Civilinė byla Nr.  3K-7-443-969/2016 
    Teisminio proceso Nr.  2-50-3-02268 -2015 -6 
Procesinio sprendimo kategorij os: 3.6.1.1.4;  
2.6.4.4.2; 2.6.5.2.1.  
(S) 
 
 
 
LIETUVOS AUKŠČIAUSIASIS TEISMAS  
 
N U T A R T I S  
LIETUVOS RESPUBLIKOS VARDU  
 
2016 m. gruodžio  29 d. 
Vilnius  
 
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių  bylų skyriaus išplėstinė teisėjų kolegija, 
susidedanti iš teisėjų  Gražinos Davidonienės, Virgilijaus Grabinsko, Sigito Gurevičiaus, Janinos 
Januškienės , Rimvydo Norkaus (kolegijos pirmininkas), Sigitos Rudėnaitės ir Gedimino Sagačio 
(pranešėjas) , 
teismo posėdyje kasacine rašytinio proceso tvarka išnagrinėjo civilinę  bylą pagal ieškovo  
J.  Š. kasacinį skundą dėl Panevėžio apygardos teismo Civilinių bylų s kyriaus 2016 m. vasario 18 d.  
nutarties peržiūrėjimo civilinėje byloje pagal ieškovo J. Š. ieškinį atsakovei D . Š. dėl vai ko 
gyvenamosios vietos pakeitimo ir  išlaikymo jam priteisimo . 
 
Išplėstinė t eisėjų kolegija  
 
n u s t a t ė :  
 
I. Ginčo esmė  
 
1. Kasacinėje b yloje sprendžiama  dėl proceso teisės normų, reglamentuojančių  jurisdikcijos 
taisykles tėvų pareigų ir išlaikymo bylose, aiškinimo ir taikymo.  
2. Ieškovas  J. Š. prašė teismo p akeisti Utenos rajono apylinkės teismo  2011 m. gegužės 31 d.  
sprendimu nustatytą nepilnamečio vaiko M . Š. gyvenamąją vietą su vaiko motina D . Š.,  
nustatant  ją su tėvu J . Š.; priteisti iš D . Š. išlaikymą nepilnamečiam sūnui M . Š. po 100 Eur per 
mėnesį nuo ieškinio pateikimo teismui dienos iki sūnaus pilnametystės b ei 3600 Eu r dydžio 
išlaikymo įsiskolinimą  už trejus metus  iki ieškinio pareiškimo dienos .  
3. Ieškovas nurodo, kad Utenos rajono apylinkės teismo 2011 m. gegužės 31 d.  sprendimu  buvo 
nutraukta ieškovo ir atsakovės santuoka bei nustatyta jų nepilnamečio sūnau s M. Š . gyvenamoji 
vieta su atsakove.  Tačiau atsakovei tinkamai nesirūpinant vaiku,  ieškovas pakvietė sūnų gyventi 
su juo Airijoje, čia vaikas ir gyvena nuo 2011 m. vasaros, lanko mokyklą, o 2012  m. sausio 5 d.  
Airijoje deklaravo gyvenamąją vietą .  
 
 

 2 
 
II. Pirmosios ir apeliacinės instancijos  teismų procesinių sprendimų  esmė  
 
1. Utenos rajono apylinkės  teismas 2015 m. gruodžio 15 d. nutartimi atsisakė priimti ieškinį, kaip 
neteismingą Lietuvos Respublikos teismams, ir išaiškino ieškovui, kad jis turi teisę kreiptis į 
atitinkamą teismą Airijoje, nes ieškovas nuo 2010 m. balandžio 8 d. yra deklaravęs išvykimą į 
Airiją, kurioje turi nuolatinį darbą, nepilnamečio vaiko gyvenamoji vieta nuo 2012 m. sausio 
5 d. taip pat deklaruota Airijoje, 2011 m. rudenį jis prad ėjo lankyti ten mokyklą.  
2. Teismas pripažino, kad sprendžiant civilinių bylų dėl santuokos ir tėvų pareigų teismingumo 
klausimus tarptautinio civilinio proceso šaltinis yra 2003 m. lapkričio 27 d. Tarybos reglamentas 
(EB) Nr. 2201/2003 d ėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų, susijusių su santuoka ir tėvų 
pareigomis, pripažinimo bei vykdymo (toliau – ir reglamentas ,,Briuselis II  bis“). Kadangi 
ieškovas prašo nustatyti sūnaus gyvenamąją vietą  su juo, laikytina, kad byla yra susijusi su tėvų 
pareigomis , todėl  teismingumo klausimas sprendžiamas vadovaujantis reglamento  
„Briuselis  II  bis“ nuostatomis. Reikalavimams dėl tėvų pareigų pagrindinė jurisdikcijos 
taisyklė yra ta , kad byloms dėl tėvų pareigų vaikui taikoma tos valstybės teismų jurisdikcija, 
kurioje yra nuolatinė vaiko gyvenamoji vieta  (reglamento „Briuselis II  bis“ 8 straipsnis). 
Kadangi ieškovo bei šalių nepilnamečio vaiko M. Š . nuolatinė gyvenamoji vieta yra ne 
Lietuvoje, o Airijoje, teismas sprendė, kad byla neteisminga Lietuvos Respublikos teismams, o 
priklauso Airijos teismų jurisdikcijai.  
3. Reglamento „Briuselis II  bis“ preambulės 11 punkte nustatyta, kad į jo taikymo sritį neįeina 
išlaikymo pareigos, nes joms jau taikomas Tary bos reglamentas (EB) Nr. 44/2001. T eismai , 
turintys jurisdikciją pagal reglamentą „Briuselis II  bis“, paprastai turi jurisdikciją priimti 
sprendimus dėl išlaikymo pareigų, taikydami Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 5 straipsnio 
2 dalį (šiuo metu – 2008 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamentą (EB) Nr. 4/2009 dėl 
jurisdikcijos, taikytinos teisės, teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo bei bendradarbiavimo 
išlaikymo prievolių srityje  (toliau – ir Išlaikymo reglamentas ). 
4. Pagal Išlaikymo reglamento 3 straipsnio nuostatas, jurisdikciją nagrinėti su išla ikymo 
prievolėmis susijusias bylas valstybėse narėse turi teismas, kuris pagal teismo valstybės teisę 
turi jurisdikciją nagrinėti su tėvų pareigomis susijusias bylas, jei kartu keliamas reikalavimas dėl 
išlaikymo, išskyrus atvejus, kai ši jurisdikcija grin džiama vien tik vienos iš šalių pilietybe. 
Teismas, vadovaudamasis nustatytomis aplinkybėmis, atsisakė priimti ieškovo J. Š . ieškinį 
atsakovei dėl vaiko gyvenamosios vietos pakeitimo, išlaikymo jam priteisimo.   
5. Panevėžio  apygardos teism as, išnagrinėj ęs bylą pagal ieškovo  J. Š. atskirąjį skundą, 2016  m. 
vasario 18 d.  nutartimi pirmosios instancijos teismo nutartį paliko nepakeistą.  
6. Apeliacinės instancijos teismas konstatavo, kad šioje byloje  teismingumą lemiantis reikalavimas 
yra šalių nepilnamečio sūnaus gyvenamosios vietos su vienu iš tėvų nustatymas, t.  y. ginčas, 
susijęs su tėvų pareigomis. Pagrindinė jurisdikcijos taisyklė r eikalavimams dėl tėvų pareigų 
nustato, kad byloms dėl tėvų pareigų vaikui taikoma tos valstybės teismų jurisdikcija, kurioje 
yra n uolatinė vaiko gyvenamoji vieta  tuo metu, kai byla patenka jų žinion  (reglamento 
„Briuselis II bis“ 8 straipsnis) . Apeliacinės instancijos teismas pripažino, kad visos nurodytos 
aplink ybės leidžia daryti išvadą, jog nagrinėjamu atveju šalių nepilnamečio vaiko gyvenamoji 
vieta Airijoje yra įgijusi nuolatinį pobūdį . 
  
III. Kasacini o skund o ir atsiliepimo į j į teisiniai argumentai  
 
7. Kasaciniu skundu  ieškovas J. Š . prašo  panaikinti Panevėžio apygardos teismo  2016 m.  vasario 
18 d.  nutartį ir priimti naują sprendimą. Kasacinis skundas grindžiamas šiais argumentais:  
 3 
 
7.1. Apeliacinės instancijos teismas nutartyje privalėjo pasisakyti dėl visų kasatoriaus 
argumentų. Teismas turi teisę neanalizuoti tik tų argumentų, kurie visiškai nesusiję su byla 
arba yra draudžiami, tačiau atsisakymas analizuoti kuriuos nors argumentus turi būti 
motyvuotas. Aplinkybę, kad apeliacinės instancijos teismo nutartis yra nemotyvuota , 
patvirtina tai, jog teismas nutartyje visiškai neanalizavo ir nepasisakė dėl kasatoriaus 
atskirajame skunde nurodyto argumento, kad reglamento  ,,Briuselis II  bis“ 12 straipsnis 
nustato specialią alternatyvią jurisdikcijos taisyklę. Šio straipsnio 3 dalies a ir b punktas 
nustato, kad valstybės narės taip pat gali turėti jurisdikciją bylose dėl tėvų pareigų, jeigu 
vaikas turi esminį ryšį su ta valstybe  nare, pavyzdžiui, dėl to, kad vienas iš tėvų pareigų 
turėtojų toje valstybėje turi nuolatinę gyvenamąją vietą arba kad vaikas yra tos valstybės 
narės pilietis , arba visos šalys aiškiai ar kitokiu nedviprasmišku būdu pripažįsta to teismo 
jurisdikciją, teismui priėmus bylą savo žinion. Pažymėtina, kad apeliacinės instancijos 
teismas, neatsižvelg damas  į reglamento ,,Briuselis II bis “ 12 straipsnio 3 dalies a ir 
b punktų nustatytus kriterijus, padarė neteisingą išvadą, kad kasatoriaus byla yra teisminga 
tik Airijos teismui.  
7.2. Reglamento  ,,Briuselis II  bis“ 12 straipsnio 3 dalies a ir b punktuose įtvirtinti kriterijai 
atitinka kasatoriau s situaciją, o būtent: šalių nepilnametis vaikas turi esminį ryšį su Lietuva 
ne tik todėl, kad čia gyvena jo mama,  seneliai ir kiti giminės, bet jis ir jo tėvai yra Lietuvos 
Respublikos piliečiai. Be to, nepilnametis vaikas geriau moka savo gimtosios šalies kalbą 
nei Airijos valstybinę kalbą. Šios aplinkybės įrodo, kad nepilnametis vaikas vis dar turi ir 
ateityje turė s esminį ryšį su Lietuvos Respublika. Teismui formaliai pasirėmus tik 
reglamento  „Briuselis II  bis“ 8 straipsniu ir neatsižvelgus į šio r eglamento 12 straipsnio 
3 dalies a ir b punktus, nepagrįstai buvo atsisakyta priimti kasatoriaus ieškinį bei liko 
neapg inti nepilnamečio vaiko interesai.  
8. Atsakov ė D. Š . atsiliepimu į kasacinį skundą prašo  ieškovo J. Š . kasacinį skundą atmesti ir 
palikti nepakeistą Panevėžio apygardos teismo 2016 m. vasario 18 d. nutartį.  Atsiliepime 
nurodomi šie argumentai:  
8.1.  Sutiktina su apeliacinės instancijos teismu, kad jurisdikcijos pagrindai, susiję su tėvų 
pareigų įgyvendinimu, nustatyti reglamente  „Briuselis II bis“  ir yra suformuluoti kuo 
labiausiai atsižvelgiant į vaiko interesus, ypač į artumo kriterijų, kuris reiškia , kad 
jurisdikcija turėtų pirmiausia priklausyti vaiko nuolatinės gyvenamosios vietos valstybei 
narei, išskyrus tam tikrus vaiko gyvenamosios vietos pakeitimo atvejus arba pagal tėvų 
pareigų turėtojų susitarimą. Taigi pagrindinis šios kategorijos bylų teismingum ą nusakantis 
kriterijus yra vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta, o sprendžiant teismingumo  klausimą, 
taikytini reglament o „Briuselis II bis“  8 ir 9 straipsniai.  
8.2. Reglamento „Briuselis II bis“  9 straipsnio 1 dalyje yra nustatytas jurisdikcijos tęstinumas , 
per kurį vaikui, teisėtai persikėlus iš vienos valstybės narės į kitą ir įgijus ten naują 
nuolatinę gyvenamą ją vietą, vaiko buvusios nuolatinės gyvenamos ios vietos valstybės narės 
teismai tris mėnesius nuo persikėlimo išlaiko jurisdikciją. Šioje byloje nepilna mečio M.  Š. 
gyvenamoji vieta nuo 2012 m. sausio 5 d. yra deklaruota Airijoje. Nuo 2011 metų ruden s 
M. Š . pradėjo šioje valstybėje lankyti mokyklą ir liko gyventi su tėvu. Taigi apeliacinės 
instancijos teismas padarė pagrįstą ir teisingą išvadą, kad M. Š . gyvenamoji vieta Airijoje 
yra įgijusi nuolatinį pobūdį, šioje valstybėje vaikas yra integravęsis į socialinį gyvenimą ir 
šeiminę aplinką , ir teismui nekilo abejonių, jog šalių nepilnametis vaikas turi esminį ryšį su 
Airija . 
 
Išplėstinė t eisėjų kolegija  
 
k o n s t a t u o j a :  
 4 
 
IV. Kasacinio teismo argumentai ir išaiškinimai  
 
Dėl šeimos bylų su užsienio elementu teismingumo  nustatymui taikytinų teisės aktų  
 
9. Tarptautinis šeimos bylų teismingumas  (jurisdikcija) , priklausomai nuo konkrečioje byloje 
esančio tarptautinio (užsienio) elemento pobūdžio,  nustatomas pagal taikytinus Europos 
Sąjungos (toliau – ES), tarptautinės teisės arba nacionalinės teisės aktus.  
10. Teismas, spręsdamas tarptautinio šeimos bylos teismingumo klausimą, priklausomai nuo byloje 
pareikštų reikalavimų pobūdžio, vadovaujasi ES teis ės šaltiniais:  2003 m. lap kričio 27 d. 
Tarybos reglamentu  (EB) Nr. 2201/2003 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendim ų, susijusių su 
santuoka ir tėvų pareigomis, pripaž inimo bei vykdymo, panaikinančiu  Reglamentą (EB) 
Nr. 1347/2000 , ir 2008 m. gr uodžio 18 d. Tarybos reglamentu  (EB) Nr. 4/2009 dėl jurisdikcijos, 
taikytinos teisės, teismo sprendimų pripažinimo ir vykdymo be i bendradarbiavimo išlaikymo 
prievolių srityje.  
11. Jei tarptautinio teismingumo klausimas nepatenka į ES teisės reguliavimo  sritį, teismas turi 
aiškintis, ar su pareikštu reikalavimu susijusi užsienio valstybė (pavyzdžiui, kurioje yra vaiko  ar 
jo tėvų gyvena moji vieta ) yra tarptautinio teismingumo klausimus reglamentuojančių  
daugiašalių tarptautinių sutarčių, kurių dalyvė yra ir Lietuvos Respublika, dalyvė. Prie tokių 
daugiašalių tarptautinių sutarčių priskirtinos 1980 m. spalio 25 d. konvencij a dėl tarptauti nio 
vaikų grobimo civilinių aspektų  (toliau – 1980 m. Hagos konvencija), reglamentuojanti, be kita 
ko, civilinių bylų dėl neteisėtai išvežtų vaikų sugrąžinimo į jų kilmės valstybę teismingumo  
klausimus, 1996 m. konvencij a dėl jurisdikcijos, taikytinos teis ės, pripažinimo, vykdymo ir 
bendradarbiavimo tėvų pareigų ir vaikų apsaugos priemonių srityje (toliau – 1996 m. Hagos 
konvencija) , 2010 m. sausio 1 d. Europos Bendrijai įsigaliojusi  2007 m. spalio 30 d. konvencija  
dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civi linėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo 
(toliau – Lugano konvencija) , reglamentuojanti, be kita ko, reikalavimų dėl išlaikymo priteisimo 
teismingumo klausimus.   
12. Jei su pareikštu reikalavimu susijusi užsienio valstybė  nėra ES narė ir jos su Liet uvos 
Respublika nesieja daugiašalė tarptautinė sutartis, teismas turi aiškintis, ar ta valstybė yra 
sudariusi su Lietuvos Respublika dvišalę  teisinės pagalbos sutartį dėl teisinių santykių civilinėse 
ir šeimos bylose , kurioje, be kita ko, būtų reguliuojami  tarptautinio teismingumo šeimos bylose 
klausimai .  
13. Jei sprendžiamam tarptautinio teismingumo klausimui ne taikytina  nei ES teisė, nei daugiašalė ar 
dvišalė tarptautinė sutartis , turi būti taikomos nacionalinėje civilinio proceso teisėje nustatytos 
tarptaut inio teismingumo taisyklės  (Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso (toliau – ir 
CPK) 780 straipsnis) . 
14. Atsižvelgiant į tai, kad šeimos bylose paprastai yra pareiškiami keli reikalavimai (pavyzdžiui, 
nutraukti santuoką  ir padalyti bendrą turtą;  nusta tyti tėvystę, vaiko gyvenamąją vietą, 
bendravimo su skyrium gyvenančiu tėvu tvarką ir priteisti išlaikymą ), teismas, gavęs ieškinį, 
turi kiekvienam jų (reikalavimų) atskirai  nustatyti tarptautinį (užsienio) elementą, susijusią 
valstybę ir teismingumo klaus imui spręsti taikytiną teisės aktą . Taigi, esant pareikštiems 
keliems reikalavimams, dėl kiekvieno jų teismingumo  teismas turi nuspręsti atskirai . 
Pažymėtina, kad bylose su užsienio elementu vieno iš ieškiniu pareikštų reikalavimų 
teismingumas Lietuvos Respublikos teismui automatiškai nereiškia šio teismo galimybės 
nagrinėti kitus tuo pačiu ieškiniu reiškiamus reikalavimus, nebent taikytiname tarpta utinio 
teismingumo klausimus reglamentuojančiame teisės akte tokia galimybė tiesiogiai nurodyta (žr. 
Lietuvos Aukščiausiojo Teis mo 2016 m. spalio 20 d. nutartį  civilinėje byloje Nr. 3K -3-426-
969/2016 ; 2016 m. lapkričio 24 d.  nutartį c ivilinė je byloje  Nr. 3 K-3-454-969/2016 ). Plėtodama 
 5 
 
šią kasacinio teismo praktiką, išplėstinė teisėjų kolegija konstatuoja, kad šeimos  bylose su 
užsienio elementu vieno iš ieškiniu pareikštų reikalavimų neteismingumas Lietuvos Respublikos 
teismams automatiškai nereiškia  kitų tuo pačiu ieškiniu reiškiamų reikalavimų neteismingumo, 
nebent taikytiname tarptautinio teismingumo klausimus reglamentuojančiame teisės akte būtų 
nurodyta kitaip . 
15. Nagrinėjamoje byloje  ieškovas pareiš kė reikalavimus  dėl vaiko gyvenamosios vietos nustatymo  
(pakeitimo),  išlaikymo  ir išlaikymo įsiskolinimo  priteisimo. Byloje nustatyta (ir dėl šios 
aplinkybės nėra ginčo), kad ieškovo ir vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta yra Airijoje. Kadangi 
byloje yra tarptautinis (užsienio) elementas, ginčas susijęs su kita E S valstybe (Airijos 
Respublika), todėl kiekvieno  iš šių reik alavimų teismingumo klausimas spręstinas pagal ES 
teisės aktuose nustatytas  taisykle s:  
15.1. dėl reikalavi mo nustatyti  vaiko gyvenam ąją vietą teismingumo spręstina remiantis 
reglamento „ Briuselis II bi s“ nustatytomis taisyklėmis;   
15.2. dėl reikalavim o priteisti išlaikymą  ir išlaikymo įsiskolinimą teismingumo spręstina  
remiantis Išlaikymo reglamente nustatytomis taisyklėmis .  
 
Dėl reglamento „Briuselis II bis“ normų, reglamentuojančių reikalavimų  dėl vaiko 
gyvenamosios vietos nustatymo  teismingumą , aiškinimo ir taikymo  
 
16. Reglamento „Briuselis II bis“ 2 straipsnio 7 punkte sąvoka „ tėvų pareigos “ apibrėžiama kaip  
visos teisės ir pareigos, susijusios su vaiko asmeniu ar turtu, suteikiamos fiziniam ar  juridiniam 
asmeniui teismo sprendimu, įstatymų nustatyta tvarka ar jur idinę galią turinčiu susitarimu. Nors 
pagal Lietuvos teisę teismo sprendimas dėl vaiko gyvenamosios vietos nustatymo su vienu iš 
tėvų nereiškia, kad tam tėvui (motinai) priskiri ama vienasmenė tėvų valdžia (žr. Lietuvos 
Aukščiausiojo Teismo 2014 m. spalio 24 d. nutartį c ivilinė je byloje  Nr. 3K -3-454/2014 ), tačiau 
pagal Lietuvos Respublikos civilinio kodekso 3.190 straipsnio 1 dalį ištuokos ar gyvenimo 
skyrium atveju vaiko turto tv arkymo teisė priklauso tam iš tėvų, su kuriuo gyvena vaikas.  Tai 
sudaro pagrindą konstatuoti, kad bylos  dėl vaiko gyvenamosios vietos nustatymo r eglamento 
„Briuselis II bis“ prasme  laikytinos bylomis, susijusiomis  su tėvų pareigomis vaikui . 
17. Reglamento „Bri uselis II bis“ 8 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas bendrasis teismingumo pagrindas 
reikalavimams dėl tėvų pareigų , pagal kurį v alstybės narės teismai turi jurisdikciją bylose, 
susijusiose su tėvų pareigomis vaikui, kurio nuolatinė gyvenamoji vieta tuo metu, kai byla 
patenka jų žinion, yra toje valstybėje narėje.  Be to, reglamente „Briuselis II bis“ įtvirtinti 
specialieji teismingumo pagrindai reikalavimams dėl tėvų pareigų, kuriais remiantis teismas turi 
teisę nagrinėti tokius reikalavimus net ir tais atvejai s, kai nėra pagrindo konstatuoti vaiko 
nuolatinę gyvenamąją vietą esant toje valstybėje narėje: n enutrūkstama vaiko buvusios 
nuolatinės gyvenamosios vietos jurisdikcija tais atvejais, kai vaikas teisėtai persikelia iš vienos 
valstybės narės į kitą ir įgyja  ten naują nuolatinę gyvenamąją vietą (9  straipsnis), jurisdikcija 
vaikų grobimo atvejais (10 straipsnis), jurisdikcijos prorogacija (12  straipsnis), jurisdikcija 
pagal vaiko buvimo vietą (13 straipsnis).   
18. Minėta, kad pagal reglamento „Briuselis II bis“ 8 straipsnio 1 dalį v alstybės narės teismai turi 
jurisdikciją bylose, susijusiose su tėvų pareigomis vaikui, kurio nuolatinė gyvenamoji vieta tuo 
metu, kai byla patenka jų žinion , yra toje valstybėje narėje.  Nors viena iš reglamento „Briuselis 
II bis“ 12 straipsnio 3 dalyje nustatytų jurisdikcijos prorogacijos sąlygų reikalauja, kad teismų 
jurisdikcijai, teismui priėmus bylą savo žinion , aiškiai išreikštu ar kit okiu nedviprasmišku būdu 
pritartų  visos bylos ša lys, Europos Sąjungos Teisingumo Teismas (toliau – ir ESTT) yra 
pažymėjęs, kad taikant minėtą normą r eikalaujama  nustatyti , ar egzistuoja aiškus ar bent 
nedviprasmiškas visų bylos šalių pritarimas šiai jurisdikcijos prorogacijai vėliausiai tuo 
 6 
 
momentu, kai  pasirinktam teismui pateikiamas atitinkamas bylos iškėlimo ar lygiavertis 
dokumentas  (Europos Sąjungos Teisingumo Teismo 2014 m. lapkričio 12 d. sprendimo byloje 
L prieš M , C-656/13, 56 punktas ). Atsižvelgdama į tai, išplėstinė teisėjų kolegija konstatuoj a, 
kad aplinkybės, sudarančios pagrindą teismui nagrinėti pareikštus reikalavimus pagal 
reglamento „Briuselis II bis“ 8 ir 12 straipsnius, privalo egzistuoti bylos iškėlimo teisme 
momentu, kaip jis suprantamas pagal reglamento 16 straipsnį .  
19. Pažymėtina, kad „bylos iškėlimo teisme“  samprata reglamento  „Briuselis II bis“ 16 straipsnyje 
apibrėžta autonomiškai, taigi, ji nėra tapat i nacionalinėje teisėje  įtvirtintai  bylos iškėlimo  
sampratai . Momentas, kai byla reglamento „Briuselis II bis“ prasme laikoma iške lta, 
apibrėžiamas įtvirtinan t du galimus variantus, pagal kuriuos, priklausomai nuo konkrečioje 
valstybėje narėje galiojančių proceso taisyklių, nustatomas bylos iškėlimo momentas: a) kai 
teismui pateikiamas atitinkamas bylos iškėlimo ar lygiavertis dokume ntas, tačiau tik tuo atveju, 
jeigu pareiškėjas ėmėsi nustatytų priemonių, kad minėtas dokumentas būtų įteiktas atsakovui; 
arba b) jeigu minėtas dokumentas turi būti įteiktas prieš pateikiant jį teismui, kai jį gauna už 
įteikimą atsakinga institucija, tačia u tik tuo atveju, jeigu pareiškėjas ėmėsi nustatytų priemonių, 
kad minėtas dokumentas būtų pateiktas teismui. Taigi, reglamento „Briuselis II bis“ 
16 straipsnyje įtvirtinta bylos iškėlimo samprata, nors ir būdama autonominė, aiškinama, be kita 
ko, atsižvel giant ir į teismo vietos valstybės nacionalines civilinio proceso normas, 
reglamentuojančias bylos iškėlimo ar lygiaverčio dokumento pateikimą teismui.  
20. Pagal Lietuvos proceso teisę ieškiniai, kaip ir kiti procesiniai dokumentai , teismui pateikiami 
raštu (C PK 110 straipsnis, 111 straipsnio 1 dalis). Įstatyme nu statyta galimybė procesinius 
dokumentus teismui pateikti tiesiogiai arba paštu, o CPK 74 straipsnio 7 dalyje nu rodyta , kad 
jeigu skundas, dokumentai ar pinigai įteikti paštui iki paskutinės termino die nos dvidešimt 
ketvirtos valandos nulis minučių, terminas nelaikomas praleistu. Atsižvelgiant į tai, Lietuvos 
civilinio proceso teisės kontekste laikytina, kad mūsų šalyje taikoma reglamento 
„Briuselis  II bis“ 16 straipsnio 1 dalies a punkte įtvirtinta alte rnatyva , t. y. byla reglamento 
prasme laikytina iškelta , kai teismui pateikiamas atitinkamas bylos iškėlimo ar lygiavertis 
dokumentas. Kartu pažymėtina, kad CPK nenustato reikalavimo ieškovui, prieš pateikiant 
teismui ieškinį, jį įteikti kitoms bylos šalim s, nėra sąlygų susidaryti situacijai, kai ieškovas nėra 
nepaklusęs sąlygai imtis priemonių, kad ieškinys būtų įteiktas atsakovui, todėl antroji 
reglamento „Briuselis II bis“ 16 straipsnio a punkto sąlyga („jeigu pareiškėjas ėmėsi nustatytų 
priemonių, kad m inėtas dokumentas būtų įteiktas atsakovui“) netaikytina. Atsižvelg dama  į tai, 
išplėstinė teisėjų kolegija konstatuoja, kad Lietuvos Respublikos teismui nustatant bylos 
iškėlimo teisme momentą reglamento „Briuselis II bis“ 16 straipsnio prasme ir vertinant,  ar tuo 
momentu egzistavo jurisdikcijos sąlygos pagal reglamento 8 arba 12 straipsnius, šis momentas 
sietinas su ieškinio pateikimo teismui data . 
21. Teismingumo taisyklių laikymasis yra viena iš teisės kreiptis į teismą įgyvendinimo sąlygų, 
todėl pagal nacionalinę teisę teismas tikrina jurisdikciją bylos iškėlimo metu.  Ši taisyklė 
taikytina i r šeimos byloms su tarptautiniu elementu.  Tai reiškia, kad iškeldamas bylą teismas 
turi turėti pakankamą pagrindą spręsti, jog pareikšti reikalavimai yra jam t eismingi. Teismas, 
nustatęs, kad pateiktas ieškinys jam teismingas , jį priima.  Remiantis CPK 137 straipsnio 1 
dalimi, ieškinio priėmimo klausimą teismas išsprendžia priimdamas rezoliuciją.  Nustatęs, kad 
pareikšti reikalavimai ar jų dalis jam neteismingi, t eismas atsisako priimti ieškinį ar jo dalį dėl 
konkrečių reikalavimų (CPK 137 straipsnio 2 dalies 2 punktas). Jeigu teismas jau po bylos 
iškėlimo konstatuoja, kad byla nėra teisminga Lietuvos Respublikos teismams, pareiškimas 
paliekamas nenagrinėtas (CPK 7 82 straipsnis).  
22. Tais atvejais, kai visi ar dalis pareikštų reikalavimų neteismingi Lietuvos Respublikos teism ams 
pagal atitinkamuose ES reglamentuose nustatytus teismingumo kriterijus, teismas privalo ne tik 
konstatuoti, kad jis neturi jurisdikcijos  pagal atitinkamą reglamentą, bet ir nustatyti, ar 
atitinkamu klausimu jurisdikciją turi kitos valstybės narės teismas  (reglamento „Briuselis II bis“ 
17 straipsnis, Išlaikymo reglamento 10 straipsnis). Taigi teismas, į kurį buvo kreiptasi, turi 
 7 
 
įvertinti ne tik savo jurisdikciją, bet, jei atsakymas į šį klausimą yra ne igiamas , ir tai, ar kurios 
nors kitos ES valstybės narės teismas turi jurisdikciją tą reikalavimą nagrinėti. Tais atvejais, kai 
teismas nenustato, kad kurios nors kitos ES valstybės narės teismas tu ri jurisdikciją pagal 
atitinkamo reglamento nuostatas, jis gali savo jurisdikciją dėl atitinkamo reikalavimo pagrįsti, 
pavyzdžiui, pagal reglamento „Briuselis II bis“ 14 straipsnį taikydamas lex fori  (savo teisę ) arba 
pagal Išlaikymo reglamento 7 straipsnį  taikydamas forum necessitatis  (būtinosios jurisdikcijos ) 
taisyklę.  
23. Kita vertus, atkreiptinas dėmesys, kad reglamento „Briuselis II bis“ 8, 9, 10, 12 ir 13 
straipsniuose įtvirtinti jurisdikcijos pagrindai yra grindžiami įvairiais – tiek objektyviaisiais, t iek 
subjektyviaisiais, nuo bylos šalių valios priklausančiais, kriterijais (pvz., 8 straipsnyje įtvirtintas 
bendrasis jurisdikcijos pagrindas grindžiamas objektyvia aplinkybe – vaiko nuolatine 
gyvenamąja vieta, tuo tarpu 12 straipsnyje įtvirtintas jurisdik cijos pagrindas priklauso, be kita 
ko, nuo byloje dalyvaujančių asmenų pritarimo teismo, į kurį ieškovas kreipėsi su ieškiniu, 
jurisdikcijai). Pažymėtina, kad i eškovai ne visada ieškinyje nurodo, kuriuo iš reglamento 
„Briuselis II bis“ nurodytų pagrindų gr indžia pareikštų reikalavimų teismingumą Lietuvos 
teismui, nepateikia pakankamai duomenų, kuriais remdamasis teismas galėtų spręsti apie šalių ir 
(ar) v aiko nuolatinę gyvenamąją vietą, dėl to  teismas, spręsdamas ieškinio priėmimo klausimą, 
ne visada dispon uoja pakankama ir teisinga informacija, teisiškai reikšminga sprendžiant dėl 
ieškinio ar atskirų jo dalių  teismingumo. Negalima neįvertinti ir tokių situacijų, kai ieškovas 
ieškinyje klaidingai nurodo jurisdikcijos pagrindą, šalių ir (ar) vaiko nuolatinę gyvenamąją vietą 
(teisinio kvalifikavimo klaida), ar, piktnaudžiaudamas procesinėmis teisėmis, sąmoningai 
pateikia klaidingus duomenis, galimybės. Be to, ieškovas, kreipdamasis į teismą , dėl objektyvių 
priežasčių gali neturėti galimybės pateikti dalies įro dymų, patvirtinančių aplinkybes, kurios yra 
teisiškai reikšmingos sprendžiant dėl pareikštų reikalavimų tarptautinio teismingumo.  
24. CPK 137 straipsnis įtvirtina trumpą dešimties dienų terminą, per kurį teismas privalo išspręsti 
ieškinio priėmimo klausimą, o  tais atvejais, jeigu ieškinyje prašoma taikyti laikinąsias apsaugos 
priemones – nedelsiant, bet ne vėliau kaip per 3 darbo dienas nuo ieškinio gavimo teisme dienos 
(CPK 137 straipsnio 3 dalis). Remiantis CPK 138 straipsniu, j eigu ieškinys neatitinka šio 
Kodekso 135 straipsnio reikalavimų, ieškinio trūkumai šalinami šio Kodekso nustatyta 
procesinių dokumentų trūkumams pašalinti tvarka. Pagal CPK 115 straipsnio 2 dalį , jeigu 
procesiniai dokumentai neatitinka jų formai ir turiniui keliamų reikalavimų arba nes umokėtas 
žyminis mokestis, teismas priima nutartį ir joje nustato pakankamą terminą, tačiau ne trumpesnį 
kaip septynios dienos, trūkumams pašalinti. Nutartis išsiunčiama ne vėliau kaip kitą darbo dieną 
po jos priėmimo dienos. To paties straipsnio 3 dalyje nustatyta, kad jeigu dalyvaujantis byloje 
asmuo, pateikęs procesinį dokumentą, pagal teismo nurodymus ir nustatytu terminu pašalina 
trūkumus, procesinis dokumentas laikomas paduotu pradinio jo pateikimo teismui dieną. 
Priešingu atveju procesinis dokumentas  laikomas nepaduotu ir ne vėliau kaip per penkias darbo 
dienas nuo termino trūkumams pašalinti pabaigos dienos teisėjo nutartimi kartu su priedais 
grąžinamas jį padavusiam asmeniui.  
25. Kasacinio teismo praktikoje konstatuota, kad p ritrūkęs duomenų , jog pagrįs tų savo teismingum ą 
visiems ar daliai ieškiniu pareikštų reikalavimų, teismas priima nutartį dėl trūkumų šalinimo 
(CPK 115 straipsnio 2 dalis, 138 straipsnis), kiek galima aiškiau suformuluodamas, kokius 
duomenis turi pateikti šalys ar viena iš jų, kad tei smas galėtų spręsti dėl teismingumo nagrinėti 
atitinkamą byloje keliamą reikalavimą (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2016 m. spalio 20 d. 
nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -3-426-969/2016). Plėtodama šią praktiką išplėstinė teisėjų 
kolegija  konstatuoja, kad tais atvejais, kai pareikštas ieškinys yra susijęs su tarptautiniu 
elementu, jo priėmimo klausimą sprendžiantis teismas, nustatęs, kad iš ieškinio ir kartu su juo 
pateiktų įrodymų nėra pakankamo pagrindo spręsti dėl pareikštų reikalavimų teismingumo, turi 
taikyti trūkumų šalinimo institutą , t. y. nurodyti ieškovui pateikti įrodymus, patvirtinančius 
aplinkybes, kurios yra teisiškai reikšmingos teismui sprendžiant dėl pareikštų reikalavimų 
teismingumo. Jei ieškovas  teismo nustatytu terminu pateikia atitinkamas aplinkybes 
 8 
 
patvirtinančius įrodymus arba nurodo įrodymus, kurių negali pateikti dėl objektyvių priežasčių, 
teismas priima ieškinį. Atsisakymas priimti Lietuvos Respublikos teismams neteismingą ieškinį 
(CPK 137 straipsnio 2 dalies 2 punktas) , prieš tai nepritaikius trūkumų šalinimo instituto , 
taikomas tais atvejais, kai teismui iš pateikto ieškinio turinio ir kartu su juo pateiktų įrodymų 
akivaizdu, kad ieškinys nėra teismingas Lietuvos Respublikos teismams.  
26. Svarbiausios a plinkyb ės, kurios yra teisiškai reikšmingos teismui sprendžiant dėl pareikštų 
reikalavimų teismingumo  pagal reglamentą „Briuselis II bis“, yra tos, pagal kurias nustatoma 
vaiko ir (arba) tėvų nuolatinė gyvenamoji vieta.  Pažymėtina, kad reglam ente „Briuselis II bis“ 
nėra pateikiama asmens nuolatinės gyvenamosios vietos sąvoka. Terminas „nuolatinė 
gyvenamoji vieta“ yra aiškinamas autonomiškai, pirmiausia atsižvelgiant į Europos Sąjungos 
Teisingumo Teismo  praktikoje nurodytus princip us:  būtina atsižvelgti į individualią asmens, 
dėl kurio sprendžiama, padėtį, specifines konkrečios bylos aplinkybes (ESTT 2009 m. balandžio 
2 d. sprendimo byloje A., C-523/07, 37 punktas) ; sprendžiant dėl nuolatinės gyvenamosios 
vietos, svarbūs yra šie kriteri jai: 1) buvimo tam tikros valstybės teritorijoje trukmė; 2) buvimo 
tam tikros valstybės teritorijoje reguliarumas; 3) buvimo tam tikros valstybės teritorijoje 
sąlygos; 4) buvimo tam tikros valstybės teritorijoje priežastys; 5) pilietybė; 6) darbo vieta ir 
sąlygos; 7) kalbos mokėjimas; 8) šeimos ir socialiniai ryšiai; 9) kitos susijusios aplinkybės  
(ESTT 2010  m. gruodžio 22 d. sprendimo byloje Barbara Mercredi prieš Richard Chaffe , C-
497/10 PPU, 51 punktas); kūdikio, vaiko ir suaugusio žmogaus nuolatinės gyv enamosios vietos 
nustatymo kriterijai dėl objektyvių priežasčių bei vaiko ryšio ir priklausomybės nuo tėvų nėra 
tapatūs (ESTT 2010 m. gruodžio 22 d. sprendimo byloje Barbara Mercredi prieš Richard 
Chaffe , C-497/10, 41 –57 punktai; 2009 m. balandžio 2 d. spr endimo byloje A., C-523/07, 37 –42 
punktai).  
27. Teismas, spręsdamas ieškinio pri ėmimo klausimą ir  nustatęs, kad vaiko nuolatinė gyvenamoji 
vieta yra ne Lietuvoje, todėl ieškinys dėl tėvų pareigų  Lietuvos Respublikos teismams yra 
neteismingas pagal „Briuselis I I bis“ 8 straipsnio 1 dalį, turėtų patikrinti, ar iš ieškinio turinio ir  
(ar) kartu su ieškiniu pateiktų įrodymų nėra aplinkybių, sudarančių pagrindą spręsti dėl ieškinio 
teisming umo Lietuvos Respublikos teismams remiantis kitais  reglamente nustatyt ais 
jurisdikcijos pagrindai s, ir tik padaręs neigiamą išvadą šiuo klausimu  – spręsti, ar atitinkamu 
klausimu jurisdikciją turi kitos valstybės narės teismas (reglamento „ Briuselis II bis“ 17 
straipsnis ). Atsižvelgiant į tai darytina išvada, kad i š pateikto ieškinio nustatęs bent vieną iš 
reglamento „Briuselis II bis“ 12 straipsnio 3 dalį nurodytų aplinkybių ( pvz., kad vaikas turi 
esminį ryšį su Lietuvos Respublika ), teismas turi įsitikinti kitų sąlygų, nustatytų nurodytoje 
normoje  (kad Lietuvos Respublikos t eismų jurisdikcijai aiškiai išreikštu ar kitokiu 
nedviprasmišku būdu pritarė visos bylos šalys ir Lietuvos Respublikos teismų jurisdikcija 
konkrečiu atveju labiausiai atitinka vaiko interesus ), egzistavimu. Tuo atveju, jei kartu su 
ieškiniu nepateikta įrod ymų, kurių pagrindu teismas galėtų spręsti dėl kurios nors iš nurodytų 
aplinkybių egzistavimo, teismas, rem damasis  CPK 138 straipsniu, turėtų taikyti trūkumų 
šalinimo institutą (CPK 135 straipsnis), nurod ydamas  ieškovui pateikti jas patvirtinančius 
įrodymu s.  
28. Kartu išplėstinė teisėjų kolegija pažymi, kad net ir tais atvejais, kai spręsdamas ieškinio 
priėmimo klausimą teismas atlieka visus reikiamus veiksmus aiškindamasis aplinkybes, 
sudarančias pagrindą spręsti dėl ieškinio teismingumo, vėliau, po bylos išk ėlimo ir jos 
nagrinėjimo metu, gali paaiškėti kitos  aplinkybės, s udarančios pagrindą konstatuoti, kad bylos 
iškėlimo momentu, kaip jis suprantamas pagal reglamento „Briuselis II bis“ 16 straipsnį, 
ieškinys nebuvo teismingas Lietuvos Respublikos teismams (p vz., atsakovas pateikia įrodymus, 
paneigiančius, kad  vaiko nuolatinė gyvenamoji vieta yra Lietuvoje, paaiškėja, kad įrodymai, 
liudijantys bylos šalių pritarimą Lietuvos Respublikos teismų jurisdikcijai, buvo suklastoti ir 
pan.) . Tokiais atvejais, kai  teism as jau po bylos iškėlimo konstatuoja, kad byla nėra teisminga 
Lietuvos Respublikos teismams, pareiškimas paliekamas nenagrinėtas (CPK 782 straipsnis).  
 9 
 
29. Nagrinėjamoje byloje teismai, iš ieškinio turinio ir kartu su ieškiniu pateiktų dokumentų nustatę, 
kad va iko nuolatinė gyvenamoji vieta yra Airijoje, remdamiesi reglamento „Briuselis II bis“ 8 
straipsnio 1  dalimi, pagrįstai sprendė, kad reikalavimas dėl vaiko gyvenamosios vietos 
nustatymo nėra teismingas Lietuvos Respublikos teismams. Neginčydamas šios teismų  išvados, 
kasatorius kelia klausimą dėl, jo manymu, nepagrįsto reglamento „Briuselis II bis“ 12 straipsnio 
3 dalyje įtvirtinto jurisdikcijos pagrindo netaikymo sprendžiant ieškinio reikalavimo dėl vaiko 
gyvenamosios vietos nustatymo teismingumo klausimą . 
30. Reglamento „Briuselis  II bis“ 12 straipsnio 3 dalyje (reglamento tekste lietuvių kalba) nustatyta, 
kad valstybės narės teismai taip pat turi jurisdikciją tėvų pareigoms kitose bylose, nei nurodyta 
šio straipsnio 1 dalyje, jeigu: a) vaikas turi esminį ryšį s u ta valstybe nare, pavyzdžiui, dėl to, 
kad vienas iš tėvų pareigų turėtojų toje valstybėje narėje turi nuolatinę gyvenamąją vietą arba 
kad vaikas yra tos valstybės narės pilietis; arba b) teismų jurisdikcijai, teismui priėmus bylą 
savo žinion, aiškiai išr eikštu ar kitokiu nedviprasmišku būdu pritarė visos bylos šalys, ir ji 
labiausiai atitinka vaiko interesus.   
31. Vertinant nurodytų kasatoriaus argumentų pagrįstumą  kyla klausimas dėl reglamento „Briuselis 
II bis“ 12 straipsnio 3 dalies a ir b punktų tarpusavi o santykio aiškinimo. Atkreiptinas dėmesys, 
kad l ietuviškame reglamento tekste tarp minėtų punktų vartojamas jungtukas „arba“  reikštų , kad 
jurisdikcijos prorogacijai pagal reglamento „Briuselis II bis“  12 straipsnio 3 dalį taikyti pakaktų 
vienos iš šio tei sės akto 12 straipsnio 3 dalies a arba b punktuose išdėstytų sąlygų.  
32. Aptariamuoju aspektu pažymėtina, kad Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus 
teisėjų kolegijos 2016 m. spalio 20 d. nutartyje, priimtoje civilinėje byloje Nr. e3K -3-426-
969/2016, i šanalizavus  reglamento  „Briuselis II bis“  tekstą lietuvių kalba ir atlikus lyginamąją 
analizę  kitomis kalbomis , įvertinus reglamento tikslus ir jį aiškinančią ESTT praktiką, teisės 
doktriną,  konstatuota , kad 12 straipsnio 3 dalies a ir b punktuose įtvirtintos sąlygos turi būti 
aiškinamos ne kaip alternatyvios, o kaip kumuliatyvios  – t. y. tikroji jų loginė jungtis yra ne 
„arba“, o „ir“. Nurodytoje nutartyje t eisėjų kolegija pažymėjo, kad šiuo atveju tenkinamos visos 
acte clair (aiškaus akto) doktrinos  taikymo sąlygos, todėl konstatavo, kad  teismas gali taikyti 
reglamento „Briuselis II bis“ 12 straipsnio 3 dalį, laikydamas, kad tikrasis ES teisės aktų leidėjo 
ketinimas buvo tarp šio straipsnio a ir b punktų nurodyti jungtuką „ir“, šiuo klausimu  
nesikreipdamas dėl prejudicinio sprendimo į ESTT. Kadangi tikroji teisės normos prasmė 
nekelia abejonių, o teismas yra saistomas ES teisę taikyti vienodai, privačių asmenų lūkesčiai 
šiuo atveju nesudaro pagrindo nagrinėjamoje byloje remtis kitokiu teisės aiškinimu. Išplėstinė 
teisėjų kolegija šioms išvadoms pritaria.  
33. Išdėstytų aplinkybių pagrindu išplėstinė teisėjų kolegija konstatuoja, kad jurisdikcijos 
prorogacija, remiantis reglamento „Briuselis II bis“ 12 straipsnio 3 dalimi, galima tik nustačius 
abi sąlygas: 1) vaiko esminį ryšį su ta valstybe nare, pavyzdžiui, dėl to, kad vienas iš tėvų 
pareigų turėtojų toje valstybėje narėje turi nuolatinę gyvenamąją vietą arba kad vaikas yra tos 
valstybės narės pilietis; 2) aplinkybę, kad teismų jurisdikcijai, teism ui priėmus bylą savo žinion, 
aiškiai išreikštu ar kitokiu nedviprasmišku būdu pritarė visos bylos šalys ir tos valstybės narės 
teismų jurisdikcija labiausiai atitinka vaiko interesus.  
34. Nagrinėjamoje byloje nustatyta, kad vaikas yra Lietuvos Respublikos pili etis, t. y. tenkinama 
viena iš trijų privalomų jurisdikcijos prorogacijos sąlygų, nustatytų reglamento „Briuselis II bis“ 
12 straipsnio 3 dalyje (a punkte). Todėl pirmosios instancijos teismas, spręsdamas, kad 
reikalavimas dėl vaiko gyvenamosios vietos nus tatymo jam neteismingas pagal reglamento 
„Briuselis II bis“ 8 straipsnio 1 dalį, turėjo, be kita ko, įvertinti, ar nėra aplinkybių, sudarančių 
pagrindą spręsti dėl šio reikalavimo teismingumo pagal reglamento „Briuselis II bis“ 
12 straipsnio 3 dalį, konkre čiai – ar Lietuvos Respublikos teismų jurisdikcijai aiškiai išreikštu ar 
kitokiu nedviprasmišku būdu nepritarė visos bylos šalys ir ar Lietuvos Respublikos teismų 
jurisdikcija konkrečiu atveju labiausiai atitinka vaiko interesus . Kadangi su ieškiniu teismu i 
nebuvo pateikti šias aplinkybes patvirtinantys įrodymai, pirmosios instancijos teismas turėjo 
 10 
 
taikyti trūkumų šalinimo institutą , nurodydamas  ieškovui pateikti atitinkamus  įrodymus  (žr. šios 
nutarties 28 punktą) . To nepadaręs pirmosios instancijos teismas netinkamai taikė reglamento 
„Briuselis II bis“ 12  straipsnio 3 dalį ir CPK 138 straipsnį, o apeliacinės instancijos teismas 
skundžiama nutartimi šio pažeidimo nepagrįstai neištaisė.  
35. Kita vertus, nagrinėjamoje by loje susiklostė situacija, kai atsakovės pozicija dėl kasatoriaus 
reikalavimo nustatyti (pakeisti) vaiko gyvenamąją vietą teismingumo kasaciniam teismui yra 
žinoma. Pirmą (ir vienintelį) kartą ši pozicija buvo pareikšta atsakovės atsiliepime į ieškovo 
kasacinį skundą, kuriame atsakovė, be kita ko, nurodė, kad ji sutinka su tuo, jog šioje byloje 
jurisdikcija priklauso išimtinai Airijos teismams. Duomenų, kad atsakovė anksčiau būtų aiškiai 
išreikštu ar kitokiu nedviprasmišku būdu pritarusi Lietuvos Respubliko s teismų jurisdikcijai, 
byloje nėra. Atsakovei aiškiai pareiškus nesutikimą su Lietuvos Respublikos teismų jurisdikcija 
nagrinėti reikalavimą dėl vaiko gyvenamosios vietos nustatymo (pakeitimo), akivaizdu, kad 
neegzistuoja viena iš būtinųjų jurisdikcijos p rorogacijos sąlygų pagal reglamento „Briuselis II 
bis“ 12 straipsnio 3 dalį.  
36. Pagrindas panaikinti skundžiamą apeliacinės instancijos teismo sprendimą (nutartį) pagal CPK 
346 straipsnio 2 dalies 1 punktą yra toks proceso teisės normų pažeidimas, kuris galėj o turėti 
įtakos neteisėto sprendimo (nutarties) priėmimui (Lietuv os Aukščiausiojo Teismo 
2016  m. birželio 3 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -7-220-687/2016).  
37. Atsižvelgdama į išdėstytas aplinkybes, vadovaudamasi proceso ekonomiškumo principu, 
siekdama,  kad šalys nepatirtų papildomų laiko ir finansinių sąnaudų, išplėstinė teisėjų kolegija 
konstatuoja, kad, nepaisant padaryto proceso teisės normų pažeidimo (teismas neišsiaiškino dėl 
visų sąlygų, būtinų sprendžiant jurisdikcijos klausimą pagal reglamento “ Briuselis II bis“ 12 
straipsnio 3 dalį, egzistavimo), nėra pagrindo panaikinti skundžiamą apeliacinės instancijos 
teismo nutarties dalį, kuria  išspręstas ieškinio reikalavimo dėl vaiko gyvenamosios vietos 
nustatymo teismingumo klausimas.  
38. Kasatori us, be kit a ko, nurodo, kad apeliacinės instancijos teismas nepasisakė dėl jo argumento, 
kad, vaikui turint esminį ryšį su Lietuvos Respublika (dėl turimos Lietuvos Respublikos 
pilietybės), byla dėl jo gyvenamosios vietos nustatymo yra teisminga Lietuvos teismams.  
39. Kasacinio teismo išplėstinė teisėjų kolegija konstatuoja, kad, pirma , nagrinėjamoje byloje 
apeliacinės instancijos teismas, atmesdamas ieškovo atskirąjį skundą , pakankamai išsamiai 
išdėstė argumentus, kuriais grindžiamas sutikimas su pirmosios instancijos teismo nutartimi, 
antra , šioje nutartyje konstatuota, kad kasatoriaus argumentai dėl ieškinio teismingumo 
Lietuvos Respublikos teismams pagal reglamento „Briuselis II bis“ 12 straipsnio 3 dalį yra 
teisiškai nepagrįsti. Tai, kad  dėl šių kasatoriaus argument ų apeliacinės instancijos teismas  
nepasisak ė, laikytina proceso teisės normų, reglamentuojančių apeliacinės instancijos teismo 
nutarties surašymą (CPK 331 straipsnio 4 dalis), pažeidimu, kuris pagal savo pobūdį šiame 
procese neturėjo įtakos neteisėto spren dimo (nutarties) priėmimui .  
 
Dėl teisės normų, reglamentuojančių reikalavimų dėl vaiko išlaikymo teismingumą, aiškinimo ir 
taikymo   
 
40. Šios nutarties 15.2 punkte  nurodyta , kad nagrinėjamoje  byloje reikalavimų  dėl vaiko išlaikymo 
ir išlaikymo įsiskolinimo priteisimo teismingumo klausimas spręstinas vadovau jantis Išlaikymo 
reglamente  įtvirtintomis teismingumo taisyklėmis.  
41. Išlaikymo reglamento 3 straipsnyje nustatyta, kad jurisdikciją nagrinėti su išlaikymo 
prievolėmis sus ijusias bylas valstybėse narėse turi: a) tos vietos, kurioje yra atsakovo įprastinė 
gyvenamoji vieta, teismas; arba b) tos vietos, kurioje yra kreditoriaus įprastinė gyvenamoji 
vieta, teismas; arba c) teismas, kuris pagal teismo valstybės teisę turi jurisd ikciją nagrinėti su 
 11 
 
asmenų statusu susijusias bylas, jei kartu keliamas reikalavimas dėl išlaikymo, išskyrus atvejus, 
kai ši jurisdikcija grindžiama vien tik vienos iš šalių pilietybe; arba d) teismas, kuris pagal 
teismo valstybės teisę turi jurisdikcij ą nagrinėti su tėvų pareigomis susijusias bylas, jei kartu 
keliamas reikalavimas dėl išlaikymo, išskyrus atvejus, kai ši jurisdikcija grindžiama vien tik 
vienos iš šalių pilietybe.  
42. Nagrinėjamoje byloje ieškovo pareikšto reikalavimo dėl išlaikymo ir išlaikymo įsiskolinimo 
priteisimo teismingumas Lietuvos Respublikos teismams negali būti grindžiamas:  
42.1. Išlaikymo reglamento 3 straipsnio b punktu, nes  nagrinėjamoje byloje nustatyta, kad 
ieškovo ir vaiko įprastinė gyvenamoji vieta yra Airijoje ;  
42.2. Išlaikymo reglamento 3 straipsnio c punktu, nes nagrinėjamoje byloje nebuvo 
keliamas reikalavimas dėl asmens statuso;   
42.3. Išlaikymo reglamento 3 straipsnio d punktu, nes , remiantis teismo valstybėje  
(Lietuvos Respublikoje)  galiojančiomis teismingumo taisyklėmis (nagrinėjamu atveju – 
taikytinu reglamentu „Briuselis II bis“) , Lietuvos Respublikos teismai neturi teisės nagrinėti 
su tėvų pareigomis susijusių reikalavimų.  
43. Nors pirmosios ir apeliacinės instancijos teismai nenusta tė faktinės aplinkybės, kad atsakovės 
nuolatinė (įprastinė) gyvenamoji vieta yra Lietuvoje, tačiau atsižvelgdamas į ieškinio turinį ir 
kartu su ieškiniu pateiktus duomenis apie atsakovės pilietybę, jos deklaruotą gyvenamąją vietą 
ir turimą turtą Lietuvoje  pirmosios instancijos teismas turėjo pagrindą spręsti, kad reikalavimas 
dėl išlaikymo ir išlaik ymo įsiskolinimo priteisimo galėtų  būti teismingas Lietuvos Respublikos 
teismams pagal Išlaikymo reglamento 3 straipsnio a punktą.   
44. Nagrinėjamoje byloje pirmosio s instancijos teismas nenurodė, kodėl pareikštas reikalavimas dėl 
išlaikymo ir išlaikymo įsiskolinimo priteisimo yra neteismingas Lietuvos Respublikos 
teismams. Apeliacinės instancijos teismas aptariamo reikalavimo neteismingumą, nors ir 
netiesiogiai, grin dė kito tame pačiame ieškinyje pareikšto reikalavimo – dėl vaiko 
gyvenamosios vietos nustatymo – neteismingumu Lietuvos Respublikos teismams, 
konstatuodamas, kad šiuo atveju bylos teismingumą lemiantis reikalavimas yra šalių 
nepilnamečio sūnaus gyvenamosio s vietos su vienu iš tėvų nustatymas . Išplėstinė teisėjų 
kolegija konstatuoja, kad ši apeliacinės instancijos teismo išvada yra teisiškai nepagrįsta.  
45. Pirma, tarp reikalavimų dėl vaiko gyvenamosios vietos nustatymo ir išlaikymo bei išlaikymo 
įsiskolinimo p riteisimo nėra hierarchijos ar subordinacijos santykio. Antra, kaip nurodyta šios 
nutarties 14 punkte , vieno iš ieškiniu pareikštų reikalavimų neteismingumas  Lietuvos 
Respublikos teismams automatiškai nesuponuoja teismo negalėjimo nagrinėti kitus tuo pačiu 
ieškiniu reiškiamus reikalavimus, nebent taikytiname tarptautinio teismingumo klausimus 
reglamentuojančiame teisės akte būtų nurodyta kitaip. Šiuo požiūriu Išlaikymo reglamento 
nuostatų analizė nepatvirtina, kad reikalavimo dėl išlaikymo ir (ar) išlaikymo įsiskolinimo 
priteisimo teismingumas būtų neatsiejamas nuo reikalavimo dėl tėvų pareigų (vaiko 
gyvenamosios vietos nustatymo) teismingumo.  
46. Tam, kad būtų pag rindas jurisdikcijos klausimą spręsti pagal Išlaikymo reglamento 3 straipsnio 
a punktą, turi būti nustatyta atsakovės  įprastinė  gyvenamoji vieta.  Kadangi šios aplinkybės nei 
pirmosios, nei apeliac inės instancijos teismas netyrė, dėl to šia apimtimi liko ne atskleista bylos 
esmė. Pažymėtina, kad n esant ESTT praktikos, aiškinančios Išlaikymo reglamente įtvirtintą  
įprastinės gyvenamosios vietos sampratą, nėra aplinkybių, sudarančių pagrindą spręsti, kad ji 
turėtų būti aiškinama kitaip, nei reglamente „Briuselis  II bis“ nurodyta  nuolatinės gyvenamosios 
vietos samprata , kurios nustatymui teisiškai reikšmingos aplinkybės išvardytos šios nutarties 26 
punkte.  
47. Atsižvelgiant į pirmiau nurodytas aplinkybes apeliacinės instancijos teismo nutartis ir pirmosios 
instancijos  teismo nutartis ta apimtimi, kuria atsisakyta priimti ieškinį dėl išlaikymo ir išlaikymo 
 12 
 
įsiskolinimo priteisimo, naikintina, o ieškinio reikalavimo dėl išlaikymo ir išlaikymo 
įsiskolinimo priteisimo priėmimo klausimas perduotinas spręsti pirmosios instancijos teismui . 
 
Dėl bylinėjimosi išlaidų  
 
48. Pagal Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2016 m. gruodžio 28  d. pažymą apie išlaidas, susijusias 
su procesinių dokumentų įteikimu, kasacinis teismas patyrė 4,58 Eur tokių išlaidų. Kasacin iam 
teismui nusprendus, ka d bylos dalis  grąžintina pirmosios instancijos teismui nagrinėti iš naujo, 
išlaidų, susijusių su procesinių dokumentų įteikimu, atlyginimo klausimas paliktinas spręsti 
šiam teismui kartu su kitų bylinėjimosi išlaidų paskirstymu (CPK 93, 96 straipsniai).   
 
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus išplėstinė teisėjų kolegija, 
vadovaudamasi Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso 359 straipsnio 1 dalies 1, 5 punktu, 
360 straipsniu, 362 straipsniu , 
 
 
n u t a r i a :  
 
Panevėžio apygardos teismo 2016 m. vasario 18 d. nutarties dalį, kuria palikta nepakeista 
Utenos rajono apylinkės teismo  2015 m. gruodžio 15 d. nutar ties dalis, kuria atsisakyta priimti 
ieškovo J . Š. ieškinio reikalavimą atsakovei D . Š. dėl išlaikymo ir išlaikymo įsiskolinimo  vaikui 
priteisimo, ir nurodytą Utenos rajono apylinkės teismo 2015 m. gruodžio 15 d. nutar ties dalį  
panaikinti .  
Ieškovo J. Š. ieškinio reikalavimo  atsakovei D . Š. dėl išlaikymo ir išlaikymo įsiskolinimo 
vaikui prite isimo priėmimo klausimą perduoti spręsti pirmosios instancijos teismui  iš naujo .  
Kitą Panevėžio apygardos teismo 2016 m. vasario 18 d. nutarties dalį  palikti nepakeistą.  
Ši Lietuvos Aukščiausiojo Teismo nutartis yra galutinė, neskundžiama ir įsiteisėja nuo 
priėmimo dienos.  
 
 
Teisėjai      Gražina Davidonienė  
 
Virgilijus Grabinskas  
      
Sigitas Gurevičius   
      
Janina Januškienė  
      
Rimvydas Norkus  
      
Sigita Rudėnaitė  
      
Gediminas Sagatys