Civilinė byla Nr.  3K-3-318-403/2019  
Teisminio proceso Nr.  2-68-3-34260 -2017 -4 
Procesinio sprendimo kategorijos:  
2.10.1; 2.6.39.2.6.1; 3.1.1.2.4  
(S) 
 
 
 
LIETUVOS AUKŠČIAUSIASIS TEISMAS  
 
N U T A R T I S  
LIETUVOS RESPUBLIKOS VARDU  
 
2019 m. lapkričio 4  d. 
Vilnius  
 
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija, susidedanti iš 
teisėjų Algirdo Taminsko (pranešėjas), Dalios Vasarienės ir Vinco Versecko (kolegijos 
pirmininkas),  
teismo posėdyje kasacine rašytinio proceso t varka išnagrinėjo civilinę bylą pagal  atsakov ės 
uždarosios akcinės bendrovės „Transtira“  kasacinį skundą dėl  Vilniaus apygardos teismo 
2019  m. vasario 19 d. nutarties  peržiūrėjimo civilinėje byloje pagal  ieškovo Lietuvos Respublikos 
transporto priemonių dr audikų biuro ieškinį atsakov ei uždarajai akcinei bendrovei „Transtira“, 
trečia sis asmuo M. B., dėl nuostolių atlyginimo regreso teise . 
 
Teisėjų kolegija  
 
n u s t a t ė :  
 
I. Ginčo esmė  
 
1. Kasacinėje byloje sprendžiama dėl teisės normų, reglamentuojančių Lietuvos Respublikos 
transporto priemonių draudikų biuro (toliau – ir Biuras), sumokėjusio papildomą draudimo 
išmoką kitos valstybės nacionaliniam draudikų biurui , teisę pareikšti atgręžtinį reikalavimą 
asmeniui, atsakingam už žalos padarymą, aiškinimo ir taikymo.   
2. Ieškovas prašė  priteisti iš atsakov ės 15 120,62 Eur nuostolių atlyginimą, 6 procentų metines 
palūkanas nuo priteistos sumos nuo bylos iškėlimo teisme iki teismo sprendimo visiško 
įvykdymo ir patirt ų bylinėjimosi išlaid ų atlyginimą . 
3. Ieškovas nurodė, kad 2012 m. gegužės 14 d. Italijoje dėl trečiojo asmens M. B ., vairavusio 
transporto priemonę „Volvo FH“, kaltės įvyko eismo įvykis, kurio metu buvo padaryta žala. 
Eismo įvykio metu trečiasis asmuo buvo at sakov ės samdomas darbuotojas ir eismo įvykis įvyko 
jam einant darbines pareigas. Atsakov ė buvo atsakinga už transporto priemonės „Volvo FH“ 
valdytojų civilinės atsakomybės privalomojo draudimo sutarties sudarymą , tačiau tokia sutartis 
nebuvo sudaryta. Kada ngi eismo įvykis įvyko Italijoje , o Lietuvoje registruota  transporto 
priemonė nebuvo apdrausta  transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės privalomuoju 
draudimu , Italijos nacionalinis draudikų biuras atlygino eismo įvykio metu padarytą žalą  
nukent ėjusiajam ir  pateikė 15 120,62 Eur reikalavimą  Lietuvos draudikų biurui. Ieškovas , 

   2 
sumokėj ęs 15 120,62 Eur sumą , kreipėsi į atsakov ę, reikalaudamas grąžinti Italijos 
nacionaliniam draudikų biurui sumokėtą sumą, tačiau ši neįvykdė reikalavimo.  
 
II. Pirmos ios ir apeliacinės instancijos teismų procesinių sprendimų esmė  
 
4. Vilniaus miesto apylinkės teismas 2018 m. kovo 20 d. sprendimu tenkino ieškinį , priteisė iš 
atsakov ės 15 120,62 Eur  nuostolių atlyginimo regreso tvarka, 6 procentus metinių palūkanų  už 
priteistą sumą nuo bylos iškėlimo teisme (2017 m. rugsėjo 13 d.) iki teismo sprendimo visiško 
įvykdymo , 900 Eur bylinėjimosi išlaidų  atlyginimo .  
5. Teismas nustatė, kad 2012 m. gegužės 14  d. eismo įvykis Italijoje įvyko dėl trečiojo asmens, 
vairavusio transporto priemonę „Volvo FH“, kaltės ; trečiasis asmuo eismo įvyk į sukėlė eidamas 
darbines pareigas ; Lietuvos Respublikoje registruota transporto priemonė nebuvo apdrausta 
transporto priemon ių valdytojų civilinės atsakomybės privalomuoju draudimu ; Italijos 
nacionalinis draudikų biuras, nustatęs atsakingą subjektą ( neapdrausto vilkiko vairuotoją ), 
išmokėjo draudimo išmoką nukentėjusiajam bei pateikė Lietuvos draudikų biurui  reikalavimą 
apmokėt i 15 120,62 Eur nuostolių ; ieškovas atlygin o Italijos nacionaliniam draudikų biur ui 
nuostolius .  
6. Teismas pažymėjo, kad Vilniaus miesto apylinkės teisme buvo nagrinėjama civilinė byla Nr. 2 -
3768 -728/2014, kurioje ieškovas reikalavo iš atsakovės 4939,34 Eur žalos , patirtos tame 
pačiame 2012 m. gegužės 14 d. Italijoje įvykusi ame eismo įvyk yje, atlyginimo . Vilniaus miesto 
apylinkės teism o 2014 m. rugsėjo 16 d. nutartimi buvo nutrauktas nurod omos bylos 
nagrinėjimas, nes atsakovė atlygino žalą ir ieškov as atsisak ė ieškinio  (atsakov ė nurodė, jog 
ieškovui buvo išmokėta 5856,40 Eur dėl 2012 m. gegužės 14 d. Italijoje įvykusio eismo įvykio ). 
Taigi pagal 2012 m. lapkričio 23 d. reikalavim ą buvo atlyginta 50 proc. žalos dydž io išmoka 
nukentėjusiems asmenims , atsižvelgus į nustatytą 50 proc. trečiojo asmens kaltę dėl eismo 
įvykio . 
7. Byloje nustatyta ir tai, kad eismo įvykyje nukentėję asm enys nesutiko su konstatuot u trečiojo 
asmens kaltės laipsniu (50 proc.) bei draudimo išmokos  dydžiu, todėl kreipėsi Italijoje į teismą :  
„Maggiore Rent CAR“ – dėl turtinės, o R. I . – dėl asmeniui padarytos žalos atlyginimo. 2017  m. 
spalio 26 d. ieškovo išvadoje nurodyta, kad 50 proc. M. B . atsakomybė buvo  nustatyta remiantis 
abiejų šalių parodymais bei suderin us su trečios ios šalies draudiku. Romos ordinarinio teismo 
sprendim ais pripažinta 100 proc. M. B . atsakomybė dėl sukelto eismo  įvykio, todėl  2015 m. 
lapkričio 30 d. sprendim u Nr. 656/2014 dėl žalos asmeniui atlyginimo ir 2016 m. liepo s 29 d. 
sprendim u dėl turtinės žalos atlyginimo  nuspręsta, kad nukentėję asmenys patyrė didesnę žalą ir 
jiems išmokėt ina papildom a draudimo išmok a. Atsižvelgdamas į Italijos teismų konstatuotą 
100 proc. M. B. kaltę Italijos nacionalinis draudikų biuras dėl  ginčo įvykio išmokėjo papildomą 
15 120,62 Eur draudimo išmoką nukentėjusiems asmenims. Ieškovo reikalavimų sumą sudaro 
2968,50 Eur draudimo išmoka už transporto priemon ei padarytą  žalą, 3712,72 Eur žalos 
atlyginimo asmeniui , 7145,06 Eur  kitų išlaidų , 1294,34 Eur  žalos bylos administravimo 
mokestis . 
8. Teismas pažymėjo, kad ieškovo pateikti įrodymai patvirtina, jog dėl minimo eismo įvykio buvo 
nagrinėjamos dvi civilinės bylos teismuose  ir priimti du procesiniai sprendimai, šie nebuvo 
apskųst i. Įvertinęs byloje esančius rašytinius įrodymus, Italijos nacionalinio draudikų biuro 
pateiktą informaciją dėl kaltės nustatymo, šalių paaiškinimus, teismas padarė išvadą, kad 
įrodymų visetas patvirtina tinkamą trečiojo asmens kaltės nustatymą pagal Itali jos teisę dėl šioje 
šalyje 2012 m. gegužės 14 d. įvykusio eismo įvykio. Teismas ne sutiko s u atsakovės teigini u, 
kad ji nebuvo informuota apie Italijoje vykusį teismo procesą , ir pažymėjo, jog atsakovė buvo 
informuota apie Italijoje pradėtą vykdyti žalos ad ministravimo procesą  ir kaip protingai 
rūpestingas ir atidus asmuo turėjo (galėjo) pasidomėti dėl nustatytų eismo įvykio aplinkybių, 
   3 
taip pat ir dėl asmens kaltės , padarytos žalos, o nesutikdama su šių aplinkybių vertinimu – jas 
ginčyti.  Be to, Italijos na cionalini s draudikų biuras atstovauja Lietuvos valstyb ei. Kadangi 
atsakov ė žalos nustatymo atveju  nebuvo aktyv i: nesiekė dalyvauti žalos administravimo 
procese, neteikė Italijos nacionalini am draudikų biurui argumentuotų prašymų ar paaiškinimų 
dėl 2012 m. gegužės 14 d. eismo įvykio,  nepasirink o tinkam ų procesin ių gynybos priemon ių, tai 
jai tenka neigiamų padarinių rizika. Teismas kritiškai vertino atsakov ės į bylą pateiktas 
fotonuotraukas, nurodydamas, jog nėra aišku , kada ir kieno jos buvo padarytos.  
9. Vilniaus  apygardos  teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija, išnagrinėjusi bylą pagal 
atsakov ės apeliacinį  skundą, 20 19 m. vasario 19  d. nutartimi Vilniaus miesto apylinkės teismo 
2018 m. k ovo 20 d.  sprendimą paliko nepakeistą.   
10. Kolegija atmetė kaip nepagrįstą atsakovės teiginį, kad jai nebuvo žinoma apie teismo procesus 
Italijoje , šiais argumentais: 1) ieškovas nėra atsakingas dėl atsakov ės (ne)informavimo apie 
teism o procesus bei galimyb ės juose  dalyvauti ; 2) pagal  kasacinio teismo praktiką už kitoje 
valstybėje narėje įvykusio eismo įvykio padarytos  žalos administravimo procedūrą yra 
atsakingas eismo įvykio vietos valstybės draudikų biuras, kuris neapdraustos transpo rto 
priemonės atveju apie bet kokį eismo įvykį turėtų pranešti transporto priemonės buveinės 
draudikų biurui  (žala gali būti administruojama tiek inicijuojant teismo procesą (ginčo būdu), 
tiek ir taikiai ); 3) Biuras 2012 m. spalio 15 d. pranešimu informavo  atsakovę apie eismo įvykio 
metu padarytos žalos administravimą. Dėl to kolegija padarė išvadą, kad atsakovei buvo žinoma 
apie žalos administravimą, tačiau ji nesiėmė veiksmų žalos dydžiui nustatyti bei sumažinti .  
11. Kolegija pažymėjo, kad nebuvo pažeistos įrodymų vertinimo taisyklės  vertinant nukentėjusio 
asmens, „Fiat Ducato “ vairuotojos , paaiškinim us. Atsakovė selektyviai nurodė nukentėjusios ios 
paaiškinimus,  be to, nėra k itų konkrečių duomenų, išskyrus nukentėjusio asmens paaiškinimus,  
atsakovės argumenta ms patvirtinti .  
12. Kolegija atmetė argumentą, kad ieškovas neįrod ė žalos dydžio ir fakt o. Byloje pateikti įrodymai 
patvirtina  tiek automobilio „Fiat Ducato “ apgadinimus, tiek šio automobilio vairuotojos 
sužalojimus (Moncos  teismo 2015 m. lapkričio 25 d. sprendimas Nr. 656/2014 ir Moncos 
teismo 2016 m. birželio 14 d. sprendimas Nr. 925/16, kuriais konstatuot a tiek M . B. kaltė dėl 
eismo įvykio, tiek eismo įvykio metu padarytos žalos dydis, pateikta nukentėjusios R . I. 
medicin inė ekspertizė, žalos dydį pagrindžiantys įrodymai, Italijos nacionalinio draudikų biuro 
paaiškinimas dėl kai kurių žalos dydžio aspektų, biuro Žalų administravimo departamento 
išvada, kurioje detalizuojamas reikalaujamas priteisti žalos dydis). Nors atsak ovė nesutiko su 
pirmosios instancijos teismo išvadomis dėl žalos dydžio,  tačiau nenurod ė, kokio dydžio žala, jos 
vertinimu, buvo padaryta , nepateikė įrodymų, paneigiančių teismo išvadas.  Kolegija pažym ėjo, 
kad pagal įrodinėjimo naštos paskirstymo taisykl es būtent atsakov ė turėjo teikti kitokį šios teisės 
turinį, įrodymus, pagrindžiančius poziciją, jog egzistuoja pagrindas taikyti kitas Italijos teisės 
normas nustatant atlygintinos žalos dydį.  Atsakovei neįvykdžius šios pareigos, nėra pa grindo 
keisti pirmosios instancijos teismo sprendimo.  
 
III. Kasacinio skundo ir atsiliepimo į jį teisiniai argumentai  
 
13. Kasaciniu skundu  atsakov ė prašo  panaikinti Vilniaus apygardos teismo 2019 m. vasario 19 d. 
nutartį ir priimti naują sprendimą – ieškinį atmesti.  Kasacinis skundas grindžiamas šiais 
argumentais:  
13.1. Teismai neteisingai taikė proceso teisės normas, reglamentuojančias įrodinėjimą ir 
įrodymų ve rtinimą : neįvertino  atsakovės pateiktų prieštaravimų, nepašalino prieštaravimų 
tarp byloje esančių skirtingų įrodymų, be pagrindo konstatavo, kad ieškovas įrodė savo 
reikalavimo pagrįstumą. Byloje pateikta Italijos kelių policijos 2012 m. gegužės 21 d. 
pažyma dėl 2012 m. gegužės 14 d. eismo įvykio, kurioje yra abiejų įvykyje dalyvavusių 
   4 
asmenų paaiškinimai ( „Fiat Ducato “ vairuotojos R. I . ir trečiojo asmens M.  B.). Šioje 
pažymoje nebuvo konstatuota, kas yra atsakingas dėl eismo įvykio, todėl Italijos 
nacionalinis draudikų biuras, atsižvelg damas  į abiejų šalių paaiškinimus, pripažino, kad yra 
abiejų dalyvių atsakomybė. Atsakovė, sutikdama su tokiu atsakomybės paskirstymu, 
atlygino 50 proc. žalos (Vilniaus miesto apylinkės teismo civilinė byla N r. 2-3768 -
728/2014).  Teismai turėjo atsižvelgti į abiejų šalių paaiškinimus, pagal kuriuos nustatyta, 
kad „Fiat Du cato“ vairuotoja staigiai stabdė; be to, apgadinta buvo tik transporto priemonės 
„Fiat Ducato “ galinės dalies kairė pusė. Tai leidžia pripažin ti labiau tikėtina, kad „Fiat 
Ducato “ vairuotoja staigiai ir netikėtai išvažiavo iš šalutinio kelio, ir būtent jos manevras 
buvo eismo įvykio priežastis. Esant tokiai situacijai ir pasibaigus žalos administravimo 
procedūrai bei atsakovei atlyginus 50 proc.  žalos atlyginimo, atsakovė bei trečiasis asmuo 
suprato, kad baigėsi visi ginčai dėl įvy kio. Tik 2017 m. ieškovui pareiškus ieškinį dėl kitų 
sumų priteisimo, atsakovei ir trečiajam asmeniui tapo žinoma apie įvykusius teismo 
procesus, kurių metu konstatuota  100 proc. trečiojo asmens kaltė . Nei atsakov ė, nei 
trečiasis asmuo šiame procese nedalyvavo (nebuvo įtraukti į teismo procesą), jiems apie 
teismo procesą nebuvo pranešta, jie negalėjo gintis nuo pareikštų reikalavimų, todėl teismai 
neturėjo remtis šiais I talijos teismų sprendimais, kaip turinčiais prejudicinę reikšmę, ir 
privalėjo patys tirti aplinkybes atsakovės atsakomybės sąlygoms konstatuoti.   
13.2. Teismų praktikoje pažymėta, kad kai Lietuvos draudikų biuras pareiškia regresinį 
reikalavimą dėl kitos žaliosi os kortelės sistemos valstybės draudikų biurui atlygintos žalos 
išieškojimo, o už eismo įvykį atsakingas asmuo nedalyvavo (nebuvo informuotas, 
nesuteikta galimybės teikti paaiškinimus) eismo įvykio valstybės teisme vykusiame 
procese, teismas vertina atsako vo prieštaravimus regresinio ieškinio byloje (Lietuvos 
Aukščiausiojo Teismo 2017 m. lapkričio 3 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -7-338-
313/2017; kt.) . Teismai nukrypo nuo teismų praktikos, nes netyrė įrodymų, nevertino 
prieštaravimų regresinio ieškinio  byloje, todėl atsakovė ir trečiasis asmuo neturėjo teisės į 
teisminę gynybą nei Italijoje, nei Lietuvoje.  
13.3. Teismai nepagrįstai konstatavo, kad atsakovei ir trečiajam asmeniui buvo žinoma apie 
Italijoje vykusius teismo procesus. Byloje esantys įrodymai patv irtina, kad atsakovė buvo 
informuota apie Italijos nacionalinio draudikų biuro pradėtą žalos administravimo procesą  
ir buvo aktyvi . Atkreiptas dėmesys į tai, kad žalos administravimo procesas buvo baigtas 
atsakovei atlyginus žalą ir civilinę bylą dėl žalos pagal 2012 m. eismo įvykį nutraukus.  
Teismai nepagrįstai sutapatino žalos administravimo ir teismo procesą , apie kurį atsakovei 
ir trečiajam asmeniui nebuvo žinoma. Be to, pagal Italijos teisės aktus Italijos nacionalinis 
draudikų biuras analogiškais  atvejais atstovauja Lietuvos valstyb ei, todėl visa 
korespondencija, susijusi su teismo procesu Italijoje, buvo siunčiama Italijos nacionaliniam 
draudikų biurui, o ne už žalą atsakinga m asmeniui.  Europos Sąjungos Teisingumo Teismas 
(toliau – ir Teisingumo Teismas, ESTT) 2017 m. birželio 15 d. prejudiciniame sprendime 
pažymėjo, kad ES draudikų biurai sutiko laikytis 2002 m. gegužės 30 d. Biurų tarybos 
Generalinės asamblėjos priimtais vidaus  nuostatų  (toliau – Vidaus  nuostatai) , ir tai buvo 
motorinių transpo rto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės draudimo direktyvų 
įsigaliojimo sąlyga; šie nuostatai laikytini ne ES teisės šaltiniu, o žaliosios kortelės sistemos 
dalimi. Tačiau Vidaus nuostatai yra dokumentas, skirtas nacionalinių draudikų biurų 
tarpusavi o bendradarbiavimui, kuris saisto nacionalinius draudikų biurus, o kitų asmenų 
teisės ar pareigos juose neįtvirtintos ir biurų santykių su tokiais asmenimis nereguliuoja, 
todėl Vidaus nuostatai negali būti taikomi tretiesiems (galimai už eismo įvykį atsaki ngiems) 
asmenims (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2014 m. kovo 19 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 
3K-3-100/2014; 2017 m. lapkričio 3 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -7-338-313/2017; 
kt.). Todėl Vidaus nuostat uose įtvirtin ta biuro teisė sureguliuoti žal ą draugiškai arba sutikti, 
kad dėl to vyktų bet koks teisminis ar neteisminis procesas, po kurio būtų atlyginta žala, 
nesuteikia teisės ES valstybės narės draudikų biurui atstovauti galimai už žalą atsaking am 
asmen iui, priimti jo vardu teisminių dokumentų ar atlikti galimai už žalą atsakingo asmens 
   5 
vardu kitų veiksmų ar priimti sprendimų.  Taigi Italijos draudikų biuras neturi teisės Italijoje 
atstovauti nei atsakov ei, nei treči ajam asmen iui, priimti jų vardu teismo dokumentų, todėl 
būtų nepagrįsta  pripažinti, kad po žalos sudarymo atsakovė privalėjo žinoti apie pradėtą 
teismo procesą.  
13.4. Pagal kasacinio teismo praktiką nagrinėjamos kategorijos bylose pareiga įrodyti žalos dydį 
ir priežastinį ryšį tenka regresinį reikalavimą reiškiančiam ieškovui (Lietuv os 
Aukščiausiojo Teismo 2014 m. kovo 19 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -3-100/2014); 
pažymėta, kad teisės aktuose nėra nustatyta pagrindo pareikštą regresinio reikalavimo teise 
grindžiamą ieškinį pagal  Lietuvos Respublikos transporto priemonių vairuot ojų civilinės 
atsakomybės privalomojo draudimo įstatymo (toliau – TPVCAPDĮ ) 23 straipsnio 1 dalį 
tenkinti nevertinant regresinio reikalavimo pagrįstumo ir taip apriboti galimai dėl eismo 
įvykio atsakingų asmenų teisę į teisminę gynybą (Lietuvos Aukščiausio jo Teismo 2017 m. 
gruodžio 7 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -3-392-915/2017) . Teismai, pripažindami, kad 
ieškovas įrodė žalos faktą, dydį ir priežastinį ryšį, rėmėsi tik tuo, kokias sumas išmokė jo 
Italijos nacionalini s draudikų biur as, kad šios sumos minimos Italijos teism o sprendimuose 
ir ieškovo darbuotojai detalizavo jas savo išvadoje (nurodė , iš kokių konkrečiai sumų 
susidaro ieškinio suma). Tačiau nepateikta jokia sąmata dėl transporto priemonei padarytos 
žalos atlyginimo ir pan. ; teismas nevertin o reikalaujamų sumų pagrįstumo, t. y. ar įrodytas 
ir pagrįstas transporto priemonei „Fiat Ducato “ reikalaujamos atlyginti žalos dydis, R.  I. 
atlygintos neturtinės ir kitos žalos dydis, ar pateikti dokumentai patvirtina R.  I. sumokėtų 
sumų ir ginčo eismo įvykio priežastinį ryšį .  
13.5. Vilniaus miesto apylinkės teismo nagrinėtoje civilinėje byloje Nr. 2 -3768 -728/2014 buvo 
pateikti dokumentai , pagrindžiantys „Fiat Ducato “ vairuotojos R. I . sveikata i padarytos 
žalos faktą ir dydį.  Atsakovė atlygino p agal minėtus dokumentus 50 procentų asmens 
sveikatai padarytos žalos. Šioje byloje nebuvo pateikta jokių įrodymų, kad po 2012  m. 
rugpjūčio 22 d. ar po 2014  m. rugsėjo 21 d., kai buvo atlyginta dalis žalos , būtų pasikeitusi 
R. I. sveikata , ji gydėsi, vartojo medikamentus, jai buvo suteikta sveikatos priežiūros 
paslaugų ar kt. Teismai šių aplinkybių netyrė ir nevertino .  
13.6. Mon cos teismo 2016  m. birželio 14 d. sprendime nurodoma, kad , vadovaujantis pateikta 
„Fiat Ducato “ remonto darbų išlaidų sąmata, padaryta 4882,46 Eur (be PVM) žala. 
Ieškovas į bylą ne tik nepateikė Italijos teismo minimos sąmatos, bet taip pat teigė, kad 
transporto priemonė visiškai sugadinta (2 t ., b. l.  26–27), nors Italijos policijos pažymoje 
užfiks uota, kad apgadintas tik „Fiat Ducato “ kairysis galinis lonžeronas ir kairysis galinis 
žibintas, o trečiojo asmens iš karto po eismo įvykio padarytose „Fiat Ducato “ 
fotonuotraukose  (byloje pateiktos) užfiksuoti tik tokie apgadinimai. Apeliacinės instancijo s 
teismas  nepagrįstai nurodė, kad atsakovė nepateikė kitų įrodymų žalai paneigti, taip 
pažeisdama įrodinėjimo pareigą, nes kita šalis negali ir neprivalo paneigti to, kas yra 
neįrodyta. Pagal sugadinimo aprašymą  policijos pažymoje  bei fotonuotraukas net ne  
specialistui  akivaizdu, kad tai nėra ir negali būti pripažįstama visišk u transporto priemonės 
sugadinimu , tokių sugadinimų remontas gali kainuoti 5000 Eur, nes iš esmės tiek vertas 
visas „Fiat Ducato “ automobilis. T eismai, vertindami prašomos priteisti ža los dydžio 
pagrįstumą, turi diskreciją vertinti, kiek objektyviai pagrįstas atitinkamas žalos dydis, ar jis 
atitinka protingumo, proporcingumo principus, ar nėra neadekvatus . Tačiau teismai to 
netyrė ir nevertino.  
13.7. Teismai nepagrįstai priteisė atlyginti 7145,06 Eur  kitų išlaidų , kurias iš esmės sudaro 
teisinės išlaidos, patirtos bylinėjantis Italijoje , bei 1294,34 Eur žalos administravimo 
mokestis. Civilinėje byloje Nr. 2 -3768 -728/2014 sudarius Taikos sutartį atsakovė 
kompensavo ja i tenkančią teisinių išlaidų dalį, o neįrodžius žalos fakto, dydžio ir 
priežastinio ryšio (asmeniui ir transporto priemonei), toki ų išlaid ų atlyginimas  
nepriteistin as.  
   6 
14. Ieškovas atsiliepimu į kasacinį skundą prašo  Vilniaus apygardos teismo 2019 m. vasario 19 d. 
nutartį palikti nepakeistą . Atsiliepime nurodomi šie argumentai : 
14.1. Ieškovas, pateikdamas ieškinį, pateikė teismui reikalavimo faktinį pagrindą sudarančius 
įrodymus: Mon cos teismo 2015 m. lapkričio 25 d. sprendimą ir 2016 m. birželio 14 d. 
sprendimą, kuriuose konstatuota trečiojo asmens kaltė dėl eismo įvykio, jo metu padaryta 
žalos dydis, aktualų bylai Italijos  nacionalinio draudikų biuro  paaiškinimą, nukentėjusio 
asmens medicininę ekspertizę, žalos dydį patvirtinančius įrodymus ir pan. Atsakovė tik 
deklaratyviais teiginiais ir nepagrįstomis abejonėmis atsikirto į ieškinio reikalavimus, 
nepateikė savo teiginius pagrindžiančių įrodymų. Teismai pagrįstai šias abejones vertin o 
kritiškai.  
14.2. Priešingai nei teigia atsakovė, teismai vertino visus byloje surinktus įrodymus, tarp jų ir 
Italijos teismų sprendimus.  Kasacinis teismas  tokio pobūdžio bylose yra pažymėjęs, kad  
teismai civilinės atsakomybės sąlygų nenustat o, tik vertina, ar  pakanka  byloje pateiktų 
įrodymų , pagrindžiančių  eismo įvykio šalies civilinės atsakomybės privalomąjį draudimą 
reglamentuojančių teisės aktų turinį, jų taikymo praktiką (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 
2014  m. lapkričio 13 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K-3-495/2014).  Byloje įrodymus 
teikė tik ieškovas, todėl teismas neturėjo realaus pagrindo abejoti jo reikalavimo 
pagrįstumu . Teismai pagrįstai suteikė Mon cos teismo 2015  m. lapkričio 30 d. ir 2016  m. 
sausio 13 d. sprendimams prejudicinę galią,  nes atsakovė nesiėmė jokių teisėtų veiksmų 
šiems teismo sprendimams panaikinti . Atsakovė buvo informuota apie žalos 
administravimo procesą , tačiau nesidomėjo jo eiga, nesiėmė priemonių atsakomybei 
išvengti. Pažymėta, kad žalos administravimas bet kada gal i persikelti į teismą, todėl 
skolininkas turi domėtis ir gauti patvirtinimą, kad žalos administravimo procesas baigėsi, 
žala yra atlyginta. Atsakovė yra juridinis asmuo, kuriam keliami didesni atidumo, 
rūpestingumo reikalavimai. Atsakovė, sužinojusi apie ž alos administravimo proceso 
perkėlimą į Italijos teismus, nesiėmė aktyvių veiksmų savo teisei ginti.  
 
Teisėjų kolegija  
 
k o n s t a t u o j a :  
 
IV. Kasacinio teismo argumentai ir išaiškinimai  
 
Dėl Vidaus nuostatais nacionaliniams draudikų biurams nustatytų teisių ir pareigų  
 
15. Viena iš tarpvalstybinį elementą turinčių sistemų, pagal kurią gali būti reiškiamas reikalavimas 
dėl kitos šalies teritorijoje įvykusio eismo įvykio metu padarytos žalos atlyginimo, yra žaliosios 
kortelės sistema. Žaliosios kortelės sistemos nariai – nacionaliniai draudikų biurai, tarpusavyje 
bendradarbiaujantys žalos administravimo ir atlyginimo klausima is, nacionalinių draudikų biurų 
veiklą koordinuoja nacionalinių draudikų biurų įkurta Biurų taryba. Žaliosios kortelės sistema 
sukurta ir jos veikimas užtikrinamas 2002 m. gegužės 30 d. Biurų tarybos Generalinės 
asamblėjos priimtais vidaus nuostatais .  
16. Vidaus nuostatų preambulės 4 konstatuojamojoje dalyje , inter alia (be kita ko) , įtvirtinta , kad 
sistemos, visuotinai žinomos kaip žalios kortos sistema, tikslas buvo palengvinti transporto 
priemonių tarptautinį judėjimą, sudarant sąlygas, kad transporto priemonių valdytojų draudimas 
nuo civilinės atsakomybės rizikos atitiktų lankomos šalies nus tatytus kriterijus ir, įvykus 
   7 
autoavarijai, užtikrintų, kad nukentėjusiems asmenims bus atlyginta žala pagal tos šalies 
nacionalinius įstatymus ir kitus teisės aktu s. 
17. Į bylą pateikt ame Vidaus nuostatų III priede „Sutartis tarp biurų tarybos narių“ nustatyt a, kad 
Lietuvos Respublikos transporto priemonių draudikų biuras ir Italijos automobilių draudikų 
biuras įsipareigoja laikytis Vidaus nuostatų , taip pat s uteikia abipusį leidimą bet kokiam 
teisminiam ar neteisminiam procesui, po kurio būtų atlyginta žala, ar draugiškai sureguliuoti su 
autoavarijomis susijusią bet kokią žalą, kaip nustatyta šiuose Vidaus nuostatuose.  
18. Nagrinėjamoje byloje  kilus ios Italijos teritorijoje eismo įvykiu padarytos žalos, kurią sukėlė 
nedrausta, tačiau Lietuvoje registruota transporto priemonė, atlyginimo klausimui  spręsti  Italijos 
draudikų biuras veikia pagal žaliosios kortelės sistemą, atitinkamai – Lietuvos draudikų biuras 
regresinį reikalavimą atsakovui dėl nuostolių at lyginimo reiškia vadovaudamasis žaliosios 
kortelės sistemą reguliuojančiais teisės aktais.  Nagrinėjamoje byloje aktualios žaliosios kortelės 
sistemos nuostatos, todėl teisėjų kolegija dėl jų pasisako  nagrinėjamos bylos aplinkybių 
kontekste.  
19. ESTT yra pažymėjęs, kad  Vidaus nuostatus parengė ir priėmė privatinės teisės subjektai, 
nedalyvaujant jokiai Sąjungos institucijai ar įstaiga i, taigi Vidaus nuostatai nelaikytini ES teisės 
aktu (Teisingumo Teismo 201 7 m. birželio  15 d. sprendimo Lietuvos Respublikos transporto 
priemonių draudikų biuras prieš Gintarą Dockevičių, Jurgitą Dockevičienę , C-587/15, 36–
40 punkta i).  
20. Vidaus nuostatų 1 straipsn yje įtvirtin ta, kad ši ų nuostatų tikslas yra reglamentuoti nacionalinių 
draudikų biurų tarpusavio santykius. Pagal Vidaus nuostatų 3 straipsnio 1 dalį, kai eismo įvykio 
vietos draudikų biurui pranešama apie eismo įvykį, į kurį pateko kitos valstybė s transporto 
priemonė, jis, nelaukdamas oficialaus reikalavimo atlyginti žalą, ima tirti autoavarijos 
aplinkybes. Neapdraustos transporto priemonės atveju apie tokį eismo įvykį jis praneša 
transporto priemonės registracijos vietos draudikų biurui, tačiau n egali būti kaltinamas dėl šių 
veiksmų neatlikimo. Pagal Vidaus nuostatų 3 straipsnio 3 dalį biuras turi teisę sureguliuoti žalą 
draugiškai arba sutikti, kad dėl to vyktų bet koks neteisminis ar teisminis procesas, po kurio 
būtų atlyginta žala. Visas žalas eismo įvykio vietos draudikų biuras administruoja visiškai 
savarankiškai, vadovaudamasis autoavarijos šalyje taikomais įstatymais ir kitais teisės aktais, 
reglamentuojančiais atsakomybę, atlyginimą nukentėjusiems asmenims, ir (neapdraustos 
transporto priem onės atveju) transporto priemonės buveinės vietos valstybės draudikų biuro 
interesais. Eismo įvykio vietos valstybės biuras yra išimtinai kompetentingas spręsti visus 
reikalus, susijusius su autoavarijos šalyje taikomų teisės aktų aiškinimu ir žalos suregu liavimu 
(Vidaus nuostatų 3 straipsnio 4 dalis).  
21. Pagal Vidaus nuostatų 6 straipsnio 1 dalį kiekvienas biuras garantuoja, kad jo nariai atlygins bet 
kokias sumas, kurių 5 straipsnyje nustatyta tvarka gali pareikalauti autoavarijos šalies biuras. 
Vidaus nuostatų 10 straipsnyje nustatyta, kad biurai abipusi škai garantuoja atlyginti visas pagal 
šiuos nuostatus mokėtinas sumas, susijusias su bet kokia autoavarija, į kurią pateko transporto 
priemonė, kurios įprastinė buvimo vieta yra tos valstybės teritorijoje, kurioje veikia kiekvienas 
iš tų biurų, nesvarbu, a r transporto priemonė apdrausta, ar ne.  Taigi v adovaujantis Vidaus 
nuostatais eismo įvykio vietos draudikų biuras gali reikalauti atlyginti tiek sumas, susijusias su 
eismo įvykio metu padaryta žala, tiek su administravimo procesu, tiek teisminio ar neteism inio 
proceso metu patirtas išlaidas, o transporto priemonės registracijos vietos draudikų biuras turi 
pareigą  šias sumas atlyginti.  
22. Atitinkamai Vidaus nuostatų 5 straipsnio, reglamentuojančio išlaidų atlyginimo sąlygas, 
1 dalyje , inter alia , nustatyta, kad kai biuras sureguliuoja visas žalas, su sijusias su ta pačia 
autoavarija, ne vėliau kaip per vienerius metus nuo paskutinio nukentėjusiam asmeniui 
sumokėto mokėjimo dienos jis faksu ar elektroniniu paštu siunčia žalią kortą ar draudimo polisą  
išdavusiam biuro nariui prašymą atlyginti išlaidas, nurodydamas: 1) nukentėjusių asmenų žalai 
atlyginti pagal draugišką susitarimą ar teismo sprendimą sumokėtas sumas; 2) kviestinėms 
   8 
tarnyboms už kiekvieno reikalavimo atlyginti žalą administravimą ir sure guliavimą sumokėtas 
sumas bei visas specialias su teismo ieškiniu susijusias išlaidas; 3) visoms kitoms išlaidoms 
padengti skirtą administravimo mokestį, apskaičiuotą vadovaujantis biurų tarybos patvirtintomis 
taisyklėmis.  
23. Pagal TPVCAPDĮ  17 straipsnio 1 da lies 1 punktą nacionalinis draudikų biuras išmoka išmoką 
dėl per eismo įvykį padarytos žalos nukentėjusiems tretiesiems asmenims, kai žala padaryta 
kitoje Europos Sąjungos valstybėje narėje neapdrausta transporto priemone, kurios įprastinė 
buvimo vieta yra  Lietuvos Respublikos teritorijoje. TPVCAPDĮ  16 straipsnio 1 dalyje nurodyta, 
kad išmoka mokama, esant transporto priemonės valdytojo civilinei atsakomybei dėl padarytos 
žalos nukentėjusiam trečiajam asmeniui. Lietuvos draudikų biuras, išmokėjęs išmo ką pagal 
TPVCAPDĮ  17 straipsnio 1 dalies 1 punktą, turi teisę reikalauti, kad atsakingas už žalos 
padarymą asmuo arba asmuo, neįvykdęs pareigos sudaryti draudimo sutartį, grąžintų dėl 
padarytos žalos išmokėtą sumą ( TPVCAPDĮ  23 straipsnio 1 dalis ). 
24. Atitinkamai TPVCAPDĮ  17 straipsnio 5  dalyje nurodyta, kad dėl kitoje Europos Sąjungos 
valstybėje narėje ar užsienio valstybėje nukentėjusiems tretiesiems asmenims padarytos ir 
administruotos žalos išmoka eismo įvykio metu padarytą žalą atlyginusiam kitos valstybės 
nacionaliniam draudikų biurui mokama atsižvelgiant į Vidaus nuostatus ir į valstybės, kurioje 
įvyko eismo įvykis, transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės privalomąjį draudimą 
reglamentuojančius teisės aktus.  
25. Pagal bylos duomenis, Vilniaus miesto apylinkės t eism o civilinė je byloje Nr. 2 -3768 -728/2014  
buvo sprendžiama dėl žalos, atsiradusios dėl to paties eismo įvykio, atlyginimo. K adangi eismo 
įvykis įvyko Italijoje , o žalą sukėlė Lietuvos Respublikoje registruota , bet transporto priemonių 
valdytojų civilinės  atsakomybės privalomuoju draudimu neapdrausta transporto priemon ė, tai 
žalos administravimo procesą administravo  Italijos nacionalinis draudikų biuras ir, nustat ęs 
dalinę atsakov ės atsakomybę (50 procentų), išmokėjo draudimo išmokas nukentėjusiems 
asmenim s bei pateikė Lietuvos draudikų biurui reikalavimą a tlygin ti 4939,34 Eur nuostolių. 
Ieškovas, atlyginęs Italijos nacionaliniam draudikų biurui jo turėtas išlaidas, kreipėsi į atsakov ę, 
reikalaudamas grąžinti Italijos nacionaliniam draudikų biurui sumokėtą sumą.  Vilniaus miesto 
apylinkės teism o 2014 m. rugsėjo 16 d. nutartimi civilinė je byloje Nr. 2 -3768 -728/2014  buvo 
nutrauktas bylos procesas , nes ieškov as, atsakovei su juo atsiskaičius  (sumokėjus  5856,40 Eur ), 
atsisak ė ieškinio .   
26. Byloje nustatyta  ir tai , kad nukentėjusieji vis dėlto nesutiko su išmokos suma ir kreipėsi į 
teismą : „Maggiore Rent CAR “ – dėl turtinės ir R. I . – dėl žalos  asmeniui . Italijos teismų 
sprendimais pripažinta, kad dėl eismo įvykio 100 proc. kaltas transporto priemon ę vairavęs 
atsakov ės darbuotojas , be to, nukentėję asmenys patyrė daugiau žalos , todėl  jiems buvo 
išmokėtos papildomos draudimo išmokos. Atsižvelgdamas į Italijos teismų konstatuotą 
atsakov ės darbuotojo  kaltę (100 proc entų, o ne 50 proc entų, kaip Italijos nacionalinis draudikų 
biuras konstatavo iš pradžių) , Italijos nacionalinis draudikų biuras  išmokėjo papildomą 
draudimo  išmoką nukentėjusiems asmenims . Biuras , atlyginęs Italijos nacionaliniam draudikų 
biurui jo prašomą 15 120,62 Eur sumą,  kurią su daro 2968,50 Eur žala transporto priemonei, 
3712,72 Eur žala asmeniu i, 7145,06 Eur kitos išlaidos, 1294,34 Eur žalos bylų administravimo 
mokestis,  antrą kartą su atgręžtiniu reikalavimu kreipėsi į atsakov ę. 
27. Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta nutarties 21–22 punkt uose, teisėjų kolegija pažymi, kad 
Vidaus nuostatais įtvirtin ta Lietuvos draudikų biur o pareiga kompensuoti eismo įvykio 
valstybės draudikų biuro nukentėjusiems asmenims atlygintas sumas ir su žalos dėl eismo 
įvykio administravimu susijusias išlaidas, inter alia , ir išlaidas, susijusias su teismo procesais. 
TPVCAPDĮ nustatyta galimybė Lietuv os draudikų biurui susigrąžinti šias sumas iš atsakingo už 
žalos padarymą asmens arba asmens, neįvykdžiusio pareigos apdrausti transporto priemonę, 
esant transporto priemonės valdytojo civilinei atsakomybei dėl nukentėjusiam trečiajam 
asmeniui padarytos ža los. 
   9 
28. Teisėjų kolegija , atsižvelg dama  į Vidaus nuostatų 5  straipsnio 1 dal ies nuostatą, sprendžia, kad 
eismo įvykio valstybės draudikų biuras teisę reikalauti grąžinti  nukentėjusių asmenų žalai 
atlyginti  išmokėtas sumas, taip pat išlaidas, susijusias su  administravimo procesu, teismini u ar 
neteismini u proces u, įgyja po to, kai sureguliuoja visas žalas, susijusias su t uo pačiu eismo 
įvykiu. Teisėjų kolegijos nuomone, prašymas atlyginti išlaidas turėtų būti pateikiamas vieną 
kartą , t. y. sureguliavus visas ža las, susijusias su tuo pačiu įvykiu, taip išvengiant nepagrįstų 
administravimo išlaidų (pvz. , Biurų tarybos nustatyto administravimo mokesčio mokėjimo du 
kartus). Priešinga išvada būtų nesuderinama su eismo įvykio vietos draudikų biuro pareiga 
veikti trans porto priemonės buveinės vietos valstybės draudikų biuro interesais (Vidaus nuostatų 
3 straipsnio 4 dalis).  
 
Dėl už eismo įvykį atsakingo asmens teisės į teisminę gynybą , įrodinėjimo naštos 
paskirstymo ir įrodymų vertinimo  
 
29. Pagal Vidaus  nuostatų 3 straipsnio 1 dal į eismo įvykiui įvykus kitoje valstybėje narėje už vis ą 
žalos administravim o procedūrą  yra atsakingas eismo įvykio  vietos valstybės draudikų biuras, 
kuris neapdraustos transporto priemonės atveju apie bet kokį eismo įvykį  turėtų  pranešti  
transporto priemonės buveinės draudikų biurui . Žala gali būti administruojama tiek inicijuojant 
teismo procesą  (ginčo  būdu ), tiek ir taikiai.  Nei Vidaus nuostatuose, nei TPVCAPDĮ nėra 
nustatyta eismo įvykio vietos draudikų biuro ar Lietuvos draud ikų biuro pareiga informuoti 
eismo įvykyje dalyvavusios transporto priemonės valdytoją  apie eismo įvykio vietos valstybėje 
vykstančią žalos administravimo procedūrą.  
30. Lietuvos Aukščiausiasis Teismas savo praktikoje yra nurodęs , kad gali susiklostyti situacija, kai 
valdytojas nemano esąs atsakingas dėl eismo įvykio, o apie įvykusią žalos administravimo 
procedūrą ir jos metu tretiesiems asmenims sumokėtas sumas sužino tik  Lietuvos draudikų 
biurui pareiškus regresinį ieškinį  (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 201 7 m. lapkrič io 3 d. 
nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -7-338-313/2017, 35 punktas ).  
31. Aiškindamas šią situaciją, Lietuvos Aukščiausiasis Teismas atsižvelgė į tiek Europos  žmogaus 
teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos, tiek Lietuvos Respublikos Konstitucijos, tiek 
Civilinio proceso teisės normų garantuojamą asmens teisę kreiptis į teismą ir išaiškino, kad 
tokio pobūdžio bylose, kai sprendžiama dėl neapdraustos transporto priemonės valdytojo 
civilinės atsakomybės dėl eismo įvykio ir tokio įvykio metu nukentėjusiems asmenims 
padarytos žalos atlyginimo, galimybė asmenims pasinaudoti savo teise į teisminę gynybą gali 
būti suteikta eismo įvykio vietos valstybės teism e arba, kai tokia galimybė nėra suteikiama ar 
teismo procesas eismo įvykio vietos valstybėje nevyksta, turi būti sukurtos sąlygos pateikti savo 
paaiškinimus teisme, nagrinėjančiame regresinio reikalavimo bylą. Kitaip tariant, asmens teisė į 
teisminę gynybą  turėtų būti užtikrinta arba eismo įvykio vietos teisme , arba teisme, kuriame 
reiškiamas atgręžtinis reikalavimas  (žr. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2017 m. lapkričio 3 d. 
nutarties civilinėje byloje Nr. 3K -7-338-313/2017 42 punktą).  
32. Nurodomoje Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2017 m. lapkričio 3 d. nutartyje išplės tinė teisėjų 
kolegija pažym ėjo ir tai , kad asmens galimybė dalyvauti teismo procese ir tinkamai pasinaudoti 
savo teise į teisminę gynybą pirmiausiai yra susijusi su tinkamu asmens informa vimu apie 
vykstantį teisminį procesą bei realių galimybių pasirengti teismo posėdžiui ir išdėstyti jame 
savo poziciją sudarymu. Tokio pobūdžio bylose siekiant, kad galimai už eismo įvykį atsakingi 
asmenys pasinaudotų savo teise į teisminę gynybą įvykio vie tos valstybėje vykstančiame teismo 
procese, jie turėtų būti tinkamai apie tokį procesą informuoti ir jiems turėtų būti sudarytos 
realios galimybės dalyvauti eismo įvykio vietos valstybės teisminiame procese ir jame ginti 
savo teises ir interesus . Tais atve jais, kai galimai už eismo įvykį atsakingas asmuo nebuvo 
informuotas apie eismo įvykio vietos valstybėje vykstantį procesą arba jam nebuvo sudarytos 
galimybės jame dalyvauti (pavyzdžiui, nebuvo suteikta pakankamai laiko pasirengti teismo 
   10 
procesui ir jame d alyvauti, kt.), vienintelė tokio asmens galimybė įgyvendinti savo teisę į 
teisminę gynybą yra Lietuvos teismams nagrinėjant regresinį ieškinį. Ir priešingai, kai asmuo 
buvo tinkamai informuotas apie eismo įvykio valstybėje vykstantį teisminį procesą, bet, nesant 
svarbių priežasčių, jame nedalyvavo ir savo paaiškinimų bei atsikirtimų neteikė, tokią situaciją 
bylą dėl regresinio reikalavimo nagrinėjantis teismas galėtų vertinti kaip asmens pasyvumą ir 
nesidomėjimą eismo įvykio tyrimo aplinkybėmis, o ne kaip t eisės į teisminę gynybą ribojimą  
(Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2017  m. lapkričio 3 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -7-338-
313/2017, 4 3 punktas).  
33. Atsakov ė teig ė, kad nagrinėjamoje byloje  susiklostė situacija , kada ji buvo informuota apie dėl 
eismo įvykio pradėtą žalos administravimo procedūrą, tačiau nebuvo informuota apie Italijos 
teisme pradėtas bylas, nedalyvavo jas nagrinėjant ir neturėjo galimybės išdėstyti savo poziciją. 
Minėtos bylos buvo pradėtos po to, kai žal os administravimo procedūra buvo baigta pripažinus 
abiejų eismo įvykio dalyvių atsakomybę  po 50 proc.  ir išmokėjus nukentėjusiesiems galutines 
kompensacijas. Dėl to apie pareigą papildomai atlyginti Biurui teismo sprendimais 
nukentėjusiems asmenims priteis tas sumas atsakovė sužinojo tik ieškovui pareiškus 
nagrinėjamoje byloje atgręžtinį reikalavimą. Bylą nagrinėję teismai padarė išvadą, kad atsakovė 
buvo tinkamai informuota apie Italijoje vykusius teismo procesus . Teismai šią išvadą grindė 
tokiais argumenta is: draudikų biuras nėra atsakingas dėl atsakovė s (ne)informavimo apie teismo 
procesus bei galimybės juose dalyvauti ; už kitoje valstybėje narėje įvykusio eismo įvykio 
padarytos žalos administravimo procedūr ą atsakingas ei smo įvykio vietos valstybės draudi kų 
biuras; atsakovė buvo informuota 2012 m. apie pradėtą Italijoje žalos administravimo procesą.  
34. Kaip nurodyta šios nutarties 29 punkte , teisės aktais  nenustatyta  nei eismo įvykio vietos 
valstybės draudikų biur o, nei Lietuvos draudikų biur o pareiga informuoti galimai už eismo įvykį 
atsakingus asmenis apie eismo įvykio valstybėje vykstantį teismo procesą . Tačiau teismų 
praktikoje atkreiptas dėmesys į tai, kad draudi kų biurai turėtų būti patys suinteresuoti tokius 
asmenis tinkamai informuoti apie eismo įvykio vietos valstybėje vykstančius teisminius 
procesus, taip suteikdami galimybę visiems eismo įvykio aplinkybių tyrimu ir žalos 
administravimu suinteresuotiems asmen ims dalyvauti viename teismo procese  (žr. Lietuvos 
Aukščiausiojo Teismo 2017  m. lapkričio 3 d. nutarties civilinėje byloje Nr. 3K -7-338-313/2017 
44 punktą) . Be to , tai, kad Italijos nacionalinis draudikų biuras  yra atsakingas už jo valstybėje 
įvykusio eis mo įvykio metu padarytos žalos administravimo procedūrą, nereiškia, kad Italijos 
draudikų biuras turi teisę atstovauti Italijos teismuose atsakovės (žalos padariusio asmens)  
interes ams, atlikti už ją procesinius ir kitokius veiksmus  ir taip įgyvendinti šio asmens teisę į 
teisminę gynybą. Pažymėtina ir tai, kad asmens žinojimas apie užbaigtą žalos administravimo  
procedūrą nagrinėjamu atveju negali būti pripažįstamas tinkamu  asmens informavimu apie 
teismo procesus, nes asmuo , kuris pri pažintas kaltu dėl dalies žalos atsiradimo, atlyginęs ją, 
pagrįstai galėjo tikėtis, kad žalos atlyginimo klausimas išspręstas iš esmės ir nebeliko joki ų 
ginčų dėl eismo įvykio  metu sukeltos žalos , juolab kad  Vidaus nuostatų 5 straipsnio  1 dalyje 
įtvirtin ta, kad Draudikų biuras pateikia draudimo polisą išdavusiam biuro nariui prašymą 
atlyginti išlaidas po to, kai jis sureguliuoja visas žalas, susijusias su t uo pačiu eismo įvykiu, ir 
išmoka paskutinį mokėjimą nukentėjusiam asmeniui. Taigi vien tai, kad atsako vė žinojo  apie 
Italijoje vykusią taikią  žalos administravimo procedūrą, negali būti  vertinama kaip pagrindas  
išvadai, jog atsakov ė buvo tinkamai informuota apie Italijoje vyk stančius  teisminius procesus . 
35. Lietuvos draudikų biuras, TPVCAPDĮ 23 straipsnio 1 dalies pagrindu reikalaudamas eismo 
įvykio vietos draudikų biurui sumokėtų sumų iš atsakov ės, pagal bendrąsias civilinio proceso 
taisykles turi įrodyti savo reikalavimo pagrįstumą (CPK 135  straipsnio 1 dalies 2 punktas, 
2 dalis), t. y.  dvi sąl ygas: 1)  transporto priemonės valdytojo civilin ę atsakomy bę dėl eismo 
įvykio; ir 2) aplinkybę, kad išmoka buvo išmokėta atsižvelgiant į eismo įvykio vietos valstybės 
transporto priemonių valdytojų civilinės atsakomybės privalomąjį draudimą reglamentuojanči us 
teisės aktus. Šių sąlygų egzistavimas sudaro faktinį Lietuvos draudikų biur o regresinio ieškinio 
pagrindą. Todėl tai, kad išmoka buvo išmokėta atsižvelgiant į eismo įvykio vietos privalomąjį 
transporto priemonių civilinės atsakomybės draudimą reglamentu ojančius teisės aktus, esant 
   11 
neapdraustos transporto priemonės valdytojo civilinei atsakomybei pagal eismo įvykio vietos 
teisę, yra Lietuvos draudikų biuro reikalavimo pagrindas, kurį nulemia specialusis transporto 
priemonių valdytojų privalomąjį draudimą reglamentuojančiuose teisės aktuose įtvirtintas 
reguliavimas ( Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2017 m. lapkričio 3 d. nutartis civilinėje byloje 
Nr. 3K -7-338-313/2017 , 51, 52 punktai ).  
36. Nagrinėjamu atveju ieškovas savo pakartotinai pareikštą regresinį reikalavimą grindė Italijos 
teismuose priimt ais procesiniais sprendim ais. Nors atsakovė ir  nurodė nesutikimo  su pareikštu 
regresiniu reikalavimu argumentus,  kad ji neprivalo atlyginti kitos dėl eismo įvykio atsiradusios 
žalos dalies, nes nenustat yta jos civilinės atsakomybės sąlygų,  tačiau teismai  plačiau jų 
neanalizavo, nevertino atsakovės pateiktų atsikirtimą pagrindžiančių įrody mų. Teismai 
atsakovės civilinė s atsakomybės sąlyg as konstatavo iš esmės remdamiesi vien tik Italijos teismų 
2015 m. la pkričio 30 d. ir 2016 m. liepos 29 d. sprendim uose pripažintomis neapdraustos 
transporto priemonės valdytojos civilinės atsakomybės sąlygomis . Kadangi ieškovas perėmė 
reikalavimo teisę pagal Italijos teismų procesinius sprendimus , o teismai, tenkindami 
reikalavimą, pripažino, kad atsakovės civilinės atsakomybės sąlyg os yra nustatyto s Italijos 
teismų sprendim uose, tai teisėjų kolegija pasisak o dėl Italijos teismo sprendimų teisinės galios  
dėl Lietuvos teisme pareikšt o prievolę įvykdžiusio nacio nalinio drau dikų biuro regresini o 
reikalavim o.  
37. Teisėjų kolegija atkreipia dėmesį į tai, kad teismo procesiniam s sprendimams nėra būdingas 
ekstrateritorialumas. Tai reiškia, kad atitinkamoje valstybėje priimto sprendimo teisinė galia 
įprastai apsiriboja ši os šalies teritorija. Tam, kad teismo sprendimas sukeltų teisinius padarinius, 
įskaitant res judicata  ir prejudicinę  galią, kitoje valstybėje (kitose valstybėse), įprastai 
reikalinga tokį teismo sprendimą pripažinti. Jeigu teismo sprendimas reikalauja vykdytinumo, 
siekiant jį vykdyti, taip pat reikalingas leidimas jį vykdyti. Sąlygos, pagal kurias yra 
pripažįstami tarp skirtingų valstybių  ir vykdomi teismo sprendimai, yra išdėstyt os skirtingose 
teisės aktų grupėse – Europos Sąjungos reglamentuose, tarptautinėse sutartyse bei nacionalinėse 
proceso teisės normose.  
38. Atsižvelgiant į aplinkybę, kad Lietuva ir Italija yra Europ os Sąjungos valstybės narės, Italijos 
teismo sprendimų teisinių padarinių taikymas Lietuvoje reglamentuojamas Europos Sąjungos 
teisės aktuose, konkrečiai – Reglament e Nr. 44/2001 ir (ar) Reglament e Nr. 1215/2012.  
Pažymėtina, kad byloje nėra aiški vieno Ita lijoje pradėto teismo proceso inicijavimo data, todėl 
teisėjų kolegija pasisakys dėl nagrinėjamoje byloje reikšmingų tiek  Reglamento „Briuselis I“ 
(Reglamentas Nr. 44/2011), tiek Reglamento „Briuselis I bis“ (Reglamentas Nr. 1215/2012) 
nuostatų.  
39. Tiek Regl amento Nr. 44/2001 33 straipsnio 1 dalyje, tiek Reglamento Nr. 1215/2012 
36 straipsnio 1 dalyje nustatyta savo turiniu analogiška bendroji taisyklė kitos Europos Sąjungos 
valstybės narės teismo sprendimų pripažinimo klausimu, t. y. valstybė je narėje priimt as teismo 
sprendimas pripažįstamas kitose valstybėse narėse nepradedant kokio nors specialaus proceso ar 
procedūrų.  Tai reiškia, kad tokie teismų sprendimai pripažįstami automatiškai. Tačiau abu 
Reglamentai nustato ir panašias šios taisyklės išimtis . Abu d okumentai reglamentuoja, kokiais 
atvejais yra galimas kitos valstybės narės teismo sprendimo nepripažinimas ir pagal kokias 
procedūras tai turi būti atliekama. Kaip minėta, šios procedūros ab iejuose teisės aktuose savo 
turiniu yra panašios: pirma, Reglamen tas Nr. 44/2001 leidžia inicijuoti savarankišką procesą dėl 
teismo sprendimo pripažinimo; Reglamentas Nr. 1215/2012 leidžia teisme inicijuoti 
savarankišką procesą dėl konstatavimo, kad nėra pagrindo sp rendimo nepripažinti. Antra, abu 
Reglamentai įtvirtina  ir atsitiktinio teismo sprendimo pripažinimo (Reglament o Nr. 44/2001  
33 straipsnio 3 dalis) ar nepripažinimo (Reglament o Nr. 1215/2012  36 straipsnio 3 dalis) 
institutą.  
40. Atsitiktinio (ne)pripažinimo  institut o esmė ta, kad jeigu vienoje valstybėje narėje (šiuo atveju 
Lietuvoje) vykstančiame teismo procese jo baigtis (regresini o reikalavim o (ne) tenkin imas) 
priklauso nuo kitos ES valstybės (Italijos) teismo sprendimo pripažinimo ar nepripažinimo, bylą 
   12 
nagrinėjantis teismas turi jurisdikciją  išspręsti jo sprendimui galinčio  daryti  įtaką kitos valstybės 
narės teismo sprendimo pripažinimo  (nepripažinimo ) klausimą.  
41. Taigi pagal bendrąją nurodytame teisiniame reglamentavime įtvirtin tą taisyklę Lietuvos teismai, 
nagrinėdami susijusią bylą, turėtų remtis Italijos teismo sprendima is, t. y. Italijos teismų 
sprendimai  turėtų būti pripažint i ir jų teisiniai padariniai turėtų būti automatiškai ir be specialių 
procedūrų taikomi Lietuvoje  ex lege (pagal  įstatym ą). Tokie sprendimai turėtų prejudicinę galią 
nagrinėjamoje byloje. Vis dėlto atsakovė teigia, kad Italijos teismo sprendima i negali sukelti jai 
teisinių padarinių, nurodydama , kad  ji nebuvo informuota apie teismo procesą  užsienio 
valstybėje , o informavimas apie žalos administravimą nėra tapatus informavimui apie teismo 
procesą; jai nebuvo sudaryta galimybė gintis; Italijos draudikų biuras nėra įgaliotas atstovauti jai 
ar treči ajam asmen iui, t. y. atsakovė iš esmės kelia Italijos teismo sprendimų nepripažinimo 
klausimą.   
42. Pagal Reglamento Nr. 44/2001 34 straipsnio 2 dalį teismo sprendimas nėra pripažįstamas, jei jis 
buvo priimtas atsakovui nedalyvaujant procese ir jei atsakovas neturė jo galimybės laiku ir 
tinkamu būdu gauti bylos iškėlimo arba lygiaverčio dokumento, kad galėtų susitarti dėl savo 
gynybos, išskyrus jei atsakovas nepradėjo proceso siekdamas apskųsti tokį sprendimą, ka i jam 
tai buvo įmanoma padaryti . Atitinkamai Reglamento  Nr. 1215/2012 45 straipsnio 1 dalies 
b punkte nustatyta, kad teismo sprendimas nepripažįstamas, jei teismo sprendimas priimtas, 
nors atsakovui, kuris neatvyko į teismą, laiku ir tinkamu būdu nebuvo įteiktas bylos iškėlimo 
arba lygiavertis dokumentas, kad jis galėtų pasirengti savo gynybai, išskyrus atvejus, kai 
atsakovas neužginčijo teismo sprendimo, nors turėjo galimybę tai padaryti . 
43. Nagrinėjamoje b yloje nustatyt a, kad 2014 m. atsakovė taikiai užbaigė ginčą su ieškov u ir, 
atsižvelg dama  į nustatytą 50 proc. trečiojo asmens kal tę dėl eismo įvykio, atlygino pusę žalos, o 
ieškovas atsisakė ieškinio ; Italijoje inicijuo ti teismo procesai, kuriuose nuspręsta  dėl trečiojo 
asmens veiksmų, kartu ir atsakovės civilinės atsakomybės sąlygų, nors šie  subjektai n ebuvo 
proceso šal is, neinformuo ti apie proces us ir juose nedalyva vo; atsakovė ir trečiasis asmuo 
neturėjo galimybės kvestionuoti savo atsakomybės sąlygų Italijoje vykusiuose teismo 
procesuose, taip akivaizdžiai pažeidžiant jų teisę į tinkamą pr ocesą.  Nors nagrinėjamoje byloje 
sprendžiamas žalos atlyginimo regreso tvarka klausimas, tačiau šio reikalavimo pagrindą sudaro 
Italijos teismų sprendim ai ir j uose konstatuotos atsakovės civilinės atsakomybės sąlygos , todėl  
teismai,  spręsdami  dėl ieškov o reikalavimo pagrįstumo , turėjo vertinti, ar pagal taikytiną 
atitinkamą Europos Sąjungos reglamentą yra  pagrindas juos (ne) pripažinti. Tik nustačius, kad 
Italijos teismų procesiniai sprendimai  atitinka teisines pripažinimo sąlygas, šie procesiniai 
sprendimai būtų v ertinami kaip turintys teisinę galią nagrinėjamoje  byloje .  
44. Pažymėtina ir tai, kad Lietuvos Aukščiausiojo Teismo praktikoje nurodoma, jog  teisės aktuose 
nėra nustatyta pagrindo  tenkinti pareikštą regresin į ieškinį pagal TPVCAPDĮ 23 straips nio 
1 dalį nevertinant tokio  reikalavimo pagrįstumo ir taip apriboti galimai dėl eismo įvykio 
atsakingų asmenų teisę į teisminę gynybą. TPVCAPDĮ 23 straipsnio 1 dalies pagrindu Lietuvos 
draudikų biuras, pagal Vidaus nuostatus ir TPVCAPDĮ atlyginęs eismo įv ykio vietos valstybės 
draudikų biurui šio sureguliuotą žalą, perima kreditoriaus reikalavimą galimai už eismo įvykį 
atsakingiems asmenims. Vis dėlto, kai galimai už eismo įvykį atsakingiems asmenims nebuvo 
suteikta galimybė pasinaudoti savo teise į teismin ę gynybą eismo įvykio vietos valstybėje, jie 
išlaiko savo teisę Lietuvos draudikų biuro (kaip kreditoriaus reikalavimo perėmėjo) atžvilgiu 
naudoti visus atsikirtimus, kuriuos būtų galėję pareikšti pirmajam kreditoriui – asmeniui, kuriam 
eismo įvykio metu b uvo padaryta žala  (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2017 m. lapkričio 3 d. 
nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -7-338-313/2017, 45,  46 punktai).  
45. Lietuvos Aukščiausiasis Teismas pirmiau nurodytoje nutartyje suformulavo taisyklę, kad tais 
atvejais, kai Lietuvos draudikų biuras, vadovaudamasis TPVCAPDĮ 23 straipsnio 1 dalimi, 
pareiškia regresinį reikalavimą dėl kitos žaliosios kortelės sistemos valsty bės draudikų biurui 
atlygintos žalos išsiieškojimo iš galimai už eismo įvykį atsakingo asmens, o toks asmuo neigia 
savo civilinę atsakomybę dėl eismo įvykio ir jis nedalyvavo (nebuvo informuotas, jam nebuvo 
   13 
suteikta galimybė pateikti paaiškinimus, kt.) eis mo įvykio vietos valstybės teisme vykusiame 
procese, teismas atsakovo prieštaravimus vertina regresinio ieškinio byloje  (Lietuvos 
Aukščiausiojo Teismo 2017 m. lapkričio 3 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -7-338-313/2017, 
47 punktas) .  
46. Teisėjų kolegija, remdamasi išdėstytais argumentais, konstatuoja, kad  bylą nagrinėję teismai  
netinkamai vertino byloje esančius įrodymus, todėl padarė bylos duomenimis nepagrįstą  išvadą 
dėl tinkamo a tsakovės  informavimo apie teism ų proces us kitoje valstybėje, kurioje įvyko  eismo 
įvykis, sukėlęs žalos;  nukrypo nuo teismų praktikos, nes neanalizavo atsakovės prieštaravimų, 
netyrė visų byloje pateiktų įrodymų ir nenustat ė transporto priemonės valdytojos (atsakovės) 
civilinės atsakomybės sąlygų ; pripažindami atsakovės civilinės atsakomybės sąlygas, 
nepagrįstai rėmėsi  tik Italijos teismų procesiniais sprendimais, kuriuose nuspręsta dėl byloje 
nedalyva vusio asmens teisių ir p areigų , šių procesinių sprendimų neįvertindami pagal  aktualias 
Europos Sąjungos Reglamentų nuostat as. Padaryti esminiai proceso  teisės normų pažeidimai  
sudaro pagrindą panaikinti apeliacinės ir pirmosios instancijos teismo procesinius sprendimus  ir 
grąžint i bylą pirmosios instancijos teismui nagrinėti iš esmės bei spręsti dėl ieškinio pagrįstumo 
ir įrodytumo  (CPK 360 straipsnis).  
 
Dėl bylinėjimosi išlaidų  
 
47. Pagal Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 201 9 m. spalio 28  d. pažymą apie išlaidas, susijusias su 
procesinių dokumentų įteikimu, kasacinis teismas patyrė 5,96 Eur tokių išlaidų. Perdavus bylą iš 
naujo nagrinėti pirmosios instancijos teismui, šių išlaidų paskirstymo klausimas  kartu su kitų 
bylinėjimosi išlaidų pas kirstymu  paliktinas spręsti šiam teismui (CPK 93 straipsnis).  
 
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija, vadovaudamasi 
Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso 3 60, 362  straipsni ais, 
 
n u t a r i a :  
 
Panaikinti Vilniau s apygardos teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegijos 2019 m. 
vasario 19 d. nutartį ir Vilniaus miesto apylinkės teismo 2018 m. kovo 20 d. sprendimą ir perduoti 
bylą Vilniaus miesto apylinkės teismui nagrinėti iš naujo.  
Ši Lietuvos Aukščiausiojo Tei smo nutartis yra galutinė, neskundžiama ir įsiteisėja nuo 
priėmimo dienos.  
 
 
Teisėjai  Algirdas Taminskas   
 
 
 Dalia Vasarienė  
 
 
 Vincas Verseckas