Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus išplėstinė
teisėjų kolegija, susidedanti iš teisėjų: Česlovo Jokūbausko (kolegijos
pirmininkas), Aloyzo Marčiulionio, Valentino Mikelėno, Algio Norkūno,
Antano Simniškio, Teodoros Staugaitienės (pranešėja) ir Janinos
Stripeikienės,
rašytinio proceso tvarka teismo posėdyje išnagrinėjo civilinę bylą pagal
H. Hensel & C. Mortensen Mäntel Kostüme Kleider GmbH bankroto
administratoriaus Christoph Schulte–Kaubrügger kasacinį skundą dėl
Lietuvos apeliacinio teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegijos 2005
m. kovo 21 d. nutarties peržiūrėjimo civilinėje byloje pagal pareiškėjo H.
Hensel & C. Mortensen Mäntel Kostüme Kleider GmbH prašymą pripažinti
Lietuvos Respublikoje Vokietijos pirmosios instancijos Potsdamo teismo
2004 m. rugsėjo 10 d. sprendimą; trečiasis asmuo, nepareiškiantis
savarankiškų reikalavimų, – AB „Dainava“.
Išplėstinė teisėjų kolegija
n u s t a t ė :
I. Ginčo esmė
Vokietijos pirmosios instancijos Potsdamo teismas (toliau – ir Vokietijos
teismas, Potsdamo teismas) 2002 m. gegužės 29 d. sprendimu iškėlė
bankroto bylą H. Hensel & C. Mortensen Mäntel Kostüme Kleider
GmbH, paskyrė bankroto administratorių ir nustatė terminą kreditorių
reikalavimams pareikšti iki 2002 m. liepos 19 d. Lietuvos apeliacinis
teismas 2003 m. rugsėjo 23 d. nutartimi patenkino Vokietijos įmonės H.
Hensel & C. Mortensen Mäntel Kostüme Kleider GmbH prašymą, pripažino
Lietuvos Respublikoje nurodytą Vokietijos teismo sprendimą.
Įmonės H. Hensel & C. Mortensen Mäntel Kostüme Kleider GmbH bankroto
administratorius 2004 m. gruodžio 1 d. kreipėsi į Lietuvos apeliacinį
teismą; vadovaudamasis Lietuvos Respublikos CPK 809 ir 818 straipsniais,
prašė pripažinti Lietuvos Respublikoje Potsdamo teismo 2004 m. rugsėjo
10 d. sprendimą, kuriuo papildytas Potsdamo teismo 2002 m. gegužės
29 d. teismo sprendimas dėl bankroto bylos iškėlimo. Pareiškėjas nurodė,
kad 2003 m. kovo 14 d. buvo pakeistas Vokietijos Įvadinio įstatymo
dėl nemokumo tvarkos 102 straipsnis, kurio 2 paragrafe nustatyta,
kad, skolininko turtui esant kitoje valstybėje – Europos Sąjungos
narėje, sprendime perduoti bylą teismui turi būti trumpai išdėstytas
faktų konstatavimas ir teisiniai argumentai, pagrindžiantys, kad pagal
Tarybos Reglamento (EB) Nr.1346/2000 „Dėl bankroto bylų“ (toliau – ir
Reglamentas) 3 straipsnį yra Vokietijos teismų kompetencija. Vykdydamas
šį įstatymo reikalavimą, Vokietijos pirmosios instancijos Potsdamo teismas
2004 m. rugsėjo 10 d. sprendimu atitinkamai papildė šio teismo 2002 m.
gegužės 29 d. sprendimą.
II. Lietuvos apeliacinio teismo nutarties esmė
Lietuvos apeliacinio teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija 2005 m.
kovo 21 d. nutartimi atsisakė pripažinti Lietuvos Respublikoje Vokietijos
pirmosios instancijos Potsdamo teismo 2004 m. rugsėjo 10 d. sprendimą.
Teismas nurodė, kad nagrinėjamoje byloje Reglamentas netaikytinas, nes
Reglamento nuostatos taikomos tik po jo įsigaliojimo iškeltoms bankroto
byloms; Reglamentas įsigaliojo 2002 m. gegužės 31 d., o bankroto byla
Vokietijos įmonės turtui iškelta 2002 m. gegužės 29 d. Teismas taikė CPK
810 straipsnio 1 dalies 4 punktą, pagal kurį užsienio teismo sprendimą
atsisakoma pripažinti, jeigu toks sprendimas nėra suderinamas su
Lietuvos Respublikos teismo sprendimu, priimtu byloje tarp tų pačių šalių.
Teismas konstatavo, kad Vokietijos teismas ir Lietuvos teismas yra priėmę
procesinius sprendimus bylose tarp tų pačių šalių. Kauno apygardos
teismas 2003 m. lapkričio 11 d. sprendimu (civilinė byla Nr. 2-659/2003)
priteisė ieškovui AB „Dainava“ iš atsakovo įmonės H. Hensel & C.
Mortensen Mäntel Kostüme Kleider GmbH 833 682,31 Lt skolos ir 8420,97
Lt palūkanų už neapmokėtas prekes. Nurodytame teismo sprendime
nustatyta, kad šalių sudaryta sutartis vykdoma ieškovo įmonėje, todėl
byla yra teisminga Lietuvos Respublikos teismams; atsakovo įmonė turi
turto Lietuvoje, priimtas teismo sprendimas galės būti vykdomas Lietuvos
Respublikoje, neiškils šio teismo sprendimo pripažinimo ir vykdymo
užsienio valstybėje problema. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių
bylų skyriaus išplėstinė teisėjų kolegija 2004 m. gruodžio 9 d. nutartimi
(civilinė byla Nr. 3K-3-560/2004, bylos kategorija 39.6.1; 47.1; 125.6)
paliko nepakeistus pirmosios ir apeliacinės instancijų teismų sprendimus
nurodytoje civilinėje byloje. Prašymą pripažinti Lietuvos Respublikoje
Vokietijos pirmosios instancijos Potsdamo teismo 2004 m. rugsėjo 10 d.
sprendimą nagrinėjęs Lietuvos apeliacinis teismas atsižvelgė į Lietuvos
Aukščiausiojo Teismo 2004 m. gruodžio 9 d. nutartyje išdėstytas teisės
aiškinimo ir taikymo taisykles, taip pat į tai, kad iki bankroto bylos
iškėlimo Kauno apygardos teismo 2002 m. gegužės 24 d. nutartimi
areštavus Vokietijos įmonei priklausančias AB „Dainava“ akcijas buvo
užtikrintas ieškovo AB „Dainava“ reikalavimas ir galutinio sprendimo
įvykdymas. Teismas, vertindamas Vokietijos teismo 2004 m. rugsėjo 10
d. sprendimą, pažymėjo, kad, jį pripažinus, Lietuvoje esantis įmonės
H. Hensel & C. Mortensen Mäntel Kostüme Kleider GmbH turtas būtų
įtrauktas į bankrutuojančios įmonės turto masę ir realizuojamas tenkinant
kreditorių finansinius reikalavimus. Dėl to teismas padarė išvadą, kad
šis Vokietijos teismo sprendimas nėra suderinamas su Kauno apygardos
teismo 2003 m. lapkričio 11 d. sprendimu, kurio esmė yra ta, kad
Lietuvos Respublikoje vykstant įprastiniam civilinės bylos nagrinėjimo
procesui AB „Dainava“ ieškinio reikalavimui užtikrinti dar iki bankroto
bylos iškėlimo Vokietijos teisme areštuotas įmonės H. Hensel & C.
Mortensen Mäntel Kostüme Kleider GmbH turtas nėra dalytinas šios
įmonės kreditoriams.
III. Kasacinio skundo teisiniai argumentai, atsiliepimo į kasacinį skundą
esmė
Kasaciniu skundu įmonės H. Hensel & C. Mortensen Mäntel Kostüme
Kleider GmbH bankroto administratorius prašo panaikinti Lietuvos
apeliacinio teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegijos 2005 m. kovo
21 d. nutartį ir pripažinti Lietuvos Respublikoje Vokietijos pirmosios
instancijos Potsdamo teismo 2004 m. rugsėjo 10 d. sprendimą. Kasacinis
skundas grindžiamas šiais argumentais:
1. Teismas padarė neteisingą išvadą, kad prašomas pripažinti Vokietijos
pirmosios instancijos Potsdamo teismo 2004 m. rugsėjo 10 d. sprendimas
yra priimtas tarp tų pačių šalių. Kauno apygardos teismo 2003 m.
lapkričio 11 d. sprendime įtvirtinta, kad AB „Dainava“, kuri buvo ieškovas
Lietuvos teismų išnagrinėtoje civilinėje byloje, nedalyvauja bankroto
procese Vokietijoje. Dėl to negalima teigti, kad prašomas pripažinti
bankroto byloje priimtas Vokietijos teismo sprendimas ir Lietuvos
teismų išnagrinėtos civilinės bylos sprendimas yra priimti bylose tarp tų
pačių šalių. Teismo išvada dėl sprendimų tarp tų pačių šalių neteisinga
ir dėl to, kad teismas nepagrįstai sutapatino įmonės H. Hensel & C.
Mortensen Mäntel Kostüme Kleider GmbH bankroto administratorių su
pačia bankrutuojančia įmone – į Lietuvos apeliacinį teismą dėl sprendimo
pripažinimo kreipėsi ne bankrutuojanti įmonė, o šios įmonės bankroto
administratorius. Pagal Lietuvos Aukščiausiojo Teismo suformuotą teisės
aiškinimo ir taikymo praktiką tais atvejais, kai į teismą kreipiasi bankroto
administratorius, jis yra savarankiška proceso šalis.
2. Teismas nepagrįstai konstatavo, kad prašomas pripažinti Vokietijos
teismo sprendimas nėra suderinamas su Lietuvos teismų sprendimais,
motyvuodamas tuo, jog Lietuvoje vykstančio įprastinio teisminio proceso
metu iki bankroto bylos iškėlimo areštuotas Vokietijos įmonės turtas
nėra dalytinas šios įmonės kreditoriams. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo
Civilinių bylų skyriaus išplėstinė teisėjų kolegija 2004 m. gruodžio
9 d. nutartyje konstatavo, kad aplinkybė, jog skolininkui – užsienio
juridiniam asmeniui – užsienio valstybėje pradėtos taikyti bankroto
procedūros, nereiškia, kad iki bankroto procedūrų pradėjimo kitos
valstybės kreditorius, inicijuodamas savo pažeistų teisių gynybą, negali
pasinaudoti savo valstybės jurisdikcija; tačiau, kasatoriaus teigimu,
nagrinėjamoje byloje atsižvelgtina į tai, kad iki Vokietijos įmonės turto
arešto Lietuvoje 2002 m. gegužės 24 d. Vokietijos pirmosios instancijos
Potsdamo teismo 2002 m. balandžio 10 d. sprendimu jau buvo paskirtas
laikinasis bankrutuojančios įmonės administratorius bei įmonei nustatyti
apribojimai disponuoti savo turtu. Tai reiškia, kad nurodytu Vokietijos
teismo sprendimu buvo draudžiamos priverstinio teismo sprendimo
vykdymo priemonės, įskaitant turto areštą ar laikinuosius potvarkius prieš
skolininką, kiek tai nesusiję su nekilnojamaisiais objektais, o jau pradėtos
priemonės laikinai nutraukiamos (Įvadinio įstatymo dėl nemokumo
tvarkos II skyrius, 21 paragrafo 3 dalis). Potsdamo teismo 2002 m.
balandžio 10 d. sprendimas laikomas bankroto bylos iškėlimo dalimi, todėl
neteisinga Lietuvos apeliacinio teismo nuostata, kad įmonės H. Hensel &
C. Mortensen Mäntel Kostüme Kleider GmbH turtas nėra dalytinas šios
įmonės kreditoriams, nes Lietuvoje esantis įmonės turtas buvo areštuotas
iki bankroto bylos iškėlimo.
3. Teismas nepagrįstai netaikė 2000 m. gegužės 29 d. Tarybos
Reglamento (EB) Nr. 1346/2000 „Dėl bankroto bylų“. Pagal jo nuostatas
bylos iškėlimo laikas – teismo sprendimo pradėti teisminį nagrinėjimą
įsiteisėjimo diena, nesvarbu, tai būtų galutinis sprendimas ar ne. Šiuo
atveju bankroto bylos iškėlimo laikas sietinas su Vokietijos pirmosios
instancijos Potsdamo teismo 2002 m. balandžio 10 d. sprendimo
įsiteisėjimu. Potsdamo teismo 2002 m. gegužės 29 d. sprendimas dėl
bankroto bylos iškėlimo buvo papildytas pagal Vokietijos Įvadinio įstatymo
dėl nemokumo tvarkos 102 straipsnio 2 paragrafo reikalavimus, kurie
tiesiogiai susiję su Reglamento nuostatų įgyvendinimu. Dėl to 2004 m.
rugsėjo 10 d. teismo sprendimui pripažinti taikytinas Reglamentas.
Trečiasis asmuo AB „Dainava“ atsiliepimu į įmonės H. Hensel & C.
Mortensen Mäntel Kostüme Kleider GmbH bankroto administratoriaus
kasacinį skundą prašo jį atmesti ir palikti nepakeistą Lietuvos apeliacinio
teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegijos 2005 m. kovo 21 d. nutartį.
Jis nurodo, kad Lietuvos apeliacinis teismas pagrįstai laikė įmonės H.
Hensel & C. Mortensen Mäntel Kostüme Kleider GmbH turto bankroto
administratorių šios bankrutuojančios Vokietijos įmonės procesiniu
atstovu. Teismas pagrįstai atsisakė pripažinti Lietuvos Respublikoje
ginčijamą Vokietijos teismo sprendimą, nes juo paneigiama kitoje
byloje tarp tų pačių šalių priimto Kauno apygardos teismo 2003 m.
lapkričio 11 d. sprendimo teisinė galia. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo
Civilinių bylų skyriaus išplėstinė teisėjų kolegija 2004 m. gruodžio 9
d. nutartyje pasisakė dėl bankrutuojančios Vokietijos įmonės turto, t.
y. dėl to paties klausimo, kuris yra sprendžiamas Vokietijos pirmosios
instancijos Potsdamo teismo 2004 m. rugsėjo 10 d. sprendime. Kasatorius
nepagrįstai vertina laikinąją apsaugos priemonę – Vokietijos įmonės
akcijų areštą – kaip pažeidžiančią draudimą disponuoti bankrutuojančios
įmonės turtu. Lietuvoje registruotų akcijų areštas nėra sandoris dėl
akcijų perleidimo, o yra priverstinė laikina įstatymo numatyta apsaugos
priemonė. Atsiliepime pažymima, kad, net ir taikant Reglamento
nuostatas Vokietijos įmonės bankroto byloje, negali būti paneigtas
Lietuvos teismo sprendimo vykdymas, nes civilinėje byloje tarp tų pačių
šalių priimti pirmosios, apeliacinės ir kasacinės instancijų Lietuvos teismų
sprendimai atitinka Reglamento nuostatas dėl tokių bylų jurisdikcijos ir
taikytinos teisės.
Išplėstinė teisėjų kolegija
k o n s t a t u o j a :
IV. Byloje teismų nustatytos aplinkybės
Vokietijos pirmosios instancijos Potsdamo teismas, gavęs pareiškimą
dėl įmonės Hensel & C. Mortensen Mäntel Kostüme Kleider GmbH
turto bankroto bylos iškėlimo, 2002 m. balandžio 10 d. sprendimu
paskyrė laikinąjį bankroto administratorių ir nustatė įmonei apribojimus
disponuoti savo turtu. Teismas 2002 m. gegužės 29 d. sprendimu dėl
įmonės nemokumo ir įsiskolinimų iškėlė bankroto bylą, paskyrė bankroto
administratorių, nustatė terminą kreditorių reikalavimams pareikšti.
Šis teismo sprendimas įstatymo nustatyta tvarka pripažintas Lietuvoje.
Tarybos Reglamentas (EB) Nr. 1346/2000 „Dėl bankroto bylų“ Vokietijoje
įsigaliojo 2002 m. gegužės 31 d., Lietuvoje – 2004 m. gegužės 1 d.
Įsigaliojus Reglamentui, buvo pakeistas VFR Įvadinio įstatymo dėl
nemokumo tvarkos 102 straipsnis; Vokietijos pirmosios instancijos
Potsdamo teismas, atsižvelgdamas į įstatymo pataisą, 2004 m. rugsėjo
10 d. sprendimu papildė 2002 m. gegužės 29 d. sprendimą dėl bankroto
bylos iškėlimo. Lietuvos apeliacinis teismas, nagrinėdamas prašymą
dėl 2004 m. rugsėjo 10 d. sprendimo pripažinimo, netaikė Reglamento,
nustatęs, kad bankroto byla iškelta iki Reglamento įsigaliojimo; teismas
atsisakė pripažinti Lietuvos Respublikoje Potsdamo teismo 2004 m.
rugsėjo 10 d. sprendimą, remdamasis CPK 810 straipsnio 1 dalies 4
punktu. Teismas nustatė, kad prašomas pripažinti sprendimas nėra
suderinamas su Kauno apygardos teismo 2003 m. lapkričio 11 d.
sprendimu, priimtu byloje tarp tų pačių šalių, nes Lietuvoje esantis
Vokietijos įmonės Hensel & C. Mortensen Mäntel Kostüme Kleider GmbH
turtas, pritaikius laikinąsias apsaugos priemones, 2002 m. gegužės 24 d.
buvo areštuotas ir į jį gali būti nukreiptas AB „Dainava“ priteistos pinigų
sumos išieškojimas.
V. Kasacinio teismo argumentai ir išaiškinimai
Dėl taikytinos teisės
Lietuvos apeliacinis teismas nagrinėjamoje byloje netaikė Tarybos
Reglamento (EB) Nr. 1346/2000 „Dėl bankroto bylų“. Šis, bankroto
santykius, tarp jų ir bankroto bylose priimtų kitų valstybių – Europos
Sąjungos narių – teismų sprendimų pripažinimą reglamentuojantis,
teisės aktas valstybėse – Europos Sąjungos narėse – įsigaliojo 2002
m. gegužės 31 d., Lietuvoje – 2004 m. gegužės 1 d. Reglamento 43
straipsnyje nustatyta, kad Reglamento nuostatos taikomos tik po jo
įsigaliojimo iškeltoms bankroto byloms. Potsdamo teismas 2002 m.
gegužės 29 d. priėmė sprendimą dėl įmonės Hensel & C. Mortensen
Mäntel Kostüme Kleider GmbH bankroto bylos iškėlimo. Įmonė kreipėsi
dėl šio teismo sprendimo pripažinimo Lietuvos Respublikoje ir Lietuvos
apeliacinis teismas 2003 m. rugsėjo 23 d. nutartimi jį pripažino. Užsienio
teismo sprendimo pripažinimas reiškia, kad pripažįstančioje valstybėje jis
įgyja res judicata, taip pat prejudicinę galią. Lietuvos apeliacinio teismo
teisėjų kolegija, atsižvelgdama į nurodytas aplinkybes, pagrįstai laikė,
kad bankroto bylos iškėlimo data – 2002 m. gegužės 29 d. Kasatoriaus
nurodoma aplinkybė, kad 2002 m. gegužės 29 d. teismo sprendimas
dėl bankroto bylos iškėlimo buvo papildytas 2004 m. rugsėjo 10 d., t.
y. galiojant Reglamentui, pripažintina teisiškai nereikšminga, nustatant
bankroto bylos iškėlimo datą. Reglamento 43 straipsnyje jo taikymo
laikas siejamas su aiškiai išreikšta teisine aplinkybe – bankroto bylos
iškėlimu. Lietuvos apeliacinio teismo vertinimu, tai įvyko 2002 m. gegužės
29 d. Vadinasi, iškeltoje bankroto byloje 2004 m. rugsėjo 10 d. priimto
papildomo sprendimo pripažinimas Lietuvos Respublikoje negalėjo būti
nagrinėjamas taikant Reglamento nuostatas.
Lietuvos apeliacinis teismas teisingai nurodė, kad sprendimų, priimtų
bankroto bylose, pripažinimui taip pat netaikomas Briuselio Konvenciją
pakeitęs 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos Reglamentas (EB) Nr. 44/2001
„Dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose
pripažinimo bei vykdymo užtikrinimo“ (Reglamento I skyriaus 1 straipsnio
2 dalies b punktas). Kadangi Europos Sąjungos Reglamentai nenustato
Europos Sąjungos valstybių narių teismų sprendimų pripažinimo tvarkos
šioje byloje, prašymui dėl Potsdamo teismo 2004 m. rugsėjo 10 d.
sprendimo pripažinimo taikomos CPK VII dalies LX skyriaus ketvirtojo,
penktojo ir šeštojo skirsnių normos (CPK 818 straipsnio 1 dalis).
Dėl CPK 810 straipsnio 1 dalies 4 punkto aiškinimo ir taikymo
CPK 810 straipsnyje nustatytos užsienio teismų sprendimų pripažinimo
sąlygos. Pagal nurodyto straipsnio 1 dalies 4 punktą užsienio teismo
sprendimą atsisakoma pripažinti, jeigu jis nėra suderinamas su Lietuvos
Respublikos teismo sprendimu, priimtu byloje tarp tų pačių šalių.
Vienas kasacinio skundo argumentų dėl CPK 810 straipsnio 1 dalies 4
punkto neteisingo aiškinimo ir taikymo yra tas, kad Lietuvos apeliacinis
teismas padarė neteisingą išvadą, jog prašomas pripažinti teismo
sprendimas įmonės H. Hensel & C. Mortensen Mäntel Kostüme Kleider
GmbH bankroto byloje yra priimtas tarp tų pačių šalių, kaip ir Kauno
apygardos teismo 2003 m. lapkričio 11 d. sprendimas civilinėje byloje
pagal ieškovo AB „Dainava“ ieškinį atsakovuiVokietijos įmonei H. Hensel
& C. Mortensen Mäntel Kostüme Kleider GmbH dėl įsiskolinimo už
neapmokėtas prekes priteisimo. Teisėjų kolegijos vertinimu, klausimas,
ar teismų sprendimai yra priimti bylose tarp tų pačių šalių, iš esmės
yra teisiškai reikšmingų faktų konstatavimas. Susipažinusi su bylos
medžiaga, teisėjų kolegija sprendžia, kad Lietuvos apeliacinis teismas,
konstatuodamas, jog prašomas pripažinti Potsdamo teismo 2004 m.
rugsėjo 10 d. sprendimas ir Kauno apygardos teismo 2003 m. lapkričio 11
d. sprendimas yra priimti bylose tarp tų pačių šalių, nepažeidė procesinės
teisės normų, pagrįstai rėmėsi prejudiciniais faktais (CPK 182, 185
straipsniai). Kasaciniame skunde nurodoma aplinkybė, kad AB ,,Dainava”
yra atsisakiusi savo reikalavimų bankroto byloje ir nedalyvauja bankroto
procese, patvirtina, jog AB ,,Dainava” turėjo turtinių reikalavimų įmonei
H. Hensel & C. Mortensen Mäntel Kostüme Kleider GmbH; tačiau iš Kauno
apygardos teismo 2003 m. lapkričio 11 d. sprendimo matyti, kad AB
„Dainava“ savo subjektinę teisę įgyvendino pasinaudodama nacionaline
jurisdikcija – 2002 m. gegužės 24 d. pareiškė įmonei H. Hensel & C.
Mortensen Mäntel Kostüme Kleider GmbH ieškinį Kauno apygardos
teisme. Šiuo atveju reikšminga yra tai, kad skolininkė įmonė H. Hensel
& C. Mortensen Mäntel Kostüme Kleider GmbH turi turto Lietuvoje.
Įprastinio teisminio proceso tvarka 2002 m. gegužės 24 d. AB „Dainava“
pareiškus ieškinį, tą pačią dieną ieškinio užtikrinimo tikslu buvo areštuotos
atsakovo Vokietijos įmonės H. Hensel & C. Mortensen Mäntel Kostüme
Kleider GmbH akcijos įmonėje AB ,,Dainava”. Vadinasi, Lietuvos įmonė
AB „Dainava“ galėjo atsisakyti savo reikalavimų 2002 m. gegužės 29 d.
iškeltoje įmonės H. Hensel & C. Mortensen Mäntel Kostüme Kleider GmbH
turto bankroto byloje. Nagrinėjamoje byloje lemiamą reikšmę turi ne tai,
kad AB ,,Dainava” nedalyvauja bankroto procese; Lietuvos apeliacinio
teismo teisėjų kolegija teisingai pažymėjo esminę aplinkybę, kad pagal
prašomą pripažinti Potsdamo teismo 2004 m. rugsėjo 10 d. sprendimą
Lietuvoje esantis įmonės H. Hensel & C. Mortensen Mäntel Kostüme
Kleider GmbH turtas (akcijos) turėtų būti įtrauktas į šios bankrutuojančios
įmonės kreditoriams dalytino turto masę ir realizuojamas bankroto
procedūrų metu tenkinant kreditorių finansinius reikalavimus. Taigi
prašomas pripažinti teismo sprendimas tiesiogiai turi įtakos AB ,,Dainava”
turtinėms teisėms, nes tas pats turtas jau yra areštuotas, siekiant
užtikrinti jos reikalavimų, vykdant Kauno apygardos teismo 2003 m.
lapkričio 11 d. sprendimą, patenkinimą. Lietuvos apeliacinis teismas
turėjo pagrindą vertinti, kad abiejų teismų sprendimuose sprendžiami
turtiniai santykiai tarp tų pačių šalių – kreditoriaus (Lietuvos įmonės
AB ,,Dainava”) ir skolininko (Vokietijos įmonės H. Hensel & C. Mortensen
Mäntel Kostüme Kleider GmbH).
Kasaciniame skunde nurodoma, kad šalys civilinėje byloje buvo AB
„Dainava“ ir įmonė H. Hensel & C. Mortensen Mäntel Kostüme Kleider
GmbH, su prašymu dėl Potsdamo teismo 2004 m. rugsėjo 10 d.
sprendimo pripažinimo kreipėsi ne įmonė, bet kitas subjektas – bankroto
administratorius; todėl, kasatoriaus teigimu, ir šiuo požiūriu nurodytos
bylos neatitinka sąlygos, kad jose šalys buvo tos pačios. Teisėjų kolegija
pažymi, kad įmonės H. Hensel & C. Mortensen Mäntel Kostüme Kleider
GmbH atstovavimo bankroto proceso metu klausimas, taip pat bankroto
administratoriaus teisinio statuso klausimas buvo keliami Lietuvos
teismuose nagrinėjant civilinę bylą pagal AB „Dainava“ ieškinį. Lietuvos
Aukščiausiasis Teismas 2004 m. gruodžio 9 d. nutartyje pripažino,
kad bankroto administratorius yra tinkamas bankrutuojančios, bet
civilinio veiksnumo nepraradusios įmonės atstovas Lietuvos teismuose
nagrinėjamose civilinėse bylose, tarp jų – ir bylose dėl Vokietijos teismų
sprendimų pripažinimo. Kasacinio skundo argumentai dėl tariamo įmonės
ir bankroto administratoriaus sutapatinimo pripažintini nereikšmingais,
sprendžiant klausimą, ar teismo sprendimas priimtas byloje tarp tų pačių
šalių.
CPK 810 straipsnio 1 dalies 4 punkte nustatytos normos, pagal kurią
atsisakoma pripažinti užsienio teismo sprendimą, esminė nuostata yra ta,
kad turi būti konstatuotas užsienio teismo sprendimo nesuderinamumas
su Lietuvos teismo sprendimu, priimtu tarp tų pačių šalių. Įstatymas
draudžia pripažinti užsienio teismo sprendimą, kuris paneigtų Lietuvos
teismo sprendimo, priimto kitoje byloje tarp tų pačių šalių, teisinę galią
– jo privalomumą, nenuginčijamumą, išimtinumą, prejudicialumą,
vykdytinumą (CPK 18 straipsnis, 279 straipsnio 4 dalis). Lietuvos
apeliacinis teismas nagrinėjamoje byloje visapusiškai tyrė, ar prašomas
pripažinti Potsdamo teismo 2004 m. rugsėjo 10 d. sprendimas yra
suderinamas su Kauno apygardos teismo 2003 m. lapkričio 11 d.
sprendimu, ar nepaneigia Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2004 m. gruodžio
9 d. nutartyje esančių išaiškinimų dėl teisės taikymo.
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2004 m. gruodžio 9 d. nutartyje išaiškinta,
kad aplinkybė, jog skolininkui – užsienio juridiniam asmeniui – užsienio
valstybėje pradėtos taikyti bankroto procedūros, dar nereiškia, kad
iki bankroto procedūrų pradėjimo kitos valstybės kreditorius negali
pasinaudoti savo valstybės jurisdikcija, inicijuodamas pažeistų teisių
gynybą. Lietuvos įmonė AB ,,Dainava” 2002 m. gegužės 24 d. pareiškė
ieškinį Kauno apygardos teisme įmonei H. Hensel & C. Mortensen Mäntel
Kostüme Kleider GmbH ir tą pačią dieną buvo areštuotas Lietuvoje esantis
atsakovo turtas; nutartyje taip pat konstatuota, kad įprastinio proceso
tvarka civilinės bylos nagrinėjimo Lietuvoje metu Vokietijoje buvo iškelta
bankroto byla atsakovui. Esant šiam Lietuvos Aukščiausiojo Teismo
išaiškinimui ir nustatytam prejudiciniam faktui, kasaciniame skunde
atkreipiamas dėmesys į tai, kad įmonės H. Hensel & C. Mortensen Mäntel
Kostüme Kleider GmbH turto bankroto procedūros faktiškai pradėtos
2002 m. balandžio 10 d., t. y. anksčiau, nei AB ,,Dainava” kreipėsi į
teismą dėl savo pažeistų subjektinių teisių gynybos. Iš pareiškėjo pateikto
Potsdamo teismo 2002 m. balandžio 10 d. sprendimo matyti, kad teismas,
gavęs pareiškimą dėl bankroto bylos iškėlimo, šiuo sprendimu paskyrė
laikinąjį bankroto administratorių ir nustatė apribojimus disponuoti
įmonės turtu. Teismo sprendime nėra nuorodų dėl įmonės H. Hensel
& C. Mortensen Mäntel Kostüme Kleider GmbH Lietuvoje turimų akcijų
įtraukimo į bankroto masę, jų arešto. Dėl Potsdamo teismo 2002 m.
balandžio 10 d. sprendimo pripažinimo nesikreipta į Lietuvos valstybės
institucijas. Tokių faktinių ir teisinių aplinkybių kontekste negalima sutikti
su kasatoriaus argumentais, kad Kauno apygardos teismo 2002 m.
gegužės 24 d. nutartimi paskirta laikinąja apsaugos priemone – akcijų
areštu – buvo pažeistas draudimas disponuoti įmonės H. Hensel & C.
Mortensen Mäntel Kostüme Kleider GmbH turtu.
Lietuvos apeliacinis teismas skundžiamoje nutartyje rėmėsi Lietuvos
Aukščiausiojo Teismo 2004 m. gruodžio 9 d. nutartyje išdėstytu
išaiškinimu, kad bankrutuojančios įmonės turtas, areštuotas ar priteistas
užsienio valstybėje vykstančio įprastinio proceso metu, nėra dalytinas
tokios įmonės kreditoriams. Teisėjų kolegijos vertinimu, toks aiškinimas
neprieštarauja kasatoriaus nurodytoms Vokietijos Įvadinio įstatymo dėl
nemokumo tvarkos nuostatoms, siejasi su faktinėmis nagrinėjamos
bylos aplinkybėmis. Bylos duomenimis, iškėlus bankroto bylą, įmonės
H. Hensel & C. Mortensen Mäntel Kostüme Kleider GmbH Lietuvoje
turimos akcijos nebuvo priskirtos prie bankrutuojančios įmonės turto
masės. Pažymėtina, kad priimant sprendimus dėl bankrutuojančios
įmonės turto masės nustatymo dalyvauja įmonės kreditoriai. Lietuvos
įmonė AB „Dainava“ atsisakė savo kreditorinių reikalavimų bankroto
procese ir pasitraukė iš bankroto bylos Vokietijoje, esant bankrutuojančios
įmonės kreditorių pritarimui. Bankrutuojančios įmonės kreditorių
dalyvavimas bankroto procese yra vienas iš vadinamojo universalumo
principo įgyvendinimo būdų. Universalumo principo bankroto santykiuose
paskirtis – vienoda visų kreditorių teisių ir teisėtų interesų apsauga.
Tačiau universalumo principas nėra absoliutus; jo naudotojai, kaip
minėta, tam tikra apimtimi ir įgyvendintojai, yra patys kreditoriai; todėl
jeigu kreditoriai priima sprendimą, ne visiškai atitinkantį universalumo
principui, tai savaime nereiškia jo pažeidimo. Dėl to, netgi sutikus su
kasacinio skundo argumentu, kad nuo 2002 m. balandžio 10 d. buvo
nustatyti tam tikri apribojimai įmonės H. Hensel & C. Mortensen Mäntel
Kostüme Kleider GmbH turtui, darytina išvada, kad Lietuvos valstybėje
esantis šios įmonės kreditorius AB ,,Dainava” gavo kitų kreditorių
pritarimą ginti savo subjektines teises ne bankroto procese, jis įprastinio
proceso tvarka pareiškė ieškinį Lietuvos teisme ir civilinėje byloje buvo
pritaikyta laikinoji apsaugos priemonė – atsakovo akcijų areštas. Lietuvos
apeliacinis teismas, nustatęs nurodytas aplinkybes, padarė teisingą
išvadą, kad Potsdamo teismo 2004 m. rugsėjo 10 d. sprendimas, kuriuo
siekiama įtraukti į bankrutuojančios įmonės H. Hensel & C. Mortensen
Mäntel Kostüme Kleider GmbH turto masę jos turimas Lietuvoje akcijas,
nėra suderinamas su Kauno apygardos teismo 2003 m. lapkričio 11 d.
sprendimu. Pažymėtina, kad, nepripažinus Potsdamo teismo 2004 m.
rugsėjo 10 d. sprendimo, nėra visiškai paneigiami kreditorių bankroto
byloje interesai; lėšos, likusios įvykdžius Kauno apygardos teismo
2003 m. lapkričio 11 d. sprendimą, galės būti panaudotos, tenkinant
kitų įmonės H. Hensel & C. Mortensen Mäntel Kostüme Kleider GmbH
kreditorių reikalavimus. Teisėjų kolegija atkreipia dėmesį ir į tą aplinkybę,
kad kasatorius – bankroto administratorius, gindamas kreditorių bankroto
byloje interesus, kasaciniame skunde nekelia klausimo, kokiu būdu
Potsdamo teismo 2004 m. rugsėjo 10 d. sprendimo pripažinimo atveju
būtų apgintos Lietuvoje esančio kreditoriaus, kuris šiuo metu nedalyvauja
bankroto procese, teisės.
Išplėstinė teisėjų kolegija sprendžia, kad Lietuvos apeliacinis teismas
teisingai aiškino ir taikė CPK 810 straipsnio 1 dalies 4 punktą, pagrįstai
atsisakė pripažinti Potsdamo teismo 2004 m. rugsėjo 10 d. sprendimą.
Kasacinis skundas netenkintinas (CPK 346 straipsnio 2 dalies 1, 2
punktai).
Ši nutartis priimta teisėjų balsų dauguma; du teisėjai, likę mažumoje,
turėjo kitą nuomonę; raštu išdėstyta jų atskiroji nuomonė pridedama prie
bylos (CPK 268 straipsnis).
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus išplėstinė teisėjų
kolegija, vadovaudamasi CPK 359 straipsnio 1 dalies 1 punktu ir 362
straipsnio 1 dalimi,
n u t a r i a :
Lietuvos apeliacinio teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegijos 2005
m. kovo 21 d. nutartį palikti nepakeistą.
Ši Lietuvos Aukščiausiojo Teismo nutartis yra galutinė, neskundžiama ir
įsiteisėja nuo priėmimo dienos.