvo 
padaryta žala, yra tik ta vieta, kurioje buvo padaryta pirminė, tiesioginė žala (Lietuvos 
Aukščiausiojo Te ismo 2018 m. spalio 19 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -3-368-687/2018). 
Atsižvelgdamas į tai teismas sprendė, kad nėra pagrįsta Lietuvos Respubliką laikyti vieta, 
kurioje atsirado žala. Lėšas ieškovė prarado ne Lietuvoje, o tuo metu, kai „VTB Bank (Au stria) 
AG“ pervedė į bendrovės Multiasset S. A.“ sąskaitą 40 mln. Eur sumą ir ši bendrovė lėšų 
negrąžino, o jas pervedė bendrovei Gemini Investment Fund Limited“, o ši bendrovė – 
bendrovei „Taurus Asset Management Fund Limited“. Taigi, Lietuva nėra ta viet a, kurioje 
galimai buvo padaryta pirminė, tiesioginė žala ieškovei. Todėl ieškovė Lietuvos teismų 
jurisdikciją nagrinėti ginčo dalį dėl žalos atlyginimo priteisimo nepagrįstai grindžia Lugano 
konvencijos 5 straipsnio 3 dalimi.  
31. Vadovaujantis ESTT praktika,  Lugano konvencijos 6 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta jurisdikcijos 
taisykle nukrypstama nuo kiekvieno atsakovo nuolatinės gyvenamosios vietos teismo 
jurisdikcijos bendros taisyklės, todėl ji turi būti aiškinama siaurai (ESTT 2008 m. gegužės 22 d. 
sprendimo  Glaxosmithkline ir Laboratoires Glaxosmithkline , C-462/06, 28 punktas; minėto 
sprendimo Painer , C-145/10, 74  punktas).  
32. Teismas sprendė, kad nėra pagrindo pripažinti, jog reikalavimai R. B . ir N. S . yra taip glaudžiai 
susiję su reikalavimais bendrovei „Mu ltiasset S. A.“, kad būtų tikslinga juos nagrinėti ir spręsti 
visus iš karto. Ieškovė reikalavimus minėtiems fiziniams asmenims kildina iš jų galimai 
netinkamo pareigų atlikimo, deponuojant 40 mln. Eur į bendrovę „VTB Bank (Austria) AG“. 
Tuo tarpu ieškovės  reikalavimai bendrovei „Multiasset S. A.“ reiškiami visiškai kitu faktiniu ir 
teisiniu pagrindu. Reikalavimai R. B . ir N. S . gali būti išskirti ir nagrinėjami atskirai, teismo 
procesų metu priimtų sprendimų nesuderinamumo rizikos neįžvelgtina. Panašioje b yloje 
ieškovės pasirinkimą sujungti reikalavimus fiziniams ir užsienio juridiniams asmenims 
kasacinis teismas yra įvertinęs kaip siekį dirbtinai sukurti pageidaujamą bylos teismingumą 
Lietuvos Respublikos teismams (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2018 m. spa lio 19 d. nutartis 
civilinėje byloje Nr. 3K -3-368-687/2018). Kita vertus, galimybę bendrovės „Multiasset S. A.“ 
atžvilgiu taikyti jurisdikcijų koncentracijos esant atsakovų daugetui taisyklę eliminuoja ir tai, 
kad tarp ieškovės ir šios bendrovės yra sudary tas susitarimas dėl jurisdikcijos pagal Lugano 
konvencijos 23 straipsnio 1 dalį.  
33. Dėl reikalavimų R. B . ir N. S . – R. B . ieškovės nurodomus veiksmus, susijusius su 40 mln. Eur 
sumos deponavimu į „VTB Bank (Austria) AG“, atliko vykdydamas savo, kaip Investicinio 
verslo tarnybos direktoriaus, darbines pareigas, todėl taikytinos darbuotojų materialinę 
atsakomybę reglamentuojančias teisės normos, įtvirtintos nurodomų veiksmų atlikimo metu 
galiojusio 2002 m. DK nuostatose. Darbuotojo materialinės atsakomy bės sąlyga – neteisėta 
veika – suprantama kaip darbo pareigų, nustatytų įstatymų, kitų norminių teisės aktų, tarp jų – 
lokalinių, nevykdymas ar netinkamas vykdymas (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2009 m. 
gruodžio 18 d. nutartis civilinėje byloje Nr.  3K-3-446/2009 ).  
34. Teismas sprendė, kad ieškovės teiginys, jog R. B . nurodymu ir patvirtinimu buvo deponuota 40 
mln. Eur suma į „VTB Bank (Austria) AG“, neatitinka byloje surinktų įrodymų turinio. Iš 
byloje esančių įrodymų matyti, kad į bendrovę „VTB Bank (Austria)  AG“ dėl finansavimo 
bendrovei „Multiasset S. A.“ suteikimo ir banko lėšų įkeitimo 2011 m. liepos 20 d. raštu 
kreipėsi banko prezidentas R. B ., būtent jis banko vardu pasirašė 2011 m. liepos 21 d. 
patikėjimo sutartį su bendrove „VTB Bank (Austria) AG“, tai p pat būtent jis banko vardu 
pasirašė 2011 m. liepos 25 d. patvirtinimą, adresuotą bendrovei „VTB Bank (Austria) AG“, 
pervesti lėšas kaip paskolą bendrovei „Multiasset S. A.“. Taigi, ne R.  B., bet banko prezidento 
R. B. nurodymu ir patvirtinimu 40 mln. Eur  suma buvo deponuota į bendrovę „VTB Bank 
(Austria) AG“. Net ir pripažinus, kad R. B . nurodymu ir patvirtinimu buvo deponuota 40 mln. 
Eur suma į bendrovę „VTB Bank (Austria) AG“, tai neįgalintų spręsti dėl neteisėtų šio 
 
 9 
 
darbuotojo veiksmų atlikimo. 2002 m.  DK 228 straipsnis nustatė darbuotojų pareigas laiku ir 
tiksliai vykdyti teisėtus darbdavio ir administracijos nurodymus.  
35. Ieškovė pripažino, kad įprastu atveju lėšų deponavimas į kitą banką nebūtų neteisėtas veiksmas 
ir atitiktų Investicinio verslo tarnyb os direktoriaus pareiginiuose nuostatuose nustatytą pareigą 
atlikti pinigines operacijas. Nėra pagrindo spręsti, kad R. B . būtų galėjęs abejoti sandorių 
teisėtumu ir nevykdyti remiantis šiais sandoriais jam duotų banko administracijos nurodymų. 
Jokių objek tyvių duomenų, kad R. B . žinojo apie tolesnę byloje ginčijamų sandorių grandinę, 
apie tikruosius ieškovės akcininkų tikslus, tikruosius „Multiasset S. A.“ savininkus ar pan., nėra. 
Ieškovės nurodomą žalą, pasireiškusią 40 mln. Eur praradimu, nulėmė ne šių lėšų deponavimas į 
bendrovę „VTB Bank (Austria) AG“ pagal 2011 m. liepos 21 d. patikėjimo sutartį ar šio 
deponavimo pratęsimas. Todėl R. B . atlikti veiksmai negali būti laikomi priežastiniu ryšiu 
susijusiais su žalos ieškovei padarymu.  
36. Apeliacinės instanc ijos teismas taip pat sutiko su pirmosios instancijos teismo vertinimu, 
ieškovė neįrodė nė vieno iš atvejų, nustatytų 2002 m. DK 255 straipsnyje, kada kyla darbuotojo 
visiška materialinė atsakomybė.  
37. N. S . 2011 m. spalio 18 d. banko lėšų deponavimo į bendro vę „VTB Bank (Austria) AG“ 
pratęsimą, iš kurio ieškovė kildina žalos padarymą, pasirašė eidamas pirmojo viceprezidento 
(administracijos vadovo pavaduotojo) pareigas ir pagal Pirmojo viceprezidento (administracijos 
vadovo pavaduotojo) pareiginių nuostatų 2. 2.15 papunktį pavaduodamas banko prezidentą 
(administracijos vadovą) šiam nesant darbe (N. S . atsiliepime į ieškinį nurodė, kad 2011 m. 
spalio 18 d. banko prezidentas buvo išvykęs). Banko administracijos vadovo pavaduotojas, nors 
ir nėra laikomas banko org anu (Lietuvos Respublikos bankų įstatymo 30 straipsnis), yra 
priskiriamas banko administracijos vadovams (Bankų įstatymo 33  straipsnio 1 dalis). Pagal 
Bankų įstatymo 33 straipsnio 3 dalį banko administracijos vadovai, nevykdantys teisės aktuose 
ar banko įs tatuose nustatytų pareigų ar jas vykdantys netinkamai, atsako pagal įstatymus, banko 
įstatus, su banku sudarytas sutartis. Pirmojo viceprezidento (administracijos vadovo 
pavaduotojo) pareiginių nuostatų 2.2.15 papunktyje nustatyta, kad už banko administrac ijos 
vadovo (prezidento) pavadavimo laikotarpiu atliktus darbus, įvykdytas funkcijas ir priimtus 
sprendimus pirmajam viceprezidentui nustatyta visiška administracijos vadovo (prezidento) 
atsakomybė. Kadangi ieškovė reikalavimą N. S . kildina iš jo atliktų veiksmų, pavaduojant 
banko administracijos vadovą, banko vardu santykiuose su bendrove „VTB Bank (Austria) 
AG“, dėl jo civilinės atsakomybės spręstina taikant civilinius įstatymus ir netaikytina DK 
reglamentuojama materialinė darbuot ojo atsakomybė.  
38. Juridinio asmens valdymo organų civilinė atsakomybė yra deliktinė, jai taikyti būtina nustatyti 
visas civilinės atsakomybės sąlygas: neteisėtus veiksmus, atsiradusią žalą, priežastinį neteisėtų 
veiksmų bei žalos ryšį ir kaltę (Lietuvos Res publikos civilinio kodekso (toliau – CK) 6.246 –
2.249 straipsniai).  
39. Teismo vertinimu, indėlio deponavimas į bendrovę „VTB Bank (Austria) AG“ ir jo termino 
pratęsimas savaime nebuvo neteisėtas veiksmas ir nesukėlė ieškovei žalos, todėl N. S . veiksmai 
neturė jo įtakos žalai atsirasti. Banko prezidentas buvo R. B ., jis banko vardu pasirašė 2011 m. 
liepos 21 d. patikėjimo sutartį su bendrove „VTB Bank (Austria) AG“ ir 2011  m. liepos 25 d. 
patvirtinimą, adresuotą bendrovei „VTB Bank (Austria) AG“, pervesti lėšas kaip paskolą 
bendrovei „Multiasset S. A.“. Šiame patvirtinime buvo nurodyta paskolos bendrovei „Multiasset 
S. A.“ suteikimo data iki 2011 m. spalio 21 d. Tuo atveju, jeigu N.  S. 2011 m. spalio 18 d. 
nebūtų pasirašęs banko lėšų deponavimo į bendrovę „VTB Ba nk (Austria) AG“ pratęsimo, 
tikėtina, kad bendrovė „VTB Bank (Austria) AG“, bendrovei „Multiasset S. A.“ negrąžinus iki 
2011 m. spalio 21 d. paskolos sumos, būtų nutraukusi su bendrove „Multiasset S. A.“ sudarytą 
paskolos sutartį ir, remdamasi 2011 m. liep os 21 d. patikėjimo sutarties 8.2 punktu, taip pat būtų 
negrąžinusi AB bankui „Snoras“ deponuotos sumos. Atsižvelgdamas į tai apeliacinės instancijos 
 
 10 
 
teismas sprendė, kad pirmosios instancijos teismas pagrįstai atmetė ieškinio reikalavimą N. S ., 
nenustatęs , kad šio asmens veiksmai sudaro būtinąsias sąlygas taikyti civilinę atsakomybę.  
 
III. Kasacinio skundo ir atsiliepimų į kasacinį skundą teisiniai argumentai  
 
40. Kasaciniu skundu ieškovė BAB bankas „Snoras“ prašo panaikinti Lietuvos apeliacinio teismo 
Civili nių bylų skyriaus teisėjų kolegijos 2019 m. kovo 21 d. nutartį ir grąžinti bylą Vilniaus 
apygardos teismui nagrinėti iš naujo. Kasacinis skundas grindžiamas šiais argumentais:  
40.1. Ieškovė nesutinka su pirmosios ir apeliacinės instancijos teismų atliktu reikalavimo 
dėl žalos atlyginimo vertinimu ir teigia, kad teismai, vertindami kiekvieną ginčo sandorį 
atskirai, netinkamai nustatė atsakovų neteisėtus veiksmus, t. y. netinkamai taikė  generalinio 
delikto doktriną ir pažeidė CK 6.263 straipsnį. CK 6.263 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad 
kiekvienas asmuo turi pareigą laikytis tokio elgesio taisyklių, kad savo veiksmais (veikimu, 
neveikimu) nepadarytų kitam asmeniui žalos. To paties stra ipsnio 2 dalyje įtvirtinta, jog 
žalą, padarytą asmeniui, turtui, o įstatymo numatytais atvejais – ir neturtinę žalą privalo 
visiškai atlyginti atsakingas asmuo. Kasacinis teismas išaiškino, jog CK 6.263 straipsnio 
1 dalis yra specialioji deliktinės atsakom ybės norma, kurioje kartu su bendrąja CK 
6.246  straipsnio 1 dalies norma įtvirtintas vadinamasis generalinis deliktas, kurio esmė yra 
užtikrinti pagrindinę civilinės atsakomybės funkciją – kompensuoti nukentėjusiam 
asmeniui jo teisių pažeidimu padarytą žal ą (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2017 m. kovo 
2 d. nutartis civilinėje byloje Nr. e3K -3-99-701/2017).  
40.2. Atsakovių solidarioji atsakomybė ir pasireiškė būtent generalinio delikto padarymu, 
t. y. atsakovių veiksmų epizodų visuma, kuri sudaro tokią neteisėtą p inigų iš Lietuvos 
pervedimo ir pasisavinimo schemą. Siekdama apeiti Lietuvos banko draudimą skolinti 
susijusiems asmenims, bendrovė „Snoras“ jiems skolino ne tiesiogiai, bet per bendrovę 
„VTB Bank“ (statytinę). Todėl pirmasis schemos veiksmas, turintis net eisėtą tikslą, buvo 
susijęs su patikėjimo sutarties sudarymu ir bendrovės „Snoras“ lėšų deponavimu į bendrovę 
„VTB Bank“. Deponavus lėšas, sudaryta paskolos sutartis, kurios pagrindu, kartu ir 
bendrovės „Snoras“ nurodymu, bendrovė „VTB Bank“ paskolino 40  mln. Eur bendrovei 
„Multiasset“. Bendrovės „Snoras“ ir „Multiasset“ patikėjimo sutartimi susitarė, kad 40  mln. 
Eur suma, kuri buvo suteikta bendrovei „Multiasset“ kaip paskola, bus skirta bendrovės 
„Multiasset“ vardu, bet „Snoro“ sąskaita, bendrovės „Gemini “ akcijoms už 40 mln. Eur 
įsigyti. Atitinkamai bendrovė „Multiasset“ savo vardu, tačiau bendrovės „Snoras“ sąskaita, 
akcijų pasirašymo sutartimi iš gautų 40 mln. Eur lėšų 39  902 222,22 Eur sumą pervedė į 
bendrovės „Gemini“ sąskaitą. Pastaroji gautas 39 902  222,22 Eur lėšas pervedė į bendrovės 
„Taurus“ sąskaitą, kaip mokėjimo pagrindą nurodydama išpirkimo prašymą. Po 
39 902 222,22 Eur pervedimo į bendrovės „Taurus“ sąskaitą Lietuvos bankas 2011 m. 
lapkričio 16 d. paskelbė AB banko „Snoras“ veiklos moratorium ą ir kitą dieną, t. y. 2011 
m. lapkričio 17 d., bendrovė „VTB Bank“ nutraukė patikėjimo sutartį bei paskolos sutartį ir 
perleido AB bankui „Snoras“ reikalavimo teisę pagal minėtą paskolos sutartį į iš esmės 
„tuščią“ (valdymo organų ir turto neturinčią) ben drovę „Multiasset“. Taigi bendrovei 
„Snoras“ atgauti lėšas iš bendrovės „Multiasset“, net ir turint iš bendrovės „VTB Bank“ 
gautą reikalavimo teisę, nebėra galimybės. Kiekvienas iš šių epizodų atskirai yra teisėtas, 
bet dėl jų visų kartu atsiskleidžia atsa kovių padarytas deliktas – slaptas ir neteisėtas lėšų 
pervedimas iš bendrovės „Snoras“ turto masės ir pervedimas į šios bendrovės pagrindinio 
akcininko kontroliuojamus subjektus likus vos keliems mėnesiams iki bankroto bylos 
iškėlimo, tokiu būdu padarant b endrovei „Snoras“ žalos. Deliktas (schema) šioje byloje turi 
būti suprantamas kaip bendras pinigų pervedimo iš bendrovės „Snoras“ masės ir 
pasisavinimo organizavimas, vykdymas bei tranzitinių sąskaitų valdymas (nesiejant visų šių 
 
 11 
 
veiksmų su schemos sandori ais), sukėlęs žalą tiek bendrovei „Snoras“, tiek Lietuvos 
Respublikos finansų sistemos stabilumui.  
40.3. Žala padaryta bendrais atsakovų veiksmais, nes visi atsakovai atliko tam tikrus 
tiesiogiai susijusius veiksmus, be kurių, t. y. nors nesant vieno iš jų, apt arta schema nebūtų 
įvykusi, o 40  mln. Eur būtų likę bendrovės „Snoras“ dispozicijoje. Jeigu R. B . nebūtų 
patvirtinęs nurodymo dėl 40 mln. Eur deponavimo į bendrovę „VTB Bank“, tai lėšos 
bendrovės „Snoras“ dispozicijos nebūtų apskritai palikusios; jeigu N. S., pavaduodamas 
bendrovės „Snoras“ vadovą, ir R.  B. nebūtų pratęsę deponavimo termino, tai tikroji lėšų 
deponavimo situacija būtų išaiškėjusi dar iki banko „Snoras“ bankroto, ir tai būtų sudarę 
reikšmingai geresnes galimybes susigrąžinti neteisėtai perves tas lėšas, nei „Snoras“ turi 
dabar. Atsakovus sieja tiek bendri veiksmai dėl padarinių (jie visi dalyvavo pačioje 
schemoje), tiek ir žinojimas apie veiksmų neteisėtumą (visi jie pažeidė pareigą elgtis taip, 
kad nebūtų padaryta žala bendrovei „Snoras“, o R.  B. su N.  S. pažeidė taip pat ir jiems 
taikomus lokalinius „Snoro“ teisės aktus). Todėl nėra abejonės, kad visi atsakovai dėl 
išdėstytų priežasčių prisidėjo prie žalos atsiradimo.  
40.4. Lietuvos apeliacinis teismas nepagrįstai sandorius vertino ne visus bendrai , o 
kiekvieną jų atskirai. Nors bendrovės „Snoras“ įrodinėjamos neteisėtos schemos elementai 
yra atskiri sandoriai bei veiksmai ir bendrovė „Snoras“ yra dalies sutarčių šalis, tačiau 
deliktinis bylos pobūdis turi būti nustatytas nesusiejant žalos padarymo fakto su konkrečiu 
vienu schemos sandoriu, kuriame yra jurisdikcinė išlyga, nes byloje bendrovė „Snoras“ 
žalos padarymo fakto negrindžia sutartinių įsipareigojimų tarp jos ir jos kontrahento (šiuo 
atveju bendrovės „Multiasset“) pažeidimu.  
40.5. Tokį netiesioginį aiškinimą, kad byla gali būti susijusi su deliktu, nors tarp ieškovo ir 
atsakovo yra sudaryta sutartis, tačiau nėra pažeisti sutartiniai įsipareigojimai, pateikia ir 
ESTT vienoje iš savo bylų: „Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą pat eikusio teismo 
nutarties matyti, kad pagrindinės bylos šalis sieja sutartis. Vis dėlto vien aplinkybės, kad 
viena iš sutarties šalių pareiškia kitai šaliai ieškinį dėl civilinės atsakomybės, nepakanka, 
kad šis ieškinys būtų laikomas susijusiu su „byla dėl sutarties“, kaip tai suprantama pagal 
2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo 
sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (reglamento „Briuselis 
I“) 5 straipsnio 1 punkto a papunktį. Taip  yra tik tuomet, kai elgesys, dėl kurio pareikštas 
ieškinys, gali būti pripažintas sutartinių įsipareigojimų, kuriuos galima nustatyti 
atsižvelgiant į sutarties dalyką, neįvykdymu. Todėl į pateiktą klausimą reikia atsakyti: tokie 
kaip pagrindinėje byloje n agrinėjami ieškiniai dėl civilinės atsakomybės, kurie pagal 
nacionalinę teisę yra deliktinio pobūdžio, vis dėlto turi būti laikomi susijusiais su „byla dėl 
sutarties“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 44/2001 5 straipsnio 1  punkto a 
papunktį, jeigu  elgesys, dėl kurio pareikšti kaltinimai, gali būti pripažintas sutartinių 
įsipareigojimų, kuriuos galima nustatyti atsižvelgiant į sutarties dalyką, pažeidimu“ (ESTT 
2014 m. kovo 13 d. sprendimas Marc Brogsitter prieš Fabrication de Montres Normandes 
EURL , Karsten Fräßdorf , C-548/12).  
40.6. Įvertinus, kad bendrovės „Snoras“ reikalavimas dėl žalos atlyginimo grindžiamas 
solidariosios atsakovės bendrovės „Multiasset“ išankstiniu dalyvavimu neteisėtoje 
koordinuotų veiksmų schemoje ir tranzitinės sąskaitos valdymu, o ne konkrečiai patikėjimo 
sutarties nuostatų pažeidimu ar jos negaliojimu, toks išplėstinis jurisdikcinės išlygos, jog 
„visi ginčai, kylantys iš šios sutarties (2011 m. liepos 25 d. bankas „Snoras“ ir bendrovė 
„Multiasset“ sudarė slaptą patikėjimo sutartį ), nagrinėjami Ženevos kantono teismuose“, 
taikymas turėtų būti laikomas nepagrįstu, kadangi byla apskritai nėra „byla dėl sutarties“ (ar 
tiesiogiai susijusi su sutartimi), kaip yra aiškinama ESTT praktikoje. Bendrovė 
„Multiasset“ atliko ir kitus veiksmus,  t. y. sudarė akcijų pasirašymo sutartį (su bendrove 
„Gemini“).  
 
 12 
 
40.7. Patikėjimo sutarties jurisdikcinė išlyga yra suformuluota siaurai – „visi ginčai, 
kylantys iš šios sutarties“, todėl ji neapima akcijų pasirašymo sutarties, tokį aiškinimą 
pagrindžia ir ESTT praktika: Lugano konvencijos 23 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas 
reikalavimas dėl jurisdikciją nustatančios sąlygos turinio, t. y. kad susitarimas turi apimti 
ginčus, kilusius arba galinčius kilti dėl konkrečių teisinių santykių. Dėl šio kriterijaus 
Teising umo Teismas yra išaiškinęs, kad susitarimas dėl jurisdikcijos gali būti susijęs tik su 
ginčais, kurie kilo arba gali kilti dėl konkrečių teisinių santykių, ir tai apriboja susitarimo 
dėl jurisdikcijos taikymo sritį tik ginčais, kurie kilo iš teisinio santy kio, dėl kurio šis 
susitarimas buvo sudarytas. Minėtu reikalavimu siekiama, kad šalis netikėtai nesužinotų, 
jog visi ginčai, kurių gali kilti dėl jos santykių su kontrahentu ir kurie susiję su kitais 
santykiais nei tie, dėl kurių sutarta pasirinkti teismą,  priskirti nagrinėti konkrečiam teismui 
(ESTT 1992 m. kovo 10 d. sprendimo Powell Duffryn plc prieš Wolfgang Petereit , C-
214/89, 31 punktas). Taigi Lietuvos apeliacinio teismo argumentai dėl ieškovės reikalavimo 
atlyginti žalą teismingumo, siejami išimtina i su patikėjimo sutarties sudarymu, laikytini 
nepagrįstais.  
40.8. Bendrovė „Snoras“ savo alternatyviu reikalavimu dėl žalos atlyginimo solidariai iš 
visų atsakovų neprašo atlyginant žalą kartu pripažinti schemos sandorius negaliojančiais. 
Kasacinis teismas bylo je, kai iš ūkio subjekto paskolos sutarties pagrindu buvo nepagrįstai 
pervestos lėšos, tiesiogiai konstatavo, jog gali būti nagrinėjamas pareikštas reikalavimas dėl 
žalos atlyginimo priteisimo nesprendžiant klausimo dėl sandorių pripažinimo 
negaliojančiais : bankroto administratorius, bankrutuojančios įmonės vardu reikšdamas 
ieškinius, yra laisvas pasirinkti būdą, kuriuo gina tiek bankrutuojančios įmonės, tiek visų 
jos kreditorių interesus (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2015 m. balandžio 17 d. nutartis 
civilinėje byloje Nr. 3K -3-220-916/2015).  
40.9. Sandorių grandinės, panašios į schemą, nagrinėjamą šioje byloje, neteisėtumą yra 
patvirtinęs ir Vienos tarptautinio arbitražo centras (Austrijoje) (arbitražo teismas), kuris 
savo išnagrinėtoje civilinėje byloje Nr. SCH -5484 priėmė sprendimą, be kita ko, 
patvirtinantį, jog visas sandoris in corpore  (t. y. paskolos sutartis, įkeitimo sutartis ir 
lydraštis) nuo pat jo pradžios turėjo teisei priešingą tikslą.  
40.10.  Pirmosios ir apeliacinės instancijos teismai pažeidė proceso tei sės normas, neteisingai 
vertindami byloje surinktus įrodymus (CPK 176 straipsnio 1 dalis, 185 straipsnis), kai 
konstatavo, jog bendrovė „Snoras“ esą neįrodė nė vieno iš atvejų, nustatytų 2002 m. DK 
255 straipsnyje, kada kyla visiška darbuotojo (R. B .) mate rialinė atsakomybė. 2002 m. DK 
246 straipsnyje nustatyta, jog materialinė atsakomybė atsiranda, kai yra visos šios sąlygos: 
1) padaroma žala; 2) žala padaroma neteisėta veika; 3) yra priežastinis ryšys tarp neteisėtos 
veikos ir žalos atsiradimo; 4) yra paž eidėjo kaltė. R. B . atlikti veiksmai atitiko visas šias 
darbuotojo materialinės atsakomybės sąlygas. Bendrovė „Snoras“ dėl neteisėtų R. B . 
veiksmų neteko 40 mln. Eur. Kaip minėta, tokios apimties lėšos buvo R. B . neteisėtu 
nurodymu deponuotos į bendrovę „V TB Bank“ (šis deponavimas atliktas siekiant 
įgyvendinti iš anksto sugalvotą neteisėtą schemą, t. y. jau nuo pat pradžių deponavimas 
buvo neteisėtas), o vėliau, apeinant Lietuvos banko draudimą skolinti susijusiems 
asmenims, nurašytos be galimybės jas susig rąžinti.  
40.11.  Lietuvos apeliacinis teismas nepagrįstai teigė, jog nurodymą atliko R. B ., o ne R.  B. 
Tai, kad nurodymą atliko R. B ., pagrindžia ieškinio 4 priedas bei Investicinio verslo 
tarnybos direktoriaus pareiginių nuostatų 3.1 punktas, kuriame nurodoma, ka d šias pareigas 
einantis asmuo planuoja tarnybos išlaidas, kontroliuoja racionalų lėšų panaudojimą. 
Atitinkamai nėra pagrindo abejoti, kad ši paminėtoji darbinė funkcija pagrindžia faktą, jog 
R. B . kontroliavo lėšų pervedimą iš bendrovės „Snoras“ į bendrov ę „VTB Bank“. Tačiau 
net ir tuo atveju, jei nurodymas būtų buvęs atliktas R.  B. (lot. quod non ), R. B ., galėdamas 
ir turėdamas pareigą kontroliuoti racionalų bendrovės „Snoras“ lėšų panaudojimą, turėjo 
 
 13 
 
teisę, kartu ir pareigą atsisakyti (sustabdyti) vykdyt i tokį neteisėtą lėšų iš bendrovės 
„Snoras“ pervedimo veiksmą.  
40.12.  Nėra aišku, kodėl Lietuvos apeliacinis teismas žalos atsiradimo faktą sieja būtent su 
pinigų pervedimu į bendroves „Gemini“ ir „Taurus“, o ne konstatuoja, kad žala buvo 
padaryta bendros schemo s įgyvendinimu (deliktu). Dėl ydingo įrodymų vertinimo teismas 
nepagrįstai nesusiejo R. B . padarytų teisės aktų pažeidimų su jo dalyvavimu schemoje, kuri 
tiesiogiai padarė žalą bendrovei „Snoras“. Todėl buvo padaryta neteisinga išvada, kad nėra 
priežastini o ryšio tarp R. B . neteisėtų veiksmų ir bendrovei „Snoras“ padarytos žalos.  
40.13.  Įsigaliojus naujiesiems DK ir CK, buvo atsisakyta subjektyvaus kaltės aiškinimo ir 
priimta objektyvaus kaltės aiškinimo doktrina, kaltę traktuojant kaip asmens veiksmų 
išorinį ver tinimą pagal objektyvius elgesio standartus. Asmuo kaltas, jeigu atsižvelgiant į 
prievolės esmę ir kitas aplinkybes jis nebuvo tiek rūpestingas ir apdairus, kiek 
atitinkamomis sąlygomis buvo būtina (CK 6.249 straipsnio 3 dalis). Lietuvos teismų 
praktikoje vartojama protingo žmogaus kategorija, kuri reiškia, kad, vertinant asmens kaltę, 
pirmiausia atsižvelgiama į žalą padariusio asmens faktinio elgesio ir tam tikro elgesio 
standarto santykį. Asmuo pripažįstamas kaltu dėl žalos padarymo, jeigu jo elgesys 
neatitinka įstatymuose ir kituose teisės aktuose nustatytų veikimo tam tikroje situacijoje 
standartų, nes jis nesugebėjo pasielgti taip, kaip turėtų pasielgti protingas žmogus 
(Nekrošius, I., ir kiti . Darbo teisė . Vilnius: Teisinės informacijos centras, 2008, p. 353 –
354).  
40.14.  R. B . net neprašomas pasirašė (dokumento formoje nebuvo specialiai išskirtos vietos 
jo parašui) lėšų deponavimo į bendrovę „VTB Bank“ termino pratęsimą. Šis pasirašymas 
reiškia, kad R. B . buvo žinomas bendrovių „Snoras“ ir „VTB Bank“ sudaryto s patikėjimo 
sutarties turinys, tikslas ir aplinkybės. Jis nebūtų pasirašęs tam tikro sandorio pratęsimo, 
juolab neprašomas, jeigu nebūtų įsitikinęs, kad patikėjimo sutartis apskritai buvo sudaryta, 
kad ji dėl tam tikrų priežasčių reikalinga bendrovei „Sno ras“ ir kad yra poreikis patikėjimo 
sutarties galiojimą pratęsti. R.  B. įvykdytas pratęsimas akivaizdžiai parodo ne tik jo 
suvokimą dėl atliekamų neteisėtų veiksmų deponuojant lėšas į bendrovę „VTB Bank“, bet 
pagrindžia ir kitą tyčios elementą, t. y. nesiėmimą veiksmų, kad būtų išvengta gresiančios 
žalos, ir atskleidžia siekį  nuslėpti schemos įgyvendinimą, tokiu būdu apsunkinant bei 
atitolinant teisinius veiksmus dėl 40  mln. Eur priteisimo iš atsakovų. Prielaidas dėl to, kad 
R. B . tariamai negalėjo suprasti ar nesuprato savo vaidmens schemoje, nesuvokė, kad 
atlieka neteisėtus veiksmus, paneigia ir kitos bylos, kuriose jis patrauktas kaip atsakovas 
(HSBC , Meinl , BJB ir kt.). Tų bylų duomenys patvirtina, kad R. B . buvo pagrindinis ir kitas 
schemas įgyvendinantis asmuo bendrovėje „Snoras“. Jis žinojo, kur pervedamos bendrovei 
„Sno ras“ priklausančios lėšos, kad jos įkeičiamos ir panaudojamos V.  A. bendrovių naudai. 
Vilniaus miesto apylinkės teismo 2018 m. vasario 28 d. nutartyje baudžiamojoje byloje 
Nr. IBPS -V-403976 R.  B. ir N. S . prisipažino veikę organizuota grupe, siekdami pasis avinti 
bendrovės „Snoras“ lėšas ir padėdami atskleisti teisėsaugai nusikalstamas veikas.  
40.15.  Teismai pažeidė proceso teisės normas, neteisingai vertindami byloje surinktus 
įrodymus (CPK 176 straipsnio 1 dalis, 185 straipsnis), kai konstatavo, jog bendrovė 
„Snoras“ neįrodė N. S . civilinės atsakomybės sąlygų. N. S . buvo banko administracijos 
vadovo pavaduotojas (pirmasis viceprezidentas). Pagal Bankų įstatymo 33  straipsnio 1 dalį 
N. S . prilyginamas banko administracijos vadovui. Jis, veikdamas bendrovės „Snoras“  
vardu, kartu su R. B . pasirašė patikėjimo sutarties pratęsimą. Pirmojo viceprezidento 
(administracijos vadovo pavaduotojo) pareiginių nuostatų 2.2.15  punkte įtvirtinta, kad, 
pavaduodamas bendrovės „Snoras“ administracijos vadovą (prezidentą), N.  S. vykdo jo 
funkcijas ir už pavadavimo laikotarpiu atliktus darbus, įvykdytas funkcijas ir priimtus 
sprendimus jam nustatyta visiška administracijos vadovo ( prezidento) atsakomybė. CK 
2.87 straipsnio 7 dalyje nustatyta, kad juridinio asmens valdymo organo narys, ne vykdantis 
 
 14 
 
arba netinkamai vykdantis pareigas, nurodytas šiame straipsnyje (sąžiningas ir protingas 
veikimas juridinio asmens interesais) ar steigimo dokumentuose, privalo padarytą žalą 
atlyginti juridiniam asmeniui visiškai, jei įstatymai, steigimo dokumen tai ar sutartis 
nenustato kitaip.  
40.16.  Bendrovės valdymo organų narių atsakomybei kilti būtinos civilinės atsakomybės 
taikymo sąlygos: neteisėti veiksmai, žala, kaltė, priežastinis ryšys. Priešingai nei nurodė 
teismai, N. S . atsakomybei kilti egzistuoja visos sąlygos. N. S . neteisėti veiksmai pasireiškė 
būtent pratęsimo pasirašymu ir dalyvavimu neteisėtoje schemoje. N.  S. pažeidė Pirmojo 
viceprezidento (administracijos vadovo pavaduotojo) pareiginių nuostatų 4.1.3 punktą, 
nustatantį atsakomybę už parašu patvirt intuose dokumentuose nurodytos informacijos 
teisingumą ir teisėtumą, nes akivaizdu, kad pratęsimas nebuvo teisėtas veiksmas banko 
atžvilgiu; 4.1.4 punktą, nustatantį atsakomybę už priimtų sprendimų, vykdant pareiginius 
nuostatus, pagrįstumą, nes pratęsimas  neturėjo jokio teisėto pagrindo, o patikėjimo sutarties 
terminas buvo pratęstas tik siekiant toliau vykdyti neteisėtus veiksmus pasisavinant banko 
lėšas bei maskuojant schemą ir nesiimant priemonių užkirsti jai kelią. N. S . savo neteisėtais 
veiksmais pada rė bendrovei „Snoras“ žalos.  
40.17.  Teismai netinkamai aiškino bendrąsias reikalavimo dėl žalos atlyginimo esant 
atsakovų daugetui teismingumo taisykles (Lugano  konvencijos 5 straipsnio 3 dalis, 2012 m. 
gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (ES) Nr. 1215/2012 dėl 
jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo 
(reglamento „Briuselis I bis“) 7 straipsnio 2 punktas, kitas tarptautines taisykles). Tais 
atvejais, kai byloje yra keli atsakovai, Lietuvos Respublikos teismas pagal taikytinus teisės 
aktus nustato, ar jis turi jurisdikciją kiekvienam atsakovui atskirai. Šiuo tikslu teismas gali 
kiekvieno atsakovo atžvilgiu taikyti skirtingus teisės aktus (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 
2017 m. kovo 7 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -3-121/2017).  
40.18.  Lugano konvencijos 5 straipsnio 3 dalyje įtvirtinta, kad šios konvencijos privalančioje 
laikytis valstybėje nuolat gy venančiam asmeniui kitoje šios konvencijos privalančioje 
laikytis valstybėje byla dėl civilinės teisės pažeidimų, delikto arba kvazidelikto gali būti 
iškelta vietos, kurioje įvyko žalą sukėlęs įvykis ar jis gali įvykti, teismuose. Lugano 
konvencija iš esmė s yra išplečiamas reglamento „Briuselis I“ (šiuo metu ir – reglamento 
„Briuselis I bis“) principų taikymas ELPA narėms. Vadovaujantis antruoju Lugano 
konvencijos protokolu, susitariančiosios šalys įsipareigojo vadovautis ir ESTT 
jurisprudencija bei doktrin a, suformuota aiškinant reglamentą „Briuselis I“ (reglamentą 
„Briuselis I bis“). Reikalavimų, kylančių iš deliktų, teismingumą reglamentuojančios 
Lugano konvencijos 5 straipsnio 3 dalies bei reglamento „Briuselis I bis“ 7 straipsnio 
2 dalies nuostatos taip  pat yra identiškos. Jose įtvirtinta, kad bylose dėl civilinės teisės 
pažeidimų, delikto arba kvazidelikto, be atsakovo gyvenamosios (buveinės) vietos teismo, 
taip pat yra kompetentingi ir vietos, kurioje įvyko ar gali įvykti žalą sukėlęs įvykis, teismai. 
Taigi aiškinant Lugano konvencijos nuostatas, ypač tais atvejais, kai jos identiškos 
atitinkamo reglamento nuostatoms, privalu vadovautis suformuota ESTT praktika bei 
doktrina.  
40.19.  Pagal reglamento „Briuselis I bis“ 7 straipsnio 2 dalį jurisdikcijos nustatyma s turėtų 
lemti jurisdikcijos koncentraciją bylose dėl solidariųjų atsakovų, padariusių deliktinę žalą, 
panašiai, kaip tai leidžia reglamento „Briuselis I bis“ 8  straipsnio 1 dalis bylose dėl kelių 
atsakovų, kadangi veiklos pasidalijimas negali būti vertina mas kitaip negu vieno asmens, 
padariusio deliktą, veikimas keliose vietose. Šiame straipsnyje nurodyta, kad asmeniui, 
kurio nuolatinė gyvenamoji (buveinės) vieta yra valstybėje narėje, ieškinys taip pat gali būti 
pareikštas, kai minėtas asmuo yra vienas iš  atsakovų – vieno iš atsakovų nuolatinės 
gyvenamosios (buveinės) vietos teismuose, jeigu reikalavimai yra taip glaudžiai susiję, kad 
yra tikslinga juos nagrinėti ir spręsti kartu, siekiant išvengti teismo sprendimų 
 
 15 
 
nesuderinamumo rizikos, atsirandančios dė l atskirai vykstančių procesų. Teisės doktrinoje 
teigiama, kad šis klausimas gali iškilti, pavyzdžiui, kartelių bylose, kai dalyviai veikia 
skirtingose šalyse, bet tai gali būti aktualu ir kitais atvejais nuo intelektinės nuosavybės 
teisės pažeidimų iki ta rptautinio terorizmo (Dickinson, A., LEIN Eva (eds). The Brussels I 
Regulation Recast. Oxford University Press, 2015, p. 165). Niekada nebuvo dvejojama, kad 
bendraskoliams reiškiami reikalavimai yra glaudžiai susiję, kadangi jie paremti vienos 
teisės ir fa kto situacijos kriterijumi. Vis dėlto teisinio tikrumo principas (užtikrinantis, kad 
nebūtų nesuderinamų sprendimų galimybės) turėtų lemti, kiek galima nukrypti nuo vienos 
teisės ir fakto situacijos kriterijaus ( ten pat , p. 188, 189).  
40.20.  ESTT vienoje iš savo  bylų pabrėžė, jog būtent nacionalinis teismas turi įvertinti, ar 
tarp skirtingų jam nagrinėti pateiktų reikalavimų yra sąsaja, t. y. nesuderinamų sprendimų 
galimybė, jeigu šie reikalavimai būtų nagrinėjami atskirai, ir tuo tikslu atsižvelgti į visus 
bylos  dokumentus, o dėl to prireikus jam gali tekti atsižvelgti į pareikštų ieškinių teisinius 
pagrindus (ESTT 2007 m. spalio 11 d. sprendimas Freeport plc prieš Olle Arnoldsson , C-
98/06). Atsižvelgiant į šį aiškinimą, Lietuvos teismai turi plačią autonomiją nu spręsti, ar 
reikalavimai atsakovams dėl bendrais veiksmais padarytos žalos byloje yra glaudžiai susiję. 
Lietuvos apeliacinis teismas nepagrįstai žalą kildino iš vieno konkretaus sandorio, o ne 
veiksmų visumos kaip delikto.  
40.21.  Vieta, kurioje įvyko žalą sukėlę s įvykis ar jis gali įvykti (Lugano konvencijos 
5 straipsnio 3 dalis), yra Lietuva, todėl byla atsakovams teisminga būtent Lietuvos 
teismams. ESTT praktikoje formuluotė „vieta, kurioje įvyko žalą sukėlęs įvykis ar jis gali 
įvykti“ reiškia ir vietą, kurioje  žala tapo materiali, ir vietą, kurioje atsirado žalą lėmusi 
aplinkybė, todėl ieškinys atsakovui ieškovo nuožiūra gali būti pareikštas vienos iš šių 
dviejų vietų teisme ( ESTT 2013  m. gegužės 16  d. sprendimas Melzer prieš MF Global UK 
Ltd, C-228/11, 24 punk tas).  
40.22.  Vieta, kurioje įvyko žalą lėmusi aplinkybė, apibūdinama kaip vieta, kurioje prasidėjo 
įvykių grandinė, davusi pagrindą žalai atsirasti. Neteisėta schema – sandorių grandinė – 
buvo pradėta būtent Lietuvoje, siekiant pasisavinti bendrovės „Snoras“ tur tą per užsienyje 
veikiančius subjektus. Lietuvoje žala tapo materiali, ji patirta būtent Lietuvoje, kai savo 
pagrindinę buveinę turinčios bendrovės „Snoras“ turtas reikšmingai sumažėjo daugiau nei 
40 mln. Eur ir dėl to žalą patyrė ne tik pati bendrovė „Sno ras“, bet ir jos kreditoriai.  
40.23.  Be to, ESTT savo praktikoje tais atvejais, kai nėra iki galo aiški tiesioginės fizinės 
žalos padarymo vieta, yra linkęs leisti ieškovams ieškinius pareikšti savo buveinės vietoje, 
kaip yra išspręsta byloje, kurioje nagrinėtas  asmeninių privatumo teisių pažeidimas  (ESTT 
2011 m. spalio 25 d. sprendimas eDate Advertising GmbH ir kiti v X ir Société MGN 
LIMITED , C-509/09 ir C -161/10) . Taigi, leidžiama bylas iškelti teismuose valstybės, kuri 
yra nukentėjusio nuo delikto asmens interesų centras, jei kitaip žalos vietos nustatymas yra 
pernelyg komplikuotas (Dickinson, A., LEIN Eva (eds). The Brussels I Regulation Recast . 
Oxford University Press, 2015, p. 162, 486). Tokia taisykle turėtų būti vadovaujamasi ir 
tokiu atveju ka ip šis, kai žala buvo padaryta daugeliu sandorių ir ne vienoje konkrečioje 
vietoje, tačiau jos žalingas poveikis atsiskleidžia būtent Lietuvoje.  
40.24.  Tam tikrais atvejais nukentėjusiajam žala gali atsirasti būtent ten, kur yra 
nukentėjusiojo buveinė ir patiria mi ekonominiai padariniai. Pvz., Lietuvos Aukščiausiojo 
Teismo civilinėje byloje Nr. e3K -3-60-421/2017 konstatuota, kad nagrinėjamoje byloje 
žalos atsiradimo vieta yra Lietuvoje, t. y. juridinių asmenų, galimai nukentėjusių nuo 
neteisėtų veiksmų, registruo tos buveinės vietoje (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2017 m. 
sausio 6 d. nutartis civilinėje byloje Nr. e3K -3-60-421/2017). Nei Vilniaus apygardos 
teismas, nei Lietuvos apeliacinis teismas nurodytų aplinkybių nesiaiškino, tai nulėmė, kad 
tarptautinės teismi ngumo taisyklės (Lugano konvencijos 5  straipsnio 3 dalis, reglamento 
 
 16 
 
„Briuselis I bis“ 7 straipsnio 2 punktas, kitos tarptautinės taisyklės) byloje buvo pritaikytos 
netinkamai.  
40.25.  Teismai pažeidė Lugano konvencijos 6 straipsnio 1 dalį, kurioje įtvirtinta, jo g šios 
konvencijos privalančioje laikytis valstybėje nuolat gyvenančiam asmeniui byla taip pat 
gali būti iškelta, kai minėtas asmuo yra vienas iš atsakovų teismuose pagal bet kurio iš jų 
nuolatinę gyvenamąją vietą, jeigu reikalavimai yra taip glaudžiai sus iję, kad yra tikslinga 
juos nagrinėti ir spręsti visus iš karto, siekiant išvengti atskirų teismo procesų metu priimtų 
sprendimų nesuderinamumo. CPK 43 straipsnyje reglamentuojamas privalomas ir 
neprivalomas procesinis bendrininkavimas. Privalomas bendrini nkavimas – tai tokie 
procesinio bendrininkavimo atvejai, kai ieškinio dalykas yra bendrai pagal įstatymus 
keliems ieškovams arba keliems atsakovams priklausančios teisės arba pareigos, t. y. 
bendrininkus sieja bendras materialusis teisinis santykis (pvz., solidariosios ar 
subsidiariosios prievolės atveju). Teismai pripažino savo jurisdikciją nagrinėti ginčą dėl R. 
B. ir N. S ., todėl atsižvelgiant į tai, kad reikalavimai visiems atsakovams yra tarpusavyje 
glaudžiai susiję ir negali būti nagrinėjami atskirai,  bendrovės „Snoras“ reikalavimas dėl 
žalos atlyginimo solidariai iš visų atsakovų turi būti pripažintas privalomo procesinio 
bendrininkavimo atveju ir nagrinėjamas Lietuvoje. Nagrinėjant šiuos glaudžius 
reikalavimus Lietuvoje būtų išvengta rizikos dėl atsk irų teismo procesų metu priimtų 
sprendimų nesuderinamumo.  
40.26.  Teismai pažeidė CPK 787 straipsnį. Net jei bendrovių „Gemini“ ir „Taurus“ atžvilgiu 
netaikytinos tarptautinės atsakovų daugeto taisyklės (nors bendrovė „Snoras“ su tuo 
kategoriškai nesutinka), jų a tžvilgiu turėtų būti taikomas CPK 787 straipsnis. Šiame 
straipsnyje nustatyta, kad bylos, nagrinėtinos ginčo teisena, tačiau neišvardytos šio kodekso 
VII dalies LIX skyriaus antrajame skirsnyje, priskirtinos Lietuvos Respublikos teismų 
jurisdikcijai, jeigu  atsakovas Lietuvoje turi turto arba jam priklauso turtinės teisės. 
Bendrovė „Taurus“ turi turto Lietuvoje, jos kaip subjekto priskyrimas Lietuvos jurisdikcijai 
pagal CPK 787 straipsnio 1  dalies 2 punktą yra absoliučiai teisėtas. Todėl net tuo atveju, jei 
žalos padarymas būtų kildinamas iš atskirų sandorių sudarymo (o tai, kaip paaiškinta šiame 
kasaciniame skunde, nėra galima), tai nustačius, kad bent vienam iš tokio sandorio atsakovų 
reikalavimas gali būti pareikštas Lietuvoje, viso sandorio teisėtumas gal ėtų ir turėtų būti 
nagrinėjamas Lietuvoje, kadangi jų abiejų bendrais veiksmais buvo padaryta žala ir tai 
lemia jurisdikcijos koncentraciją.  
40.27.  Teismai pažeidė CK 1.87 straipsnio 1 dalies ir CPK 787 straipsnio 1 dalies 2 punkto 
normas, nes nepritaikė sandoriui, kurį šalys iš tikrųjų turėjo galvoje, taikytinų taisyklių. 
Bendrovė „Snoras“ ieškinio alternatyviu reikalavimu prašė taikyti sandorio, kur į šalys iš 
tikrųjų turėjo galvoje, taisykles ir pripažinti, kad tarp jos ir skolininkės bendrovės „Taurus“ 
buvo sudaryta paskolos sutartis, kurios suma yra 39 902 222,22 Eur. Kartu buvo prašoma 
pripažinti, kad paskolos sutartis, sudaryta kreditorės bendrov ės „Snoras“ ir skolininkės 
bendrovės „Taurus“, yra negaliojanti, nes prieštarauja juridinio asmens teisnumui (CK 
1.82 straipsnio 1 dalis); yra niekinė ir negaliojanti, nes prieštarauja viešajai tvarkai (CK 
1.81 straipsnio 1 dalis); yra niekinė ir negalioja nti, nes prieštarauja imperatyviosioms 
įstatymo normoms (CK 1.80 straipsnio 1  dalis). Pagal CK 1.87 straipsnį, jeigu sandoris 
sudarytas kitam sandoriui pridengti, taikomos sandoriui, kurį šalys iš tikrųjų turėjo galvoje, 
taikytinos taisyklės. Bendrovių „Sn oras“ ir „Taurus“ paskolos sandoris, atsižvelgiant į 
anksčiau nurodytą kasacinio teismo praktiką ir teisės doktriną, yra formaliai galiojantis, kol 
teismas nenustatė šio niekinio sandorio negaliojimo pagrindo. Atitinkamai jurisdikcija dėl 
šio sandorio ginč ijimo turėjo būti nustatoma pagal šiam sandoriui taikytiną taisyklę – CPK 
787 straipsnio 1 dalies 2  punktą.  
41. Atsiliepimu į kasacinį skundą atsakovė bendrovė „Multiasset  S.A.“ prašo kasacinį skundą 
atmesti, o apeliacinės instancijos teismo nutartį palikti nepakeistą. Atsiliepime nurodyta:  
 
 17 
 
41.1. Kasacinio teismo praktikoje konstatuota, kad teismingumas civilinėse bylose su 
tarptautiniu (užsienio) elementu nustatomas kiekvienam byloje pareikštam reikalavimui 
atskirai pagal taikytinus Europos Sąjungos, tarptautinės teisės aktus arba nacionalinius 
teisės aktus, nebent taikytinas teisės aktas, pagal kurį nagrinėtinas tarptautinės jurisdikcijos 
klausimas leidžia pareikštus reikalavim us jurisdikcijos tikslais vertinti kartu (Lietuvos 
Aukščiausiojo Teismo 2016 m. gruodžio 29 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -3-551-
915/2016; 2017 m. kovo 7 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -3-121-687/2017). Tais 
atvejais, kai byloje yra keli atsakov ai, Lietuvos Respublikos teismas pagal taikytinus teisės 
aktus nustato, ar jis turi jurisdikciją kiekvienam atsakovui atskirai. Šiuo tikslu teismas gali 
kiekvieno atsakovo atžvilgiu taikyti skirtingus teisės aktus (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 
2017 m. kov o 7 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -3-121-687/2017).  
41.2. Ieškovė, reikšdama ieškinį, teismo prašė taikyti alternatyvius pažeistų teisių gynimo 
būdus: a) sandorių pripažinimo negaliojančiais ir restitucijos taikymo; arba b) žalos 
atlyginimo priteisimo. Va dinasi, ieškovei pareiškus du alternatyvius reikalavimus keliems 
atsakovams, teismai teismingumo klausimą turi spręsti pagal kiekvieną iš reikalavimų bei 
kiekvienam iš atsakovų atskirai.  
41.3. Pagal ieškovės reikalavimą dėl sandorių pripažinimo negaliojančiais  matyti, kad toks 
reikalavimas nereiškiamas atsakovams R. B . ir N. S. Teismingumo klausimas pagal 
reikalavimą dėl sandorių pripažinimo negaliojančiais spręstinas vertinant, kad visų 
atsakovų pagal tokį reikalavimą buveinės yra užsienio valstybėse. Atsakovės  bendrovės 
„Multiasset S. A.“ buveinė yra Šveicarijoje, todėl tiek pirmosios, tiek ir apeliacinės 
instancijos teismai pagrįstai sprendė, kad ieškovės reikalavimo atsakovei bendrovei 
„Multiasset S.  A.“ teismingumas turi būti nustatomas pagal Lugano konvenci jos nuostatas.  
41.4. Galima būtų sutikti su kasacinio skundo argumentais, kad ieškovė byloje įrodinėjo ne 
atskirų sandorių, o visos sandorių grandinės ydingumą, ir tuo atveju, jeigu kasacinis teismas 
pripažintų pagrįstais kasacinio skundo argumentus dėl Lugano k onvencijos 23 straipsnio 
1 dalies netaikymo nustatant ginčo teismingumą, vis tiek turėtų būti taikoma bendra 
taisyklė, įtvirtinta Lugano konvencijos 2 straipsnio 1 dalyje, kad bylos turi būti 
nagrinėjamos teismuose pagal atsakovo ( -ų) buveinės vietą.  
41.5. Dėl reikalavimo atlyginti padarytą žalą teismingumo – kasacinis teismas savo 
praktikoje panašioje byloje, pasisakydamas dėl žalos atsiradimo vietos sprendžiant 
teismingumo klausimą pagal Lugano konvenciją, yra konstatavęs, jog pagal ESTT 
formuojamą praktiką vi eta, kurioje buvo padaryta žala, nėra ta vieta, kurioje ieškovas 
gyvena arba kuri yra pagrindinė jo turto buvimo vieta, jeigu ten jis patyrė vien tik finansinę 
žalą, kurios priežastis buvo turto praradimas, patirtas kitoje šalyje. Vieta, kurioje buvo 
padar yta žala, yra tik ta vieta, kurioje buvo padaryta pirminė, tiesioginė žala (Lietuvos 
Aukščiausiojo Teismo 2018 m. spalio 19 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -3-368-
687/2018). Ieškovė kasaciniame skunde nurodo, kad 2011 metų lapkričio 17 d. „VTB 
Bank“ nu traukė patikėjimo sutartį su ieškovė ir paskolos sutartį su atsakove bendrove 
„Multiasset  S. A.“, o reikalavimo teisę į bendrovę „Multiasset S.  A.“ perleido ieškovei. Tai 
reiškia, kad tą dieną bendrovė „VTB Bank“ įskaitė deponuotas ieškovės lėšas ir tą die ną de 
facto  (faktiškai) atsirado ieškovės reikalaujama priteisti pirminė, tiesioginė žala. Akivaizdu, 
kad žalos atsiradimo vieta yra laikytina ne Lietuva, o „VTB Bank“ buveinė Austrijoje.  
41.6. Ieškovės pateiktas Vienos tarptautinio arbitražo centro galutinis s prendimas civilinėje 
byloje Nr. SCH -5484 netiesiogiai patvirtina, kad ieškovė analogiškai pažeistas teises gali 
ginti ir kitų jurisdikcijų ginčų sprendimo institucijose, ir net ne bendros kompetencijos 
teismuose.  
 
 18 
 
42. Atsiliepimu į kasacinį skundą atsakovės ben drovės „Gemini Investment Fund Limited“ ir 
„Taurus Asset Management Fund Limited“ prašo kasacinį skundą atmesti. Atsiliepime 
nurodyta:  
42.1. CPK 347 straipsnio 2 dalis draudžia kasaciniame skunde remtis naujais įrodymais bei 
aplinkybėmis, kurie nebuvo nagrinėti  pirmosios ar apeliacinės instancijos teisme. Prie 
kasacinio skundo ieškovė pateikė papildomus įrodymus, t. y. Vienos tarptautinio arbitražo 
centro galutinio sprendimo civilinėje byloje Nr. SCH -5484 bei 2018 m. vasario 28 d. 
Vilniaus miesto apylinkės teism o nutarties baudžiamojoje byloje Nr. IBPS -V-403976 
kopijas. Nė vienas iš minėtų įrodymų nei pirmosios, nei apeliacinės instancijos teismui 
nebuvo pateiktas, dėl to jais negalėjo būti grindžiamas ir ieškovės kasacinis skundas.  
42.2. 2018 m. vasario 28 d. Vilniau s miesto apylinkės teismo nutartis baudžiamojoje byloje 
Nr. IBPS -V-403976 yra ne teismo nuosprendis, o tik tarpinis vykstančio ikiteisminio tyrimo 
tvarkomojo pobūdžio dokumentas, todėl ji jokios teisinės prejudicijos negali sukurti. 
Vienos tarptautinio arb itražo centro galutinio sprendimo civilinėje byloje Nr. SCH -5484 
ginčo dalykas yra kitas, todėl kitos yra ir faktinės aplinkybės bei joms taikytina teisė.  
42.3. Dėl ieškinio pagrindo ir dalyko nesuderinamumo ieškinys turėjo būti tik atmestas, nes 
reikalavimai t ripakopiai, reikalaujama vienu metu ir modifikuoti sandorius, ir juos 
pripažinti negaliojančiais, ir atlyginti žalą. N egalima tokia teisinė argumentacija ir teisių 
gynimo būdas, kai ieškovė pati nustato atsakovų sudaryto sandorio rūšį, tvirtindama, jog 
tikrasis sandoris yra apsimestinis, o tą patį savo įsivaizduojamą sandorį toje pačioje byloje 
bando pripažinti negaliojančiu. Apsimestinio sandorio pripažinimas negaliojančiu, ieškovui 
įrodžius sandorio apsimestinumo faktą, teisės yra leistinas. Vis dėlto kon statavimas, kad ir 
tikrasis atsakovų sudarytas sandoris, ir ieškovės pripažintas tikruoju sandoris turi iš karto 
negalioti, tame pačiame teismo procese nėra galimas. Atsakovių manymu, tokiam 
dvigubam negaliojimui pasiekti yra būtinas antrasis teismo proces as, kad teismo sprendimu 
kartą modifikuotas sandoris galėtų būti nuginčijamas.  
42.4. Pagal ieškinio padavimo metu galiojusio DK 287 straipsnį ieškinys darbuotojams dėl 
žalos atlyginimo galėjo būti pareikštas teisme tik išnaudojus privalomą ikiteisminio ginčo 
nagrinėjimo procedūrą. Byloje duomenų apie ieškovės pasinaudojimą privaloma 
ikiteismine ginčo prieš savo darbuotojus sprendimo tvarka nėra.  
42.5. Atsakovių bendrovių „Multiasset“ ir „VTB Bank (Austria) AG“ sudaryta paskolos 
sutartis ir (ar) kitos sutartys negali būti ginčijamos, nes ieškovė į bylą nėra įtraukusi vienos 
iš ginčijamą sutartį sudariusių šalių – bendrovės „VTB Bank (Austria) AG“. Bandymas 
ginčyti dvišalį sandorį neįtraukus į bylą vienos iš šalių yra viešosios ir privatinės teisės 
principams prieštarau jantis veiksmas. Nėra įmanoma visų atskirų atsakovų veiklos vertinti 
kaip visumos, kaip to reikalauja ieškovė, nes ieškovės įrodinėjamo generalinio delikto 
konstatavimas yra negalimas be visų ieškovės įrodinėjamo delikto grandinėje dalyvavusių 
subjektų įtr aukimo į bylą kaip atsakovų. Atsakovėms priklausant skirtingoms 
jurisdikcijoms ir neturėjus jokių ryšių nei su ieškove, nei tarpusavyje, joks atsakovių 
bendrumas negali būti konstatuotas.  
42.6. Atsakovių bendrovių „Multiasset“ ir „Gemini“ atžvilgiu generalinio delikto doktrina 
negali būti įgyvendinta dėl to, jog minėti asmenys neturėjo jokių sąsajų su Lietuvos 
Respublika. Šių bendrovių sudaryta sutartis įtvirtina Austrijos teisės taikymą bei arbitražinę 
išlygą, kuri turėtų būti privaloma ne tik uždarą sutartį su darančioms šalims, bet ir 
tretiesiems asmenims, ginčijantiems tą pačią sutartį.  
42.7. Visus savo reikalavimus dėl tariamos žalos ieškovė kildina iš 2011 metų įvykių. 
Bankroto byla ieškovei iškelta taip pat 2011 metais. Ieškinį dėl žalos ieškovė pareiškė tik 
2017 metais, t. y. po 6 metų, arba daugiau negu 2 kartus praleidusi ieškinio senaties terminą 
 
 19 
 
reikalavimui dėl žalos pareikšti. Vien dėl senaties toks ieškovės reikalavimas negalėjo būti 
tenkinamas, prašymo atnaujinti ar netaikyti senaties nebuvo.  
42.8. Nei bendro vė „Gemini“, nei bendrovė „Taurus“ su atsakovais R. B . ir N.  S. niekada 
neturėjo santykių, neturi ir niekada su jais neturėjo jokių ryšių, dėl to negali būti siejamos 
su jokiais R. B . atliktais ar neatliktais veiksmais. Bendros žalos schema yra tik ieškovė s 
įsivaizdavimas apie atsakoves, neturintis nei loginio, nei faktinio pagrindo. Žalos 
atlyginimo atveju ieškovė turi įrodyti kiekvieno iš atsakovų civilinės atsakomybės sąlygas. 
Tiek konkretaus atsakovo sudaryto sandorio pripažinimo negaliojančiu, tiek kon kretaus 
atsakovo civilinės atsakomybės klausimas gali būti sprendžiamas Lietuvos Respublikos 
teisme tik tuo atveju, jei tai nustato konkretaus atsakovo atžvilgiu taikytinas teisės aktas, 
įtvirtinantis Lietuvos Respublikos teismo jurisdikciją.  
42.9. Nustatant ža lą sukėlusio įvykio vietą, turi būti taikoma ne ieškovės nurodoma Lugano 
konvencijos 5 straipsnio 3 dalis, o specialioji norma – 5 straipsnio 6 dalis dėl patikėto turto 
buvimo vietos teismingumo. Ieškovės ir bendrovės „Multiasset S. A.“ turto patikėjimo 
sutartis nustato, kad bylos dėl tokio turto gali būti keliamos tik turto buvimo vietos teisme. 
Ieškovės atsakovei bendrovei „Multiasset S. A.“ patikėtas turtas iškeliavo į Šveicariją. 
Taigi ir bylos dėl šio turto netekimo, dingimo gali būti nagrinėjamos tik Šveicarijos teisme. 
Taip pat reikėtų vertinti ir atsakovų sudarytus prorogacinius susitarimus šiuo klausimu. 
Reglamentas „Briuselis I bis“ byloje apskritai neturėtų būti taikomas, nes byloje nėra nė 
vieno atsakovo, gyvenančio kitoje ES valstybėje narėje, k uriems turėtų būti taikomas 
reglamentas.  
42.10.  Žalą ieškovei sukėlęs įvykis negali būti vien tik abstraktus ieškovės pinigų netekimas. 
Veiksmai būtinai turi būti neteisėti. Tapusi atsakovės bendrovės „Multiasset  S. A.“ 
kreditore ieškovė net nebandė pareikalauti paskolos grąžinimo ar kitaip įgyvendinti savo 
reikalavimo teisių. Todėl ieškovė neturi jokio teisinio ar faktinio pagrindo teigti apie žalos 
įvykį ar žalos faktą. Atsakovių veiksmų nejungia bendra tyčia, j okie bendri veiksmai, dėl to 
ir bylos dėl žalos atlyginimo kiekvienam iš atsakovų galėjo būti keliamos tik atskirai.  
42.11.  Ieškovės tvirtinimu, žalą sukėlusio įvykio vieta turi būti nustatoma pagal žalą 
sukėlusios įvykių grandinės pradžią. Atsakovų manymu, iešk ovės įrodinėjamą žalą 
galėjusių sukelti įvykių grandinė turėjo prasidėti tik tada, kada ieškovė prarado veiksmingą 
prarastų pinigų kontrolę, tačiau tokia aplinkybė byloje dar nenustatyta. Ieškovė nebandė 
reikalauti pinigų grąžinimo iš atsakovės bendrovės „ Multiasset S. A.“. Žalos atsiradimo 
momentą nebuvus Lietuvoje patvirtina ir dar viena aplinkybė – pinigais iš karto po ieškovės 
įvykių grandinėje pasinaudojo ir jais teisėtai bei ieškovės neginčijamai disponavo bendrovė 
„VTB Bank (Austria) AG“. Šiam asmeni ui nėra reiškiamos jokio pretenzijos ir jis nėra 
įtrauktas kaip atsakovas. Ginčo byloje nėra, kad pinigų kontrolę ieškovė prarado Austrijoje, 
šiems pinigams iškeliavus iš „VTB bank (Austria) AG“ banko sąskaitos. Pinigų kontrolę 
ieškovė galėjo prarasti tik tada, kai tos pačios lėšos „VTB bank (Austria) AG“ buvo 
paskolintos atsakovei bendrovei „Multiasset S.  A.“. Taigi, Lietuvoje nevyko jokie įvykiai, 
susijęs su ieškovės įrodinėjama žala. Net nebandžiusi susigrąžinti suteiktų paskolų ieškovė 
negali tvirtinti jai buvus padarytą kokią nors žalą.  
42.12.  Ieškovė į bylą nėra pateikusi jokių duomenų apie atsakovių bendrovių „Multiasset“ 
bei „Gemini“ turto Lietuvoje buvimą. Todėl atsakovių bendrovių „Gemini“ ir „Taurus“ 
atžvilgiu teismai negalėjo taikyti CPK 787 straipsnį,  nurodantį, jog byla gali būti 
nagrinėjama Lietuvoje, jei atsakovai Lietuvos Respublikoje turi turto.  
43. Atsiliepimu į kasacinį skundą atsakovas R. B . prašo kasacinį skundą atmesti, palikti nepakeistus 
pirmosios ir apeliacinės instancijos teismų procesinius sprendimus. Atsiliepime nurodyta:  
43.1. Atsakovo R. B . atsakomybei taikytinos ne CK normos ir generalinio delikto principai, 
bet 2002 m. DK normos, kurias ir taikė pirmosios bei apeliacinės instancijos teismai. 
 
 20 
 
Aplinkybė, jog atsakovui R.  B. apie visą schemą ir  tolesnį banko „Snoras“ lėšų judėjimą bei 
panaudojimą nebuvo žinoma, yra pirmosios ir apeliacinės instancijos teismų nustatyta ir 
saistanti kasacinį teismą. Ieškovė neįrodė atsakovus N. S . ir R. B . žinojus apie visą schemą 
in corpore  (lot. viską kartu), o ne tik jų pačių atliekamus veiksmus. Teismai vertino visus 
ieškovės nurodytos schemos sandorius ir dėl jų pasisakė, be kita ko, nurodydami, kad žala 
ieškovei kilo ne iš tų veiksmų ar sandorių, kuriuos atliko atsakovai R. B . ar N.  S., o iš 
tolesnių veiksmų (lėšų skolinimo kitoms su V.  A. siejamoms įmonėms), su kuriais šių 
atsakovų sąsajų ieškovė neįrodė.  
43.2. R. B . nebuvo banko „Snoras“ vadovas. Sprendimų, priimtų aukščiausios banko 
„Snoras“ vadovybės lygmeniu (banko pagrindinio akcininko V. A . ir banko akcininko bei 
prezidento R. B .), įgyvendinimui atskirų banko darbuotojų sutikimas ar nesutikimas 
negalėjo turėti i r neturėjo jokios lemiamos reikšmės. R. B . atsisakius atlikti vieną ar kitą 
veiksmą, darbdavė bendrovė „Snoras“ turėjo visas galimybes tai padaryti pavesti bet 
kuriam kitam banko darbuotojui. Banko vadovybei nusprendus įgyvendinti schemoje 
nurodytus veiksm us, 40 mln. Eur suma būtų buvusi deponuota banko „Snoras“ vardu 
nepaisant to, ar R. B ., ar kuris kitas banko darbuotojas būtų atlikęs techninius tam 
reikalingus veiksmus – davęs nurodymą deponuoti lėšas ir tokį nurodymą įvykdęs. 
Atsakovas R. B . neturėjo jo kių sąsajų su šios bylos atsakovais juridiniais asmenimis ir 
neturėjo jokios informacijos apie jų atliekamus veiksmus su iš bendrovės „Snoras“ 
gautomis lėšomis.  
43.3. 2002 m. DK 228 straipsnis nustatė darbuotojų pareigas laiku ir tiksliai vykdyti teisėtus 
darbd avio ir administracijos nurodymus. Nagrinėjamu atveju 40 mln. Eur į bendrovę „VTB 
Bank“ buvo deponuoti vykdant banko prezidento sudarytą patikėjimo sutartį su „VTB 
Bank“ ir jo pasirašytus kitus minėtus dokumentus. Ieškovės nurodomą žalą, pasireiškusią 
40 m ln. Eur praradimu, nulėmė ne šių lėšų deponavimas į „VTB Bank“ pagal patikėjimo 
sutartį ar šio deponavimo pratęsimas, bet tai, kad lėšos buvo pervestos pagal bendrovės 
„Snoras“ pagrindinio akcininko V. A . iš anksto sugalvotą sandorių grandinę jo faktiškai 
kontroliuojamoms bendrovėms „Gemini“ ir „Taurus“. Dėl žalos padarymo R.  B. veiksmai 
nėra neteisėti, kalti ir nėra jų bei žalos priežastinio ryšio. R.  B. veiksmai vertinami pagal tai, 
ką konkrečiai jis yra padaręs, o ne pagal tai, koks buvo banko vadovybės suplanuotas 
galutinis visos ieškovės nurodytos schemos rezultatas.  
43.4. Vien prisipažinimo ir atleidimo nuo baudžiamosios atsakomybės faktas neleidžia 
tvirtinti, kad atsakovas civilinės atsakomybės taikymo prasme bendrai su V. A ., R. B. ir 
kitais į šią bylą neįtrauktais asmenimis padarė žalą bankui. Atsakovo R.  B. atleidimas nuo 
baudžiamosios atsakomybės ne įrodo, o paneigia ieškovės tvirtinimus, kad R. B . tariamai 
buvo pagrindinis schemos vykdytojas banke. Lietuvos Respublikos baudžiamojo kodekso 
39-1 straipsnio 2 dalis nustato, kad šio straipsnio 1 dalis netaikoma organizuotos grupės ar 
nusikalstamo susivienijimo organizatoriui ar vadovui.  
44. Atsiliepimu į kas acinį skundą atsakovas N. S . prašo kasacinį skundą atmesti. Atsiliepime 
nurodyta:  
44.1. Ieškovė N. S . neteisėtus veiksmus sieja su patikėjimo sutarties pratęsimo pasirašymu, 
teigdama, kad jei minėtas pratęsimas būtų buvęs nepasirašytas, būtų buvusios reikšminga i 
geresnės galimybės susigrąžinti neteisėtai pervestas lėšas. Šis teiginys nepagrįstas vien dėl 
to, jog yra hipotetinis, vertinamojo pobūdžio ir niekaip neįtakoja priimtų sprendimų 
teisėtumo bei pagrįstumo. Priežastinio ryšio nustatymas – tai fakto, o ne t eisės klausimas. 
N. S . veiksmai nebuvo schemos dalis, jis apie schemą nežinojo, o kasacinio skundo 
teiginiai dėl N. S . dalyvavimo schemoje yra nauji, to nenustatė bylą nagrinėję pirmosios ir 
apeliacinės instancijos teismai.  
 
 21 
 
44.2. Atsakovas N. S . niekaip negalėj o prisidėti prie žalos ieškovei padarymo, nes lėšų 
deponavimo sutarties pratęsimą pasirašė praėjus beveik trims mėnesiams po to, kai jos jau 
nebuvo ieškovės žinioje, ir, kaip rodo bylos duomenys, atsidūrė V. A . kontroliuojamoje 
lengvatinio apmokestinimo be ndrovėje „Taurus Asset Manegement Fund Ltd.“. N. S . 
neturėjo nieko bendro su ieškovės minima nusikalstama schema. Ieškovės teiginys, jog 
N. S. turi pareigą atlyginti jos patirtą žalą, yra absoliučiai nepagrįstas nei fakto, nei teisės 
prasme. Pagrindinis ža los ieškovei sukėlėjas šiuo atveju galėjo būti V.  A., į kurio 
kontroliuojamų įmonių sąskaitas ir buvo pervedamos lėšos bei naudojamos jo interesais.  
44.3. Atsakovas sutinka su teismų išvadomis, jog reikalavimai atsakovams – juridiniams 
asmenims bendrovėms „Mult iasset S. A.“, „Gemini Investment Fund Limited“, „Taurus 
Asset Management Fund Limited“ – neteismingi Lietuvos teismams, nes galima tiesioginė 
žala bankui atsirado ne Lietuvoje, o užsienio bankuose, kuriuose lėšos buvo įskaitytos į 
nurodytų užsienio bendro vių sąskaitas, visų pirma į bendrovės „Multiasset S. A.“ sąskaitą 
Šveicarijoje. Jos buveinė Šveicarijoje, o kitų bendrovių – Bahamų Sandraugoje. Ieškovės 
ginčijami sandoriai sudaryti ne Lietuvoje, jų esmė nesusijusi su Lietuvos Respublika. Be to, 
bendrovės  „Multiasset S. A.“ sandoriui ginčyti taikytina Lugano konvencijos 23 straipsnio 
1 dalies nuostata, nes šalys sudarė susitarimą dėl teismingumo Šveicarijoje, todėl šis 
reikalavimas turėtų būti nagrinėjamas Šveicarijoje.  
 
Teisėjų kolegija  
 
k o n s t a t u  o j a :  
 
IV. Kasacinio teismo argumentai ir išaiškinimai  
 
Dėl bylos ginčo jurisdikcijos nustatymą reglamentuojančių teisės normų taikymo  
 
45. Lietuvos teismui užsienio elementą turinčioje byloje pirmiausia reikia išspręsti jurisdikcijos 
klausimą, t. y. teismas ex officio  (savo iniciatyva, pagal pareigas) turėtų patikrinti, ar jis turi 
kompetenciją priimti ieškinį ir nagrinėti bylą (CPK 782 strai psnis). Tarptautinės jurisdikcijos 
taisyklės civilinėse bylose su tarptautiniu (užsienio) elementu yra išdėstytos keliose teisės aktų 
grupėse – Europos Sąjungos teisės aktuose, tarptautinėse sutartyse ir CPK  VII dalyje 
(„Tarptautinis civilinis procesas“). CPK  VII dalies nuostatos taikomos tik tuomet, jeigu 
tarptautinė sutartis, kurios dalyvė yra Lietuvos Respublika, atitinkamų santykių 
nereglamentuoja kitaip (Lietuvos Respublikos Konstitu cinio akto „Dėl Lietuvos Respublikos 
narystės Europos Sąjungoje“ 2 punktas, CPK  1 straipsnio 3 dalis, 780 straipsnis).  
46. Ieškovė nagrinėjamoje byloje pareiškė alternatyvius reikalavimus: reikalavimą dėl sandorių 
pripažinimo negaliojančiais, kuris re iškiamas atsakovams juridiniams asmenims, bei 
reikalavimą dėl žalos atlyginimo, kuris reiškiamas solidariai visiems bylos atsakovams. 
Pirmosios ir apeliacinės instancijos teismai pripažino Lietuvos teismų jurisdikciją tik dėl 
ieškinio reikalavimų atsakovam s R. B . ir N. S ., o ieškinio reikalavimų dalį, reiškiamą 
nurodytoms užsienio bendrovėms, paliko nenagrinėtą, nustatę, kad byla dėl šių reikalavimų nėra 
teisminga Lietuvos Respublikos teismams. Tokią poziciją teismai grindė tuo, kad ieškovės 
ginčijami sando riai sudaryti tik užsienio valstybių bendrovių, o ieškovės prašoma atlyginti žala 
kilo dėl atsakovų veiksmų sudarant ginčijamus sandorius, kurie sudaryti ir įvykdyti ne 
Lietuvoje, juos sudarė ne Lietuvos Respublikoje įsteigtos bendrovės. Ieškovė kasaciniu skundu 
nesutinka su tokiomis bylą nagrinėjusių teismų išvadomis.  
 
 22 
 
47. Kasacinis teismas yra išaiškinęs, kad t eismingumas civilinėse bylose su tarptautiniu (užsienio) 
elementu nustatomas kiekvienam byloje pareikštam reikalavimui atskirai pagal taikytinus 
Europo s Sąjungos, tarptautinės teisės aktus arba nacionalinius teisės aktus, nebent taikytinas 
teisės aktas, pagal kurį nagrinėtinas tarptautinės jurisdikcijos klausimas leidžia pareikštus 
reikalavimus jurisdikcijos tikslais vertinti kartu. Tais atvejais, kai by loje yra keli atsakovai, 
Lietuvos Respublikos teismas pagal taikytinus teisės aktus nustato, ar jis turi jurisdikciją 
kiekvienam atsakovui atskirai. Šiuo tikslu teismas gali kiekvieno atsakovo atžvilgiu taikyti 
skirtingus teisės aktus ( Lietuvos Aukščiausio jo Teismo 2017 m. kovo 7 d. nutarties civilinėje 
byloje Nr. 3K -3-121-687/2017 25 –26 punktai ir juose nurodyta kasacinio teismo praktika).  
48. Tarp bylos šalių nėra ginčo, kad ieškinio reikalavimų, reiškiamų Šveicarijos Konfederacijoje 
įsteigtai bendrovei „Mult iasset S. A.“, teismingumui nustatyti taikytina 2007 m. spalio 30  d. 
Lugano konvencija dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose 
pripažinimo ir vykdymo. Pažymėtina, kad tokia pat išvada padaryta kasacinio teismo anksčiau 
nagrin ėtoje savo faktinėmis aplinkybėmis panašioje byloje, kurioje ieškovė buvo pareiškusi 
reikalavimus atsakovei bendrovei „Multiasset S.  A.“ (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2018 m. 
spalio 19 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -3-367-969/2018, 27 punktas).  
49. Lugano konvencija iš esmės išplečiamas 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamente (EB) 
Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo 
ir vykdymo (reglamentas „Briuselis I“) ir jį pakeitusiame 2012  m. gruodžio 12  d. Europos 
Parlamento ir Tarybos reglamente (ES) Nr.  1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų 
civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (reglamentas „Briuselis I bis“) 
nustatytų principų taikymas ELPA narėms. Lugano konvencijos struktū ra pagrįsta reglamento 
„Briuselis I“ principais, joje atkartojama dauguma šio reglamento nuostatų. Remiantis antruoju 
Lugano konvencijos protokolu, susitariančiosios šalys įsipareigojo vadovautis ir Teisingumo 
Teismo jurisprudencija bei doktrina, suformuot a aiškinant reglamentą „Briuselis I“ (šiuo metu – 
reglamentas „Briuselis I bis“). Taigi, aiškinant ir taikant Lugano konvencijos nuostatas turi būti 
remiamasi ESTT sprendimais, priimtais bylose, kuriose buvo aiškinamas ir taikomas 
reglamentas „Briuselis I“  („Briuselis I bis“) tiek, kiek šių teisės aktų nuostatas galima laikyti 
lygiavertėmis.  
50. Lugano konvencijos 2 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad, laikantis šios konvencijos nuostatų, 
šios konvencijos privalančioje laikytis valstybėje nuolat gyvenantiems asme nims, 
neatsižvelgiant į jų pilietybę, bylos turi būti keliamos tos valstybės teismuose. Šios konvencijos 
privalančioje laikytis valstybėje nuolat gyvenantiems asmenims bylos gali būti keliamos kitos 
šios konvencijos privalančios laikytis valstybės teismuos e tik pagal šios antraštinės dalies 2 –
7 skirsniuose nustatytas taisykles (Konvencijos 3 straipsnio 1 dalis).  
51. Kadangi dalis atsakovų, kuriems nagrinėjamoje byloje pareikšti reikalavimai, nėra Lugano 
konvencijos valstybių subjektai, jai aktuali ir Lugano kon vencijos 4 straipsnio 1 dalis, kurioje 
įtvirtinta, kad jeigu atsakovo nuolatinė gyvenamoji vieta yra ne šios konvencijos privalančioje 
laikytis valstybėje, kiekvienos šios konvencijos privalančios laikytis valstybės teismų 
jurisdikciją pagal 22 ir 23 strai psnius nustato tos valstybės teisė. Taigi minėtame konvencijos 4 
straipsnyje įtvirtinta teisės norma, viena vertus, nustato ribas tarp pačios konvencijos 
jurisdikcinių taisyklių taikymo ir nacionaliniuose valstybių narių teisės aktuose įtvirtintų 
tarptauti nės jurisdikcijos taisyklių, antra vertus, ji inkorporuoja nacionalines jurisdikcijos 
taisykles į minėtos konvencijos teisinio reglamentavimo schemą.  
52. Lugano konvencijos 2 skirsnis reglamentuoja specialiosios jurisdikcijos taisykles. Viena iš 
specialiosios jurisdikcijos taisyklių, reglamentuojanti r eikalavimų, kylančių iš deliktų, 
teismingumą (Konvencijos 5 straipsnio 3 dalis), įtvirtina, kad bylose dėl civilinės teisės 
pažeidimų, delikto arba kvazidelikto , be atsakovo gyvenamosios (buveinės) vietos teismo, taip 
pat yra kompetentingi ir vietos, kurioje įvyko ar gali įvykti žalą sukėlęs įvykis, teismai.  
 
 23 
 
53. Pagal Lugano konvencijos 6 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą specialiosios jurisdikcijos taisyklę, šios 
konv encijos privalančioje laikytis valstybėje nuolat gyvenančiam asmeniui byla taip pat gali 
būti iškelta, kai minėtas asmuo yra vienas iš atsakovų teismuose pagal bet kurio iš jų nuolatinę 
gyvenamąją vietą, jeigu reikalavimai yra taip glaudžiai susiję, kad yr a tikslinga juos nagrinėti ir 
spręsti visus iš karto, siekiant išvengti atskirų teismo procesų metu priimtų sprendimų 
nesuderinamumo (jurisdikcijų koncentracijos taisyklė).  
54. Lugano konvencijos 7 skirsnis reglamentuoja jurisdikcijos prorogacijos taisyklę. Pa gal šią 
taisyklę, jeigu šalys, kurių vienos arba daugiau nuolatinė gyvenamoji vieta (buveinė) yra šios 
konvencijos privalančioje laikytis valstybėje, yra susitarusios, kad šios konvencijos privalančios 
laikytis valstybės teismas arba teismai turi jurisdikc iją spręsti bet kuriuos ginčus, kilusius arba 
galinčius kilti dėl konkrečių teisinių santykių, minėtas teismas arba minėti teismai turi 
jurisdikciją. Tokia jurisdikcija yra išimtinė, jeigu šalys nebuvo susitarusios kitaip (Konvencijos 
23 straipsnis).  
55. Paga l Lugano konvencijos 23 straipsnio nuostatas susitarimu dėl jurisdikcijos šalys gali 
nukrypti ne tik nuo bendrosios jurisdikcijos, nustatomos pagal atsakovo gyvenamosios vietos 
(buveinės) principą, įtvirtintą Lugano konvencijos 2 straipsnyje, bet ir nuo sp ecialiosios 
jurisdikcijos, reglamentuojamos Lugano konvencijos 5 –6 straipsniuose (ESTT 1976 m. 
gruodžio 14 d. sprendimo byloje Estasis Salotti di Colzani Aimo e Gianmario Colzani s.n.c. , 
24/76, 7 punktas; sprendimo byloje Cartel Damage Claims (CDC) Hydroge n Peroxide SA  C 
352/13, 59, 61 punktai).  Susitarimas dėl jurisdikcijos prorogacijos reiškia, kad jai taikoma 
pirmenybė kitų specialiosios jurisdikcijos taisyklių atžvilgiu (žr., pvz., Lietuvos Aukščiausiojo 
Teismo 2018  m. spalio 19 d. nutarties civilinėje byloje Nr. 3K -3-368-687/2018 44 punktą).  
56. Ieškinio reikalavimų atsakovams „Gemini Investment Fund Limited“ ir „Taurus Asset 
Management Fund Limited“, įsteigtiems  Bahamų Sandraugoje, teismingumui nustatyti 
taikytinos Lietuvos Respublikos teisės normos, regl amentuojančios tarptautinį civilinį procesą. 
Pagal CPK 787 straipsnio 1 dalį bylos su tarptautiniu elementu, ginčo teisena Lietuvos 
Respublikoje gali būti nagrinėjamos, jeigu: 1) jei atsakovas ieškinio įteikimo metu yra Lietuvoje 
arba turi joje nuolatinę g yvenamąją vietą ar gyvena; 2) atsakovas Lietuvoje turi turto arba jam 
priklauso turtinės teisės; 3) ginčo dalykas yra Lietuvoje esantis daiktas, Lietuvoje esantis 
palikimas arba prievolė, kuri atsirado arba turi būti įvykdyta Lietuvoje.  
 
Dėl reikalavimo p ripažinti sandorius negaliojančiais teismingumo  
 
57. Teisėjų kolegija atkreipia dėmesį, kad iš esmės visi kasacinio skundo argumentai, kuriais 
ginčijamos bylą nagrinėjusių teismų išvados dėl jurisdikcijos, yra susiję su ieškovės reikalavimu 
dėl žalos atlyginim o. Reikalavimas dėl sandorių pripažinimo negaliojančiais atsakovams 
fiziniams asmenims, kurių gyvenamoji vieta yra Lietuvos Respublikoje, nereiškiamas, tokio 
pobūdžio reikalavimui taip pat netaikytinos Lugano konvencijos nuostatos, įtvirtinančios 
reikalavi mų, kylančių iš deliktų, teismingumą. Kadangi reikalavimas dėl sandorių nuginčijimo, 
minėta, nėra reiškiamas Lietuvoje reziduojantiems atsakovams, be to, kaip nurodo ir pati 
ieškovė, yra savarankiškas ir alternatyvus reikalavimui dėl žalos atlyginimo, jo a tžvilgiu nėra 
pagrindo taikyti Lugano konvencijos 6 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą susijusių reikalavimų 
taisyklę.  
58.  Vienintelis kasacinio skundo argumentas, kuriuo ginčijamos bylą nagrinėjusių teismų išvados 
dėl reikalavimo dėl sandorių pripažinimo negali ojančiu teismingumo, yra tai, kad, ieškovės 
vertinimu, nustatydami šio reikalavimo teismingumą teismai turėjo taikyti paskolos sandoriui 
(t. y. sandoriui, kurį, ieškovės teigimu, šalys iš tiesų turėjo omenyje) ginčyti taikytinas 
jurisdikcijos taisykles. Te isėjų kolegija šiuos ieškovės argumentus pripažįsta nepagrįstais.  
 
 24 
 
59. CK 1.87 straipsnio nuostata, kuria remiasi ieškovė, yra materialinio, o ne procesinio pobūdžio 
teisės norma. Ši nuostata reglamentuoja teisines pasekmes, kylančias tuo atveju, kai konkretus  
sandoris (sandoriai) pripažįstamas apsimestiniu. Taigi, būtina prielaida taikyti paskolos teisinius 
santykius reglamentuojančias teisės normas ieškovės ginčijamiems sandoriams yra ieškovės 
ginčijamų sandorių pripažinimas apsimestiniais.  
60. Kasacinis teismas yra pažymėjęs, kad nepaisant to, jog niekinis sandoris negalioja ir nesant šiuo 
klausimu priimto teismo sprendimo (CK 1.78 straipsnio 1 dalis), tam, kad pagrindas pripažinti 
sandorį niekiniu būtų akivaizdus (ir kad jį teismas galėtų konstatuoti procesiniam e sprendime), 
būtina, jog tokį pagrindą patvirtinančios aplinkybės būtų nustatytos (ištirtos, išnagrinėtos ir 
įvertintos) laikantis CPK  įtvirtin tų reikalavimų (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2019 m. sausio 
15 d. nutartis civilinėje byloje Nr. e3K -3-89-915/2019, 52 punktas). Taigi, teismas, taikantis CK 
1.87 straipsnį, visų pirma turi būti kompetentingas spręsti dėl atitinkamų sandorių pripažinimo 
apsimestiniais.  
61. Ieškovė nepateikia jokių argumentų, leidžiančių spręsti dėl reikalavimo pripažinti jos 
ginčijamus sandorius (išskyrus bendrovių „Gemini “ ir „Taurus“ sudarytus sandorius, kuriems, 
ieškovės teigimu, turėtų būti taikoma CPK 787 straipsnio 1 dalies 2 punkte įtvirtinta 
jurisdikcijos taisyklė ) apsimestiniais priskirtinumo Lietuvos teismų jurisdikcijai. Neturėdamas 
jurisdikcijos spręsti dėl konk rečių sandorių pripažinimo apsimestiniais, teismas neturi pagrindo, 
spręsdamas jurisdikcijos klausimą, tarp šalių susiklosčiusiems teisiniams santykiams taikyti CK 
1.87 straipsnį ir dėl ieškovės reikalavimų teismingumo spręsti pagal ieškovės įrodinėjamą, 
tačiau teismo dar nepatvirtintą, šalis siejantį teisinį santykį. Kitoks aiškinimas neatitiktų 
sandorių teisėtumo prezumpcijos ir sukurtų prielaidas ieškovei piktnaudžiauti pasirenkant bylą 
nagrinėjantį teismą ( angl. forum shopping ).  
62. Atsižvelgdama į tai, kad kitų argumentų, susijusių su bylą nagrinėjusių teismų išvados dėl 
ieškovės reikalavimo pripažinti sandorius negaliojančiais teismingumo nepagrįstumu, ieškovė 
nepateikia, teisėjų kolegija sprendžia, kad bylą nagrinėjusių teismų proc esinis sprendimas 
ieškovės reikalavimus dėl sandorių pripažinimo negaliojančiais ir restitucijos taikymo palikti 
nenagrinėtus kaip neteismingus Lietuvos Respublikos teismams yra teisėtas ir pagrįstas.  
 
Dėl susitarimo dėl jurisdikcijos (Lugano konvencijos 23 straipsnis)  
 
63. Ieškovės ginčijamoje 2011 m. liepos 25 d. AB banko „Snoras“ ir bendrovės „Multiasset S. A.“ 
sudarytoje patikėjimo sutartyje raštu yra įtvirtinta sąlyga, kad visi ginčai, kylantys iš šios 
sutarties, nagrinėjami Ženevos kantono teismuose (su tarties 9 straipsnio 2 dalis). Toks 
susitarimas, sudarytas raštu, atitinka Lugano konvencijos 23 straipsnio 1 dalyje 
reglamentuojamo susitarimo dėl jurisdikcijos prorogacijos formos reikalavimus.  
64. Nuostatos dėl sutartinio teismingumo (jurisdikcijos proroga cijos), įtvirtintos Lugano 
konvencijos 23 straipsnio 1 dalyje bei reglamento „Briuselis I bis“ 25 straipsnio 1 dalyje, savo 
esme yra identiškos, t. y. jos šalių susitarimui spręsti kilusius arba galinčius kilti ginčus dėl 
konkrečių teisinių santykių pasiri nktos valstybės teisme suteikia išimtinės jurisdikcijos galią. 
Remiantis Teisingumo Teismo formuojama praktika, valstybės narės teismo ar teismų 
jurisdikcija, kurią sutarties šalys patvirtino jurisdikciją suteikiančioje nuostatoje, iš esmės yra 
išimtinė (E STT 2015  m. gegužės 21  d. sprendimas byloje El Majdoub, C-322/14, 
EU:C:2015:334, 24  punktas).  
65. Siekiant nustatyti į susitarimo dėl jurisdikcijos taikymo sritį patenkančius ginčus, jį turi 
išaiškinti nacionalinis teismas, kuriame juo remiamasi (ESTT sprendi mo byloje Powell Duffryn , 
C-214/89, EU:C:1992:115, 37 punktas ir sprendimo byloje Benincasa , C -269/95, 
EU:C:1997:337, 31 punktas).  
 
 25 
 
66. Ieškovė nagrinėjamoje byloje įrodinėja, kad 2011 m. liepos 25 d. AB banko „Snoras“ ir 
bendrovės „Multiasset S. A.“ sudarytoj e patikėjimo sutartyje įtvirtintas susitarimas dėl 
jurisdikcijos bylą nagrinėjusių teismų buvo išaiškintas pernelyg plačiai ir kad jis neapima 
ieškovės reiškiamo reikalavimo dėl žalos atlyginimo. Teisėjų kolegija nesutinka su šiais 
ieškovės argumentais.  
67. ESTT jurisprudencijoje išaiškinta, kad ieškiniai dėl civilinės atsakomybės, kurie pagal 
nacionalinę teisę yra deliktinio pobūdžio, vis dėlto turi būti laikomi susijusiais su „byla dėl 
sutarties“, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr.  44/2001 5  straipsnio 1 punkto a  papunktį, 
jeigu elgesys, dėl kurio pareikšti kaltinimai, gali būti pripažintas sutartinių įsipareigojimų, 
kuriuos galima nustatyti atsižvelgiant į sutarties dalyką, pažeidimu  (ESTT 2014 m. kovo 13 d. 
sprendimo byloje Brogsitter , C-548/12, 29 pun ktas). Kasacinio teismo praktikoje taip pat 
pažymėta, kad vien aplinkybė, jog reikalavimai dėl žalos atlyginimo savo esme yra deliktinio 
pobūdžio, a priori  (iš anksto) nesudaro pagrindo konstatuoti, kad tokie ginčai nepatenka į 
susitarimo dėl jurisdikcijos  taikymo sritį (žr., pvz., Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2018  m. 
spalio 19 d. nutarties civilinėje byloje Nr. 3K -3-368-687/2018 59 punktą) . 
68. Nagrinėjamu atveju ieškovė siekia įrodyti, kad neteisėti atsakovų veiksmai pasireiškė neteisėtos 
schemos įgyvendinim u per ginčijamus sandorius (įskaitant 2011 m. liepos 25 d. AB banko 
„Snoras“ ir „Multiasset S. A.“ sudarytą patikėjimo sutartį) , dėl ko buvo perimtos banko lėšos ir 
ieškovė patyrė žalą. 2011 m. liepos 25 d. AB banko „Snoras“ ir bendrovės „Multiasset  S. A.“ 
sudarytą patikėjimo sutartį ieškovė įrodinėja esant apsimestiniu sandoriu, tačiau, kaip pagrįstai 
nurodė apeliacinės instancijos teismas, jurisdikciją suteikiantis susitarimas nesusijęs su šalių 
sutarties likimu (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2018 m. spal io 19 d. nutartis Nr. 3K-3-367-
969/2018 , 45 punktas), todėl vien tai, kad ieškovė šioje byloje siekia nuginčyti sutartį, kurioje 
įtvirtintas šalių susitarimas dėl jurisdikcijos, neįgalina nesivadovauti tokiu susitarimu.  
69. Neteisėtais atsakovės bendrovės „ Multiasset S. A.“ veiksmais ieškovė nurod o 
39 902 222,22  Eur sumos pervedimą atsakovei bendrovei „Gemini“ pagal akcijų pasirašymo 
sutartį, pagal kurią bendrovė „Multiasset S. A.“ savo vardu ir ieškovės sąskaita įsigijo 
bendrovės „Gemini“ akcijas. Kaip matyti iš ieškovės pateiktų duomenų, šie veik smai buvo 
atlikti (t. y. akcijų pasirašymo sutartis sudaryta ir lėšos pervestos) vykdant 2011 m. liepos 25 d. 
ieškovės ir bendrovės „Multiasset S. A.“ sudarytą patikėjimo sutartį (patikėjimo sutarties 1 
straipsnio 3  dalis). Esant tokioms aplinkybėms teisėj ų kolegija pritaria apeliacinės instancijos 
teismo išvadai, kad 2011 m. liepos 25 d. patikėjimo sutarties sąlyga dėl jurisdikcijos apima ir 
šioje byloje reiškiamą ieškovės reikalavimą atlyginti žalą, kadangi ieškovės įrodinėjami 
neteisėti bendrovės „Multia sset S. A.“ veiksmai, iš kurių kildinamas žalos atsiradimas, susiję 
išimtinai su 2011 m. liepos 25 d. patikėjimo sutarties vykdymu, t. y. egzistuoja glaudus ryšys 
(sąsajos) tarp ieškovės nurodomų pažeidimų ir ginčo sutarties .  
 
Dėl vietos, kurioje įvyko ža lą sukėlęs įvykis (Lugano konvencijos 5 straipsnio 3 dalis)  
 
70. Kasaciniu skundu ieškovė taip pat įrodinėja, kad bylą nagrinėję teismai netinkamai aiškino ir 
taikė Lugano konvencijos 5 straipsnio 3 dalies nuostatas, įtvirtinančias reikalavimų, kylančių iš 
deliktų, teismingumą.  
71. Teisėjų kolegija pažymi, kad, kaip jau minėta šios nutarties 55 punkte, kai šalys yra susitarusios 
dėl teismo vietos, tokia jurisdikcija yra išimtinė ir jai taikoma pirmenybė kitų specialiųjų 
jurisdikcijų atžvilgiu, įskaitant nurodytą L ugano konvencijos 5  straipsnio 3 dalyje specialiosios 
jurisdikcijos taisyklę. Taigi, šioje byloje teismams pagrįstai sprendus, jog atsakovei bendrovei 
„Multiasset S. A.“ reiškiami reikalavimai patenka į šalių susitarimo dėl jurisdikcijos taikymo 
apimtį, ko nstatuotina, jog Lugano konvencijos 5 straipsnio 3 dalies nuostatų taikymas atsakovės 
 
 26 
 
bendrovės „ Multiasset S. A.“ atžvilgiu yra negalimas, nes jų taikymo galimybę pašalina 
susitarimas dėl jurisdikcijos. Esant tokioms aplinkybėms teisėjų kolegija detaliau nepasisako dėl 
kasacinio skundo argumentų, susijusių su žalą sukėlusio įvykio ir žalos atsiradimo vietos 
netinkamu aiškinimu, kadangi nurodyti argumentai neturi įtakos nagrinėjamos bylos teisiniam 
rezultatui.  
 
Dėl jurisdikcijų koncentracijos esant atsakov ų daugetui (Lugano konvencijos 6 straipsnio 
1 dalis)  
72. Vienas pagrindinių kasacinio skundo argumentų susijęs su tuo, kad bylą nagrinėję teismai, 
spręsdami dėl ieškovės reikalavimo dėl žalos atlyginimo teismingumo, netinkamai aiškino 
Lugano konvencijos 6 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą jurisdikcijų koncentracijo s taisyklę, 
nepagrįstai kiekvieno iš atsakovų neteisėtus veiksmus vertindami atskirai ir netinkamai 
taikydami generalinio delikto doktriną. Ieškovės teigimu, solidarus jos reiškiamo reikalavimo 
dėl žalos atlyginimo pobūdis pašalina galimybę reikalavimus at sakovams N. S . ir R. B. nagrinėti 
atskirai. Šie ieškovės argumentai teisėjų kolegijos taip pat pripažįstami nepagrįstais.  
73. Lugano konvencijos 6 straipsnio 1 punkto tikslas yra padėti tinkamai vykdyti teisingumą, 
maksimaliai sumažinti vienu metu vykstančių teismo procesų galimybę ir išvengti sprendimų, 
kurie būtų nesuderinami, jei bylos būtų nagrinėjamos atskirai (ESTT 2013 m. kovo 7 d. 
sprendimo byloje Painer , C-145/10, EU:C:2011:798, 77 punktas). Vadovaujantis ESTT 
praktika, šia jurisdikcijos taisykle nukr ypstama nuo kiekvieno atsakovo nuolatinės 
gyvenamosios vietos teismo jurisdikcijos bendros taisyklės, todėl ji turi būti aiškinama siaurai 
(ESTT 2008 m. gegužės 22 d. sprendimo byloje Glaxosmithkline ir Laboratoires 
Glaxosmithkline , C-462/06, EU:C:2008:299 , 28 punktą, 2013 m. kovo 7 d. sprendimo byloje 
Painer , C-145/10, EU:C:2011:798, 74 punktą). Nurodyta taisyklė neturėtų būti taikoma taip, 
kad leistų ieškovui pateikti reikalavimą, nukreiptą prieš kelis atsakovus vien dėl to, kad vienam 
ar keliems iš jų by la nebūtų iškelta buveinės vietos teisme, siekiant nukonkuruoti atsakovo 
buveinės vietos teismų jurisdikciją (žr., pvz., ESTT sprendimo byloje CDC Hydrogen Peroxide  
27 punktą; sprendimo Reisch Montage  32 punktą; sprendimo byloje Painer  78 punktą).  
74. Lugano k onvencijos 6 straipsnio 1 dalyje įtvirtintos taisyklės taikymui būtina nustatyti ne tik tai, 
kad keliems atsakovams reiškiami reikalavimai yra tarpusavyje susiję, bet ir tai, kad juos 
nagrinėjant atskirai kyla nesuderinamų sprendimų priėmimo rizika. ESTT y ra pažymėjęs, kad 
būtent nacionalinis teismas turi įvertinti, ar tarp skirtingų jam nagrinėti pateiktų reikalavimų yra 
neatsiejama sąsaja, t. y. nesuderinamų sprendimų galimybė, jeigu šie reikalavimai būtų 
nagrinėjami atskirai, ir tuo tikslu atsižvelgti į visus bylos dokumentus, o dėl to prireikus jam gali 
tekti atsižvelgti į jame pareikštų ieškinių teisinius pagrindus. T am, kad sprendimai galėtų būti 
laikomi prieštaringais, nepakanka, jog ginčas būtų išspręstas skirtingai; dar reikia, kad šis 
skirtumas toj e pačioje situacijoje pasireikštų de facto  (faktiškai, pagal tikrąją padėtį) ir de jure 
(teisiškai) (ESTT 2007 m. spalio 11 d. sprendimas Freeport plc prieš Olle Arnoldsson , C-
98/06).  
75. Nors ieškovė nurodo, kad žala jai buvo padaryta visų nagrinėjamos bylos atsakovų bendrais 
neteisėtais veiksmais, kaip pagrįstai pažymėjo bylą nagrinėjęs apeliacinės instancijos teismas, 
ieškinio reikalavimai N. S . ir R. B . kildinami iš jų galimai netinkamo pareigų atlikimo, 
deponuojant 40 mln. Eur lėšas „VTB Bank (Austria) AG“, tuo tarpu ieškovės reikalavimai 
atsakovėms kaip juridiniams asmenims  reiškiami visiškai kitu faktiniu ir teisiniu pagrindu, 
juolab atsižvelgiant į ta i, kad ieškinio reikalavimo, kuriuo buvo prašoma pripažinti apsimestine 
2011 m. liepos 21 d. ieškovės ir „VTB Bank (Austria) AG“ sudarytą patikėjimo sutartį bei 2011 
m. liepos 25 d. „VTB Bank (Austria) AG“ ir „Multiasset S. A.“ paskolos sutartį, ieškovė yr a 
atsisakiusi (t. y. nebeįrodinėja šiuos sandorius buvus neteisėtos žalą sukėlusios schemos dalimi). 
Dėl šios priežasties pritartina apeliacinės instancijos teismo išvadai, kad  teismo procesų metu 
 
 27 
 
priimtų sprendimų nesuderinamumo  rizikos, reikalavimus N. S. ir R. B . nagrinėjant atskirai, 
nagrinėjamu atveju neįžvelgtina.  
76. Papildomai pažymėtina, kad, kaip jau minėta šios nutarties 55 punkte, susitarimas dėl 
jurisdikcijos prorogacijos reiškia, kad jai taikoma pirmenybė kitų specialiųjų jurisdikcijų 
atžvilgiu, įskaitant ir Lugano konvencijos 6 straipsnio 1 punkte nustatytąją. Kasacinis teismas, 
nagrinėdamas savo faktinėmis aplinkybėmis panašią bylą, remdamasis atitinkama ESTT 
praktika, jau yra išaiškinęs, jog, konstatavus prorogacinio susitarimo su vienu iš atsa kovų 
(nagrinėjamos bylos atveju – bendrove „ Multiasset S. A.“) buvimą, šiam atsakovui netaikytina 
Lugano konvencijos 6 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta specialiosios jurisdikcijos taisyklė, todėl 
šiam atsakovui pareikšti ieškinio reikalavimai turi būti išski riami ( Lietuvos Aukščiausiojo 
Teismo 2018 m. spalio 19 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -3-368-687/2018, 89 –90, 
93 punktai) . Teisėjų kolegija nagrinėjamoje byloje nenustatė pagrindo nukrypti nuo civilinėje 
byloje Nr. 3K -3-368-687/2018 suformuluotos tais yklės.  
Dėl CPK 787 straipsnio 1 dalies taikymo  
77. Ieškovė taip teigia, kad net ir tuo atveju, jei atsakovėms bendrovėms „Gemini“ ir „Taurus“ 
netaikytinos tarptautinės atsakovų daugeto  taisyklės, joms turėtų būti taikomas CPK 
787 straipsnio 1 dalies 1 punktas, kadangi atsakovė bendrovė „Taurus“ turi turto Lietuvoje. 
Teisėjų kolegija, atmesdama šį ieškovės argumentą kaip nepagrįstą, pažymi, kad pagal pačios 
ieškovės atsakovams juridiniam s asmenims reiškiamo reikalavimo pobūdį atsakovei bendrovei 
„Taurus“ reiškiami reikalavimai negali būti išskirti (pati ieškovė kasaciniame skunde pripažįsta, 
jog bendrovių „Gemini“ ir „Taurus“ sudarytas sandoris, vertinamas atsietai nuo kitų ginčijamų 
sandorių, yra teisėtas ir žalos ieškovei nesukėlė), tuo tarpu CPK 787 straipsnio 1 dalies 1 punktu 
Lietuvos Respublikos teismų jurisdikcija atsakovių bendrovių „Gemini“ ir „Multiasset S. A.“ 
atžvilgiu negali būti nustatyta, ypač atsižvelgiant į tai, kad reikal avimams dėl bendrovės 
„Multiasset S. A.“ nustatyta išimtinė Šveicarijos teismų jurisdikcija.  
 
Dėl reikalavimų R. B . ir N. S . pagrįstumo  
 
78. Teisėjų kolegija taip pat nesutinka su ieškovės teiginiais, kad bylą nagrinėję teismai pažeidė 
proceso teisės normas, neteisingai vertindami byloje surinktus įrodymus (CPK 176 straipsnio 
1 dalis, 185 straipsnis), kai konstatavo, jog ieškovė neįrodė atsakovų R. B . ir N. S . atsakomybės 
sąlygų. Kasacinio teismo teisėjų kolegija neturi teisinio pagrindo daryti išvadą, kad nus tatę 
teisiškai reikšmingas bylai išspręsti faktines aplinkybes pirmosios ir apeliacinės instancijos 
teismai būtų netinkamai taikę įrodinėjimo ar įrodymų vertinimo taisykles, reglamentuojamas 
CPK 176 –185 straipsniuose.  
79. Byloje kaip atsakovo patraukto banko darbuotojo R. B . – banko Investicinio verslo tarnybos 
direktoriaus – veiksmų 2011 m. liepos mėnesį atlikimo metu galiojusio 2002 m. DK 
245 straipsnį darbuotojo materialinė atsakomybė kyla dėl teisės pažeidimo, kuriuo vienas darbo 
santykio s ubjektas padaro žalą kitam subjektui, neatlikdamas savo darbo pareigų arba 
netinkamai jas atlikdamas. DK 246 straipsnyje įtvirtinta, kad materialinė atsakomybė atsiranda, 
kai yra visos sąlygos: padaroma žala; žala padaroma neteisėta veika; yra priežastinis  ryšys tarp 
neteisėtos veikos ir žalos atsiradimo; yra pažeidėjo kaltė; pažeidėjas ir nukentėjusi šalis teisės 
pažeidimo metu buvo susiję darbo santykiais; žalos atsiradimas yra susijęs su darbo veikla. 
Pagal DK 254 straipsnį, darbuotojas privalo atlyginti  visą padarytą žalą, bet ne daugiau kaip jo 
trijų vidutinių mėnesinių darbo užmokesčių dydžio, išskyrus atvejus, nustatytus šio kodekso 
255 straipsnyje, t. y. kai žala padaryta tyčia ir (ar) nusikalstama veika, ar žala padaryta 
darbuotojo, su kuriuo sudary ta visiškos materialinės atsakomybės sutartis, ir (ar) kai už žalą 
 
 28 
 
visiška materialinė atsakomybė nustatyta specialiuose įstatymuose (aptariamo straipsnio 1, 2, 3, 
5 punktai).  
80. Atsakovas N. S . ieškovės įrodinėjamų neteisėtų veiksmų atlikimo metu ėjo banko pirmojo 
viceprezidento (administracijos vadovo pavaduotojo) pareigas. Banko administracijos vadovo 
pavaduotojas nėra laikomas banko organu (Bankų įstatymo 30  straipsnis), bet priskiriamas 
banko administracijos vadovams (Bankų įstatymo 33 straipsnio 1 dalis ). Pagal Bankų įstatymo 
33 straipsnio 3 dalį banko administracijos vadovai, nevykdantys teisės aktuose ar banko 
įstatuose nustatytų pareigų ar jas vykdantys netinkamai, atsako pagal įstatymus, banko įstatus, 
su banku sudarytas sutartis. Pirmojo viceprezide nto (administracijos vadovo pavaduotojo) 
pareiginių nuostatų 2.2.15 papunktyje nustatyta, kad už banko administracijos vadovo 
(prezidento) pavadavimo laikotarpiu atliktus darbus, įvykdytas funkcijas ir priimtus sprendimus 
pirmajam viceprezidentui nustatyta  visiška administracijos vadovo (prezidento) atsakomybė. 
Todėl apeliacinės instancijos teismas pagrįstai sprendė, kad dėl banko administracijos vadovo 
pavaduotojo  veiksmų pavaduojant banko administracijos vadovą, atliktų banko vardu 
santykiuose su kitais a smenimis, atsakomybės spręstina taikant civilinius įstatymus, taigi 
juridinių asmenų vadovų civilinę atsakomybę reglamentuojančias CK teisės normas.  
81. Juridinio asmens valdymo organų civilinei deliktinei atsakomybei taikyti būtina nustatyti visas 
civilinės atsakomybės sąlygas: neteisėtus veiksmus, atsiradusią žalą, priežastinį neteisėtų 
veiksmų bei žalos ryšį bei kaltę (CK 6.246 –2.249 straipsniai). Nustačius vadovo neteisėtus 
veiksmus, lėmusius žalos atsiradimą, jo kaltė preziumuojama (CK 6.248 straipsnio 1 dalis).  
82. Byloje ieškovė įrodinėjo, kad R. B . nurodymu ir patvirtinimu ieškovei priklausanti 40  mln. Eur 
suma buvo deponuota į bendrovę „VTB Bank (Austria) AG“ ir ji, veikdama kartu su N.  S., 
pasirašė banko lėšų deponavimo pratęsimą. Tačiau byloje surinktų ir įvertintų įrodymų pagrindu 
pirmosios ir apeliacinės instancijos teismai nustatė, kad į bendrovę „VTB  Bank (Austria) AG“ 
dėl finansavimo bendrovei „Multiasset S. A.“ suteikimo ir banko lėšų įkeitimo 2011 m. liepos 
20 d. raštu kreipėsi banko prezidentas R . B., jis banko vardu pasirašė 2011 m. liepos 21  d. 
patikėjimo sutartį su bendrove „VTB Bank (Austria) AG“, taip pat 2011 m. liepos 25  d. 
patvirtinimą, adresuotą bendrovei „VTB Bank (Austria) AG“, pervesti lėšas kaip paskolą 
bendrovei „Multiasset S. A.“. T aigi, teismai pagrįstai sprendė, jog ne R.  B. ir N. S . inicijuotais 
veiksmais, bet banko prezidento R. B . nurodymu ir patvirtinimu 40 mln. Eur suma buvo 
deponuota į bendrovę „VTB Bank (Austria) AG“ vykdant banko prezidento sudarytą 2011  m. 
liepos 21 d. pat ikėjimo sutartį su bendrove „VTB Bank (Austria) AG“.  
83. Teismai taip pat pagrįstai nurodė, kad byloje nėra jokių duomenų, leidžiančių teigti, jog 
atsakovai R. B . su N. S . žinojo ar galėjo numatyti tolesnius sandorius po to, kai lėšos buvo 
deponuotos bendrovėje „VTB Bank (Austria) AG“, taigi šiedu atsakovai neturėjo pagrindo 
abejoti lėšų deponavimo veiksmo teisėtumu. Deponavimo veiksmo atlikimas tuo metu buvo 
vykdomas remia ntis banko vidaus tvarkos dokumentais ir byloje pirmosios bei apeliacinės 
instancijos teismai neturėjo pagrindo daryti išvadą, kad deponavimas atliktas nesilaikant banko 
vidaus ar norminių teisės aktų reikalavimų. Tuo metu galiojo Lietuvos banko draudimas bankui 
skolinti susijusiems asmenims, bet ne deponuoti indėlių lėšas kitose finansų įstaigose.  
84. Ginčydama pastarąją teismų išvadą ieškovė remiasi 2018 m. vasario 28 d. Vilniaus miesto 
apylinkės teismo nutartimi baudžiamojoje byloje Nr. IBPS -V-403976. Tačia u paminėta nutartis 
nėra teismo nuosprendis, ja kaip įtariamasis patrauktas banko administracijos vadovas R.  B. ir 
šia nutartimi nėra spręsta dėl N. S . ir R. B . statuso baudžiamojoje byloje. Todėl ši nutartis 
reikšminga R. B . procesinei padėčiai dėl jam in kriminuojamų veikų, bet nesukuria prejudicinių 
faktų N. S . ir R. B . atžvilgiu. R.  B. patraukimas kaip atsakovo kitose civilinėse bylose taip pat 
neįrodo pastarojo asmens neteisėtų veiksmų – ieškovė nenurodo, kad šio asmens atžvilgiu kitose 
bylose būtų nust atyti šiai bylai reikšmingi prejudiciniai faktai, kuriuos bylą nagrinėję teismai 
būtų nepagrįstai ignoravę. Tuo tarpu vien ieškovės nurodoma aplinkybė, kad 40 mln. Eur sumos 
deponavimas į bendrovę „VTB  Bank (Austria) AG“ buvo pirmasis jos įrodinėjamos nete isėtos 
 
 29 
 
schemos veiksmas, be kurio žala ieškovei nebūtų buvusi padaryta, pati savaime nėra pakankama 
spręsti dėl atsakovų N. S . ir R. B . kaltų neteisėtų veiksmų, kurie yra būtina sąlyga tiek 
darbuotojo materialinei atsakomybei, tiek juridinio asmens valdymo  organo civilinei deliktinei 
atsakomybei kilti.  
 
Dėl bylos procesinės baigties  
 
85. Kiti kasacinio skundo ir atsiliepimuose į kasacinį skundą pateikti argumentai, dėl kurių 
kasacinio teismo teisėjų kolegija nepasisako, neturi įtakos bylos baigčiai ir galutinio teismo 
sprendimo teisinėms išvadoms. Remdamasi nurodytais argumentais teisėjų k olegija sprendžia, 
kad nagrinėjamoje byloje pirmosios ir apeliacinės instancijos teismai priėmė teisiškai pagrįstus 
sprendimą ir nutartį, taikydami teisės normas ir atsižvelgdami į Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 
teisės aiškinimo ir taikymo praktiką. Apeliac inės instancijos teismo nutartis, kuria paliktas 
nepakeistas pirmosios instancijos teismo sprendimas, paliktina nepakeista (CPK 359 straipsnio 
1 dalies 1 punktas), nes jai keisti nenustatyta teisinio pagrindo pagal CPK 359 straipsnio 
3 dalies ir 346 straip snio 2  dalies kriterijus.  
 
Dėl ieškovės kartu su kasaciniu skundu pateikto naujo įrodymo  
 
86. Kartu su kasaciniu skundu ieškovė pateikė Vienos tarptautinio arbitražo centro galutinio 
sprendimo civilinėje byloje Nr. SCH -5484, kuriuo, be kita ko, remiasi kasaci niame skunde, 
kopiją. Teisėjų kolegija pažymi, kad pagal CPK 353 straipsnio 1 dalį kasacinis teismas patikrina 
apskųstus sprendimus ir (ar) nutartis tik teisės taikymo aspektu ir yra saistomas pirmosios ir 
apeliacinės instancijos teismų nustatytų aplinkybi ų. Ši nuostata, be kita ko, reiškia, kad jokie 
nauji įrodymai kasaciniam teismui negali būti teikiami ir kasacinio teismo priimami bei 
analizuojami. Atsižvelgdama į tai, teisėjų kolegija ieškovės kartu su kasaciniu skundu pateiktą 
Vienos tarptautinio arbit ražo centro galutinio sprendimo civilinėje byloje Nr. SCH -5484 kopiją 
atsisako priimti ir ją grąžina ieškovei.  
 
Dėl bylinėjimosi išlaidų  
 
87. CPK 93 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad šaliai, kurios naudai priimtas sprendimas, jos turėtas 
bylinėjimosi išlaid as teismas priteisia iš antrosios šalies, nors ši ir būtų atleista nuo bylinėjimosi 
išlaidų mokėjimo į valstybės biudžetą. Pagal CPK 98 straipsnio 1 dalį šaliai, kurios naudai 
priimtas sprendimas, teismas priteisia iš antrosios šalies išlaidas už advokato ar advokato 
padėjėjo, dalyvavusių nagrinėjant bylą, pagalbą, taip pat už pagalbą rengiant procesinius 
dokumentus ir teikiant konsultacijas.  
88. Palikus nepakeistą apeliacinės instancijos teismo nutartį, kuria paliktas galioti pirmosios 
instancijos teismo spre ndimas, ieškovės ieškinio dalis atmesta, o kita dalis palikta nenagrinėta. 
Todėl iš ieškovės priteistinas bylinėjimosi išlaidų atlyginimas.  
89. Už atsiliepimų į kasacinį skundą parengimą atsakovas N. S . sumokėjo 1600 Eur, o atsakovas 
R. B. – 2420 Eur jiems at stovavusiems advokatams ir prašo priteisti išlaidų advokato teisinei 
pagalbai apmokėti atlyginimą.  
90. Už atsakovių bendrovių „Gemini“ ir „Taurus“ kuratoriaus darbą parengiant ir pateikiant teismui 
jų vardu atsiliepimą į kasacinį skundą kuratoriumi paskirtas advokatas dr. M. Arasimavičius 
 
 30 
 
teikė Lietuvos Aukščiausiajam Teismui kuratoriaus darbo pažymą, 2019 m. liepos 31 d. suteiktų 
teisinių paslaugų ataskaitą, PVM sąskaitą faktūrą ir prašo priimti teismo nutartį pervesti iš 
Vilniaus apygardos teismo depozitinės  sąskaitos 1210 Eur į advokato dr. M. Arasimavičiaus 
atsiskaitomąją sąskaitą Nr. LT 33 7044 0600 0765 3677.  
91. Kuratorius advokatas L. Songaila prašo priteisti patirtų atstovavimo išlaidų už bendrovės 
„Multiasset S.  A.“ atsiliepimo į kasacinį skundą parengim ą, kurios sudaro 605 Eur, atlyginimą 
pagal pateiktą sąskaitą faktūrą.  
92. Pagal CPK 98 straipsnio 2 dalį išlaidos, susijusios su advokato ar advokato padėjėjo pagalba, 
atsižvelgiant į konkrečios bylos sudėtingumą ir advokato ar advokato padėjėjo darbo ir laiko 
sąnaudas, yra priteisiamos ne didesnės, kaip yra nustatyta teisingumo  ministro kartu su Lietuvos 
advokatų tarybos pirmininku patvirtintose rekomendacijose dėl užmokesčio dydžio. Remiantis 
Lietuvos Respublikos teisingumo ministro 2004 m. balandžio 2 d. įsakymu Nr. 1R -85 ir 
Lietuvos advokatų tarybos 2004 m. kovo 26 d. nutarim u patvirtintų Rekomendacijų dėl 
civilinėse bylose priteistino užmokesčio už advokato ar advokato padėjėjo teikiamą pagalbą 
maksimalaus dydžio 7, 8.14 punktais, skaičiuojant pagal užpraėjusio ketvirčio darbo 
užmokesčio šalies ūkyje vidurkį, už 2019 m. 1 -ojo ketvirčio laikotarpį, už atsiliepimo į kasacinį 
skundą parengimą teismo priteisiamas užmokestis advokatui negali viršyti 1590 Eur.  
93. CPK 79 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad bylinėjimosi išlaidas sudaro žyminis mokestis ir 
išlaidos, susijusios su bylos nagrinėjimu. Prie išlaidų, susijusių su bylos nagrinėjimu, 
priskiriamos atlyginimo už kuratoriaus darbą išlaidos (CPK 88  straipsnio 1 d alies 5  punktas). 
Pagal CPK 39 straipsnio 3 dalį kuratorius turi teisę gauti atlyginimą už atstovavimą.  
94. Iš ieškovės už atsiliepimų į kasacinius skundus parengimą priteistina: advokatui L. Songailai – 
605 Eur, advokatui dr. M. Arasimavičiui – 1210 Eur, N. S. – 1590 Eur ir R. B . – 1590 Eur.  
95. Kasacinis teismas turėjo 10,08 Eur išlaidų, susijusių su procesinių dokumentų įteikimu 
(Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2019 m. spalio 28 d. pažyma apie išlaidas, susijusias su 
procesinių dokumentų įteikimu).  
96. Netenkinus i eškovės kasacinio skundo, nurodytų išlaidų atlyginimas atsakovų ir valstybės 
naudai priteistinas iš ieškovės skirtų bankroto administravimo išlaidų (CPK 79 straipsnis, 
88 straipsnio 1 dalies 3 punktas, 92 straipsnis, 96 straipsnio 1 dalis).  
 
Lietuvos Aukš čiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija, vadovaudamasi 
Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso 359 straipsnio 1 dalies 1 punktu, 362 straipsniu,  
 
n u t a r i a :  
 
Lietuvos apeliacinio teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegij os 2019  m. kovo 21 d. 
nutartį palikti nepakeistą.  
Grąžinti ieškovei BAB bankui „Snoras“ (j. a. k. 112025973) Vienos tarptautinio arbitražo 
centro galutinio sprendimo civilinėje byloje Nr. SCH -5484 kopiją.  
Priteisti iš ieškovės BAB banko „Snoras“ (j. a. k . 112025973) patvirtintos bankroto 
administravimo išlaidų sąmatos advokatui L. Songailai 605 (šešis šimtus penkis) Eur, advokatui 
dr. M. Arasimavičiui (atsiskaitomoji sąskaita Nr. LT 33 7044 0600 0765 3677) – 1210  (vieną 
tūkstantį du šimtus dešimt) Eur, at sakovui N. S . – 1590 (vieną tūkstantį penkis šimtus 
devyniasdešimt) Eur ir atsakovui R.  B. – 1590 (vieną tūkstantį penkis šimtus devyniasdešimt) Eur 
bei valstybei 10,08 Eur (dešimt Eur 8 ct) išlaidų, susijusių su procesinių dokumentų įteikimu, 
atlyginimo ( ši suma mokėtina į Valstybinės mokesčių inspekcijos (j. a. k. 188659752) biudžeto 
pajamų surenkamąją sąskaitą, įmokos kodas – 5660).  
 
 31 
 
Ši Lietuvos Aukščiausiojo Teismo nutartis yra galutinė, neskundžiama ir įsiteisėja nuo 
priėmimo dienos.  
 
 
Teisėjos      Goda  Ambrasaitė -Balynienė  
 
 
     Alė Bukavinienė  
 
 
     Janina Januškienė