Civilinė byla Nr. e3K-3-89-916/2021  
Teisminio proceso Nr. 2-68-3-11834 -2020 -0 
Procesinio sprendimo kategorijos:  2.10.2.;  
3.1.14.8.2. ; 3.6.1.2 . 
(S) 
 
 
 
LIETUVOS AUKŠČIAUSIASIS TEISMAS  
 
N U T A R T I S  
LIETUVOS RESPUBLIKOS VARDU  
 
2021 m. balandžio  14 d. 
Vilnius  
 
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija, susidedanti iš teisėjų 
Godos Ambrasaitės -Balynienės , Gedimino Sagačio  ir Dalios Vasarienės (kolegijos pirmininkė  ir 
pranešėja ),     
teismo posėdyje kasacine rašytinio proceso tvarka išnagrinėjo civilinę bylą pagal  ieškov o A. 
S. kasacinį skundą dėl Vilniaus  apygardos  teismo 2020 m. birželio 18  d. nutarties peržiūrėjimo 
civilinėje byloje pagal ieškovo A. S. ieškin į atsakovui M. F. (M. F. ) dėl garbės ir orumo gynimo, 
neteisėto asmens atvaizdo naudojimo ir neturtinės žalos atlyginimo  priteisimo .  
 
Teisėjų kolegija  
 
n u s t a t ė :  
 
I. Ginčo esmė  
 
1. Kasacinėje byloje sprendžiama dėl teisės normų, reglamentuojančių tarptautinio teismingumo 
taisykles, kai Lietuvoje reziduojantis asmuo pareiškia ieškinį Rusijos Federacijos piliečiui dėl 
garbės ir orumo gynimo,  aiškinimo ir taikymo.  
2. Ieškovas A. S. kreipė si į teismą su ieškiniu atsakovui M. F. dėl asmens garbės ir orumo gynimo, 
neteisėto asmens atvaizdo naudojimo ir neturtinės žalos atlyginimo. Nurodė, kad atsakovas savo 
socialinio tinklo „Twitter“ paskyroje paskleidė tikrovės neatitinkančią, ieškovo garbę  ir orumą 
žeminančią žinią, taip pat neteisėtai panaudojo ieškovo atvaizdą.  
 
II. Pirmosios ir apeliacinės instancijos teismų procesinių sprendimų esmė  
 
3. Vilniaus miesto apylinkės teismas 2020  m. gegužės 6 d. nutartimi  atsisakė priimti ieškinį . 
3.1. Teismas, vadovaudamasis Lietuvos Respublikos ir Rusijos Federacijos sudarytos tarptautinės 
sutarties „Dėl teisinės pagalbos ir teisinių santykių civilinėse, šeimos ir baudžiamosiose 
bylose“ (toliau – ir Dvišalė  sutartis) 21 straipsnio 1 dalimi ir 40 straipsniu, nusprendė, kad 
ieškovo pareikšti reikalavimai yra teismingi Rusijos Federacijos teismams, nes  keliamas 

2 
 
ginčas nėra susijęs su Lietuvos Respublika. Teiginiai, kuriuos skundžia  ieškovas, yra išsakyti 
rusų k alba Rusijos Federacijos gyventojo ir adresuoti rusakalbei auditorijai, gyvenančiai 
Rusijoje ir Ukrainoje . Ieškovas nepateikė duomenų, kad  teiginiai  paskelbti Lietuvos 
Respublikoje ar išsakyti apie ieškovo vykdy tą veiklą Lietuvos Respublikoje, taip pat  kad 
žala atsirado Lietuvoje .  
3.2. Teismas nesutiko su ieškovo argumentu, kad atsakovas turi savo sekėjų ir Lietuvoje, taigi 
garbę ir orumą žeminančios informacijos paskleidimo vieta yra, be kita ko, Lietuvos 
Respublika, ir žala ieškovui yra daroma, be kita ko, ir  Lietuvos Respublikoje.  
3.3. Teismas nurodė, kad , esant Dvišalei sutarčiai, Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas 
(ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose 
pripažinimo ir vykdymo (toliau – ir Reglamentas) neg ali būti taikomas.  
4. Vilniaus  apygardos  teism as, išnagrinėję s civilinę bylą pagal ieškovo A. S. atskirąjį skundą , 2020 
m. birželio 18  d. nutartimi paliko nepakeistą Vilniaus miesto apylinkės teismo 2020 m. gegužės 
6 d. nutartį . 
4.1. Teismas pažymėjo,  kad ieškovo nurodomi argumentai, jog atsakovo socialinio tinklo 
„Twitter“ paskyra yra vieša, t. y. pasiekiama ir Lietuvos Respublikoje, nepagrindžia 
aplinkybės, kad atsakovo paskleista informacija pasiekė ir Lietuvos gyventojus, taip 
sukeldama žalą Lietuvos Re spublikoje , nes tokia galimybė yra tik  hipotetinė.  
 
II. Kasacinio skundo teisiniai argumentai ir atsiliepimo į jį teisiniai argumentai  
 
5. Kasaciniu skundu ieškovas prašo panaikinti Vilniaus miesto apylinkės teismo 2020 m. gegužės 
6 d. nutartį ir Vilniaus apygardos teismo 2020 m. birželio 18 d. nutartį, ieškinio priėmimo 
klausimą perduoti pirmos ios instancijos teismui nagrinėti iš naujo . Kasacinis skundas grindžiamas 
šiais argumentais:  
5.1. Teismai nepagrįstai neatsižvelgė į tai, kad atsakovo socialinio  tinklo „Twitter“ paskyra yra 
vieša, t. y. prieinama Lietuvos Respublikos teritorijoje, o tarp atsakovo sekėjų yra asmenų 
su lietuviškais vardais ir pavardėmis, taig i, su paskelbtais teiginiais gali  susipažinti bet kuris 
asmuo, esantis Lietuvos Respublikoj e, todėl žala ieškovui atsirado Lietuvos Respublikoje. 
Nėra svarbu, kam adresuoti skundžiami teiginiai, nes su paskleista informacija gali 
susipažinti ir asmenys, kuriems ji nebuvo konkrečiai adresuota. Nustatant ieškinio 
teismingumą svarbu nustatyti, kur skundžiami teiginiai buvo paskleisti ir ar apie juos 
sužinojo bent vienas pašalinis asmuo, t. y. asmuo , esantis Lietuvos Respublikoje arba 
Lietuvos Respublikos pilietis. Lietuvos Respublikoje gyvena ne tik lietuvių tautybės 
asmenys, todėl nepagrįstas teism ų argumentas, kad ginčo teiginiai skirti ne Lietuvos 
Respublikos gyventojams, nes jie išsakyti rusų kalba.  
5.2. Lietuvos Respublikos teismų įstatymo 23 straipsnio 2 dalyje nu statyta, kad Lietuvos 
Aukščiausiojo Teismo kompetencijai priskiriama vienodos bendrosio s kompetencijos 
teismų praktikos aiškinant ir taikant įstatymus ir kitus teisės aktus formavimas. Vilniaus 
apygardos teismas, vertindamas iš esmės tapačias aplinkyb es, turinčias reikšmės bylų 
teismingumui, skirtingose bylose jas vertina skirtingai , nes Vilniaus apygardos teismo 
2020  m. birželio 18 d. priimtoje nutartyje civilinėje byloje Nr. e2S -927-643/2020 , priešingai 
nei šioje byloje,  nurodyta, kad vaizdo įrašai, įkelti  į socialin į tinklą „Youtube“, yra prieinami 
iš bet kurios pasaulio  vietos, todėl nėra įmanoma tiksliai nustatyti, kokiai auditorijai vaizdo 
įrašas buvo skirtas; aplinkybės, kad vaizdo įrašas buvo rengiamas rusų kalba ir ne Lietuvos 
televizijai  (ne Lietuvos gyventojams) , nėra reikšmingos sprendžiant dėl žalos kilimo vieto s. 
6. Atsakovas  atsiliepim o į ieškov o kasacinį skundą Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso 
(toliau – ir CPK ) 351 straipsnyje nustatytu terminu ir tvarka nepateikė.  
3 
 
 
Teisėjų kolegija  
 
k o n s t a t u o j a :  
 
IV. Kasacinio teismo argumentai ir išaiškinimai  
 
Dėl tarptautinės jurisdikcijos nagrinėti šioje byloje pareikštus reikalavimus  
 
7. Kasacin io teismo  praktikoje išaiškintos tarptautinės jurisdikcijos patikrinimo procedūrinės 
taisyklės – teismas, gavęs ieškinį su tarptautiniu elementu, pirma, turi nustatyti ieškinio dalyką, o 
tais atvejais, kai ieškiniu pareiškiami keli reikalavimai, teismas juos vertin a atskirai, nebent 
taikytinas teisės aktas, pagal kurį nagrinėtinas tarptautinės jurisdikcijos klausimas, leidžia juos 
vertinti kartu. Tam, kad būtų nustatytas tarptautinės jurisdikcijos klausimo išnagrinėjimui 
taikytinas teisės aktas, pirmiausia turi būti  nustatyti konkrečiai bylai aktualūs dalyvaujančių byloje 
asmenų (pvz., atitinkamos šalies buveinės vieta ir kt.) bei ginčo dalyko duomenys, pagal juos 
įvertinama, koks tarptautinės jurisdikcijos pagrindas yra aktualus (pvz., žalos atsiradimo vieta, 
prievo lės vykdymo vieta ir kt.). Šių duomenų pagrindu teismas nustato susijusią valstybę 
(susijusias valstybes). Išanal izavęs šiuos duomenis ( inter alia  (be kita ko) , susijusią valstybę 
(valstybes), bylos šalių duomenis, ginčo dalyką ir kt.), teismas nustato, ko kia teisės aktų grupė 
(Europos Sąjungos reglamentai, tarptautinės sutartys, nacionaliniuose teisės aktuose įtvirtintos 
tarptautinės privatinės teisės normos) aktuali tarptautinės jurisdikcijos nustatymui dėl atitinkamo 
reikalavimo. Toliau preliminariai nus tatomas taikytinas konkretus teisės aktas (pavyzdžiui, 
konkretus Europos Sąjungos reglamentas). Tai padarius, išsamiai patikrinama pasirinkto teisės 
akto taikymo sritis : 1) materialioji, 2) teritorinė, 3) asmenims ir 4) laike. Jeigu reikalavimas 
(reikalavi mai) patenka į atitinkamo teisės akto taikymo sritį, tarptautinės jurisdikcijos klausimas 
turi būti sprendžiamas pagal šį teisės aktą. Atliekant aptariamą vertinimą, būtina analizuoti ir 
konkrečiame teisės akte įtvirtintas jo taikymo srities išimtis bei ak tualią teismų praktiką (Europos 
Sąjungos Teisingumo Teismo  (toliau – Teisingumo Teismas) , Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 
jurisprudenciją) (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2016 m. gruodžio 29 d. nutartis civilinėje byloje 
Nr. 3K -3-551-915/2016 , 60 ir 61 punkta i). 
8. Nagrinėjamoje byloje Lietuvoje gyvenantis asmuo , kuriam suteiktas prieglobstis įstatymų 
nustatyta tvarka,  padavė ieškinį Rusijos Federacijoje gyvenančiam asmeniui, reikalaudamas 
priteisti neturtinės žalos atlyginimą ir įpareigoti atsakovą atlikti atitinkamus veiksmus.  Nustatyta, 
kad ieškovas A. S. , Ukrainos pilietis, reziduojantis Vilniuje, Lietuvoje, siekia Lietuvos teismuose 
bylinėtis su atsakovu M. F. , reziduojančiu Maskvoje, Rusijos Federacijoje, dėl atsakovo apie 
ieškovą paskleistų teiginių, kuriuos ieškovas laiko šmeižikiškais, žeminančiais jo garbę ir orumą. 
Taip pat ieškovas teigia, kad atsakovas netei sėtai naudojo  jo atvaizdą. Ieškovas nurodo , kad 
atsakovo  teiginiai nuo 2017 m. rugsėjo 27 d. iki 2019 m. kovo 7 d. buvo skleidžiami atsakovo 
paskyroje socialiniame tinkle „Twitter“. Ieškinyje suf ormuluoti tokie reikalavimai : pripažinti, kad 
ieškinyje nurodyti teiginiai žemina ieškovo garbę ir orumą; įpareigoti atsakovą ištrinti atitinkamas 
žinutes ir komentarus; paskelbti atitinkamos informacijos paneigimą; priteisti iš atsakovo 3000 
Eur neturtinės žalos atlyginimą.  
9. Analizuojama teisinė bei faktinė situacija susiklostė ir ieškinys paduotas galiojant Dvišalei  
sutarčiai, todėl Lietuvos Respublikos teismų jurisdikcija nagrinėti šioje byloje pareikštus 
reikalavimus apibrėžiama aiškinant būtent šios sutarties nuostatas . Aplinkybė, jog ieškovas yra 
Ukrainos pilietis , neturi įtakos Dvišalės  sutarties taikymui, nes , pirma, ieškovas teisėtai reziduoja 
4 
 
Lietuvos Respublikoje, o antra , atsakovas reziduoja  Rusijos Federacijoje. Kasacin io teismo  
praktikoje pažymėta, kad Dvišalės  sutarties nuostatos taikomos ir tuomet, kai ieškovas iš trečiosios 
valstybės vienoje susitariančioj oje valstybėje kreipiasi į teismą su ieškiniu kitoje susitariančioj oje 
valstybėje esančiam atsakovui (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2017 m. kovo 7 d. nutartis 
civilinė je byloje Nr. e3K -7-73-421/2017,  33–37 punktai).  
10. Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2015 m. gr uodžio 23 d. nutartyje civilinėje byloje Nr. e3K -3-692-
706/2015, kurioje buvo sprendžiamas klausimas dėl Dvišalės  sutarties 41 straipsnio 2 dalyje 
įtvirtintos nu ostatos taikymo, nurodyta, kad D višalės sutarties nuostatos apima ir tas situacijas, kai 
neteisėti veiksmai atliekami ir žala atsiranda skirtingose valstybėse. Tokį aiškinimą teismas grindė 
Dvišale  sutartimi reglamentuojamų santykių esme, t. y. teisiniais santykiais, susijusiais su kelio mis 
susitariančiosiomis valstybėmis.  
11. Dvišalės  sutarties 21 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta bendroji jurisdikcijos taisyklė, pagal kurią 
kiekvienos susitariančiosios šalies teismai kompetentingi nagrinėti civilines ir šeimos bylas, jeigu 
atsakovas jos terito rijoje  turi gyvenamąją vietą ir jei ši s utartis nenu stato kitaip.  
12. Dvišalės sutarties 40 straipsnio, reglamentuojančio taikytinos teisės klausimus, 1 dalyje nurodyta, 
kad prievolės atlyginti žalą nustatomos pagal įstatymus susitariančiosios šalies, kurios t eritorijoje 
įvyko veiksmas arba kitokia aplinkybė, tapusi pagrindu reikalauti atlyginti žalą, išskyrus prievoles, 
kylančias iš sutarčių ir kitų teisėtų veiksmų.  
13. To paties straipsnio 3 dalyje, susiejančioje jurisdikcijos klausimą su taikytinos teisės klaus imais, 
nurodyta, kad šio straipsnio 1 ir 2 punktuose nurodytose bylose priimti sprendimus 
kompetentingas teismas tos susitariančiosios šalies, kurios teritorijoje įvyko veiksmas arba kitokia 
aplinkybė, tapusi pagrindu reikalauti atlyginti žalą. Nukentėjusy sis taip pat gali pareikšti ieškinį 
teisme tos susitariančiosios šalies, kurios teritorijoje atsakovas turi gyvenamąją vietą.  
14. Dvišalė sutartis neįtvirtina specialiosios jurisdikcijos taisyklių, skirtų konkrečiai difamacijai, juo 
labiau difamacijai interne te. Atsižvelgiant į aplinkybę, jog visuomenėje besiklostantys santykiai, 
ypač kiek jie yra susiję su technologijų skvarba ir vis didėjančia jų reikšme visuomenės gyvenime, 
abejose susitariančiose valstybėse nuo Dvišalės sutarties sudarymo 1992 metais sparč iai 
progresavo, Dvišalės sutarties nuostatos vertintinos atsižvelgiant į šiuolaikinio gyvenimo realijas, 
naujas informacijos sklaidos ir vartojimo (prieinamumo) formas. Siekdamas maksimaliai 
veiksmingo ir susitariančiųjų valstybių gyventojams patogaus Dviš alės sutarties taikymo, 
kasacinis teismas toliau pasisako, kokie yra tarptautiniai standartai atitinkamoje srityje.  
15. Europos Sąjungos valstybėse, taip pat ir Lietuvoje, taikomo 2012 m. gruodžio 12 d. Europos 
Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1215/20 12 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų 
civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo 7 straipsnio 2 punkte įtvirtinta, kad 
asmeniui, kurio nuolatinė gyvenamoji (buveinės) vieta yra valstybėje narėje, ieškinys bylose dėl 
civilinės teisės pažeidi mų, delikto arba kvazidelikto kitoje valstybėje narėje gali būti pareikštas 
vietos, kurioje įvyko ar gali įvykti žalą sukėlęs įvykis, teismuose.  
16. Ankstesniame punkte cituotą Reglamento nuostatą išaiškinęs Teisingumo Teismas byloje, 
susijusioje su fiziniu a smeniu, nusprendė, kad, įkėlus  turinį į interneto svetainę ir taip galimai  
pažeidus asmenines teises, asmuo, kuris mano, kad jo teisės buvo pažeistos, turi teisę pareikšti 
ieškinį dėl visos žalos atlyginimo valstybės narės, kur yra jo interesų centras, tei smuose (2011 m. 
spalio 25 d. sprendim as byloje eDate Advertising ir kt. , C-509/09 ir C -161/10, 52 punktas). Dėl 
tokio turinio įkėlimo  platformos specifiškumo galimas  pažeidimas paprastai geriausiai 
atsiskleidžia nurodyto asmens interesų centro buvimo vietoje, atsižvelgiant į reputaciją, kurią jis 
turi šioje vietoje. Taigi nukentėjusiojo interesų centro kriterijus atspindi vietą, kur ioje iš esmės 
kyla didžiausia žala , patirt a dėl interneto svetainėje paskelbto turinio.  
17. Vertindamas su juridinio asmens dalykinės reputacijos galimu pažeidimu susijusią situaciją, 
Teisingumo Teismas Reglamento 7 straipsnio 2 punktą aiškino taip, kad juridinis asmuo, 
5 
 
teigiantis, jog  apie jį internete  paskelbus klaidingą informaciją ir nepašalinus su juo susijusių 
komentarų buvo pažeistos jo asmeninės teisės, gali kreiptis į valstybės narės, kur i yra jo interesų 
centras, teismus su ieškiniu, kuriuo prašoma ištaisyti šią informaciją, pašalinti komentarus ir 
atlyginti visą jo patirtą žalą. Jeigu atitinkamas juridinis asmuo vykdo didžiąją savo veiklos dalį 
kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje yra jo oficiali buveinės vieta, toks asmuo gali iškelti bylą 
pažeidimą tariamai padariusiam subjektui pagal žalos atsiradimo vietą minėtoje kitoje valstybėje 
narėje (Teisingumo Teismo Didžio sios kolegij os 2017 m. spalio 17 d. sprendimas byloje 
Bolagsupplysningen OÜ , C-194/16).    
18. Taigi , Europos Sąjungos teisiniame reglamentavime tarptautinė jurisdikcija na grinėti tokio 
pobūdžio ieškinius, be atsakovo nuolatinės gyvenamosios vietos valstybės teismų, galinčių 
nagrinėti bylą pagal bendrosios jurisdikcijos taisyklę, suteikiama valstybės narės, kurioje yra 
ieškovo interesų centras, teismams.  
19. Rusijos Federacijos civilinio proceso kodekso 402 straipsnio 3 dalies 9 punkte taip pat įtvirtinta, 
kad Rusijos Federacijos teismai turi teisę nagrinėti garbės, orumo ir dalykinės reputacijos apsaugos 
bylas, kuriose dalyvauja užsienio asmenys, jei ieškovas turi gyvenamąją vie tą Rusijos 
Federacijoje. Savo turiniu analogiška taisyklė įtvirtinta verslo subjektams taikomo Rusijos 
Federacijos arbitražo proceso kodekso 247 straipsnio 1 dalies 6 punkte.  
20. Rusijos autorių teisės mokslo darbuose nurodyta, kad minėtos  taisyklės skirtos sukurti ieškovui 
palankias galimybes ginti savo teises, suteik iant jam teismo pasirinkimo teisę (Talimončik, V. P. 
Meždunarodnoe -pravovoe regulirovanie otnošenij informacionnogo obmena . Sankt -Peterburg: 
Juridičeskij centr, 2011, p. 265  (Талимончик В. П., Международно -правовое регулирование 
отношений информационного обмена , Юридический центр -Пресс, 2011) ). Rusijos teisės 
doktrinoje, aptariant skirtingų valstybių teisinėse sistemose įtvirtintas jurisdikcijos paskirstymo 
taisykles,  taip pat nurodoma, kad „ nepaisant tam tikrų požiūrio skirtumų į bylų dėl difamacijos 
teismingumo apibrėžim ą skirtingose valstybėse, galima išskirti bendrą tendenciją: bylose dėl 
difamacijos  dažniausiai  nustatomas alternatyvus teismingumas. Be ieškinio pareiškimo pa gal 
bendrojo teismingumo taisykles, ieškovas gauna teisę reikšti ieškinį taip pat pagal savo 
gyvenamąją (buvimo) vietą arba pagal teisę pažeidžiančių veiksmų atlikimo vietą “ (ten pat , p. 
267).  
21. Ieškovo gyvenamosios vietos teismų jurisdikcija konstatuota ir užsienio teismų praktikoje. 
Pavyzdžiui, Kanados Aukščiausiasis Teismas konstatavo, kad turi tarptautinę jurisdikciją nagrinėti 
Kanadoje pareikštą ieškinį dėl difamacija padarytos žalos atlyginimo dešimčiai atsakovų dėl 
atitinkamų teiginių publika vimo  Jungt inių Amerikos Valstijų bendrovės interneto svetainėje ir 
vėlesnio perpublikavimo Kanados žiniasklaidoje, nurodęs, kad Kanados įstatymuose yra 
nusistovėjusi nuostata, jog difamacijos deliktas įvyksta paskelbus šmeižikišką pareiškimą trečiajai 
šaliai. Šiuo a tveju publikacija įvyko, kai trys laikraščiai ginčijamus pareiškimus perskaitė, 
atsisiuntė ir perspausdino Ontarijuje (Kanados Aukščiausiojo Teismo 2012 m. balandžio 18 d. 
sprendim as byloje  Breeden v. Black , bylos Nr. 33900, 20 punktas).  
22. Jungtinių Amerikos  Valstijų  apygardos teismas Arizonos apygardai yra pasisakęs, kad kai tyčiniai 
veiksmai yra aiškiai nukreipti į teismo valstybę ir padaro numatomą (angl. foreseeable ) žalą 
ieškovui, jurisdikcija egzistuoja teismo valstybėje. Teismas pagal minėtos bylos aplinkyb es 
konstatavo, kad elektroninis laiškas, tinklalapis ir forumo pranešimas buvo nukreipti į Arizoną ir 
tariamai padarė numatomą žalą bendrovei EDIAS. Bendrovė BASIS nukreipė el. laišką, tinklalapį 
ir forumo pranešimą į Arizoną, nes Arizona yra  pagrindinė EDIAS verslo vieta. Bendrovė EDIAS 
tariamai pajuto šmeižikiškų pareiškimų Arizonoje ekonominį poveikį (1996 m. lapkričio 21 d. 
nutartis  byloje  Edias Software International, L.L.C prieš Basis International LTD , bylos Nr. CIV 
96-0932 PHX PGR; tai p pat žr. JAV Aukščiausiojo Teismo 1984 m. kovo 20 d. sprendimą  byloje  
Calder v Jones , bylos Nr. 82 -1401).  
6 
 
23. Asmeninės neturtinės teisės yra neatsiejamai susijusios su asmenybe ir negali būti kokiu nors būdu 
nuo jos atskirtos. Skirtingai nei turtinių teisių atveju, neturtinių teisių  negalima parduoti, dovanoti, 
mainyti ir kt. Dalis neturtinių gėrių priklauso asme nims nuo gimimo (pvz., gyvybė, sveikata, 
orumas, garbė ir geras vardas), kita dalis – pagal įstatymą (as meninio gyvenimo neliečiamumas , 
judėjimo laisvė, gyvenamosios ir buvimo vietos pasirinkimas ir kt.) (Pičugina, T. T. Zaščita česti 
i dostoinstva . Labora toriya knigi, 2010, p. 10  (Пичугина Т. Т., Защита чести и достоинства , 
Лаборатория книги, 2010 )). Teisės normos dėl nematerialiųjų gėrių sukonstruotos tokiu būdu, 
kad nustatytų jų gynybą pažeidimo atveju. Be to, šios teisės normos pagal turinį nukreiptos į  
pažeistos teisės atkūrimą. Pavyzdžiui, neturtinės žalos atlyginimas  pinigais , paneigimo platinimas 
žiniasklaidoje ir kt. ( ten pat , p. 11 –12). 
24. Pagal Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvenciją  (toliau – Konvencija), prie kurios 
yra prisijungu si tiek Lietuvos Respublika, tiek Rusijos Federacija,  nereikalaujama, kad konkrečiu 
atveju būtų taikomos būtent tam tikros konkrečios priemonės ar kad jų taikymas visada būtų 
rezultatyvus, tačiau pagal Konvencijos 19 straipsnį ir vadovaujantis principu, ka d Konvencija 
siekiama garantuoti ne teorines ar iliuzines, o realias ir veiksmingas teises, teismas turi užtikrinti, 
kad valstybės pareiga apsaugoti jos jurisdikcijoje esančių asmenų teises būtų vykdoma tinkamai 
(žr., pvz., Europos Žmogaus Teisių Teismo 2013 m. gegužės 28 d. sprendim o byloje Eremia prieš 
Moldovos Respubliką , peticijos Nr. 3564/11, par. 50 –51; 2013 m. kovo 26 d. sprendim o byloje 
Valiulienė prieš Lietuvą , peticijos Nr. 33234/07, par. 75 –77). 
25. Atsižvelgiant į nurodytus doktrinoje įtvirtintus ir Europos Žmogaus Teisių Teismo praktikos 
suformuotus standartus, į difamacijos delikto esmę ir jo formaliuosius požymius, pažeistų asmens 
teisių gynybą reglamentuojantys teisės aktai turi būti aiškinami tai p, kad užtikrintų realią ir 
veiksmingą , o ne teo rinę ar iliuzinę pažeistų teisių gynybą.   
26. Pagal Dvišalės  sutarties 40 straipsnį , siekiant nusta tyti tarptautinę jurisdikciją, „ veiksmo, tapusio 
pagrindu reikalauti atlyginti žalą “ vieta gali būti laikoma (i) neteisėtų veiksmų fizinio atlikimo 
vieta – valst ybė, kurioje buvo atliktas fizinis atitinkamos informacijos publika vimo veiksmas 
(paviešintas įrašas socialiniame tinkle). Ši vieta dažniausiai sutampa su atsakovo gyvenam ąja 
(buveinės ) vieta. Vis dėlto tam tikrais atvejais fizinio veiksmo atlikimo vieta g ali būti nesusijusi 
nei su deliktu, n ei su jo pasekmėmis. Atsižvelgiant į didelį žmonių mobilumą ir tai, kad veiksmų 
atlikimas  internete  mažai koreliuoja su fizine asmens buvimo vieta, taip pat į tai, kad internetinės 
publikacijos įprastai turi savo tiksli nę auditoriją, tokia vieta taip pat gali būti pripažįstama ir (ii) 
valstybė, į kurią yra nukreipta atitinkama publikacija. Ši vieta dažniausiai bus ieškovo gyvenamoji  
(buveinės ) vieta. Informacijos nukreipimo aplinkybę gali rodyti atitinkamo interneto resurso 
lankytojų pasiskirstymo geografija, lankomumo statistika, informacijos kalba, informacijos 
turinys, aktualumas tam tikrai vietai ar regionui ir kt. Galiausiai, kadangi paskl eidim o būtinoji 
sąlyga yra tai, kad  informacija būtų sužinota, o žala reputacijai galima  tik kitam asmeniui sužinojus 
atitinkam ą informaciją , reikia pripažinti, kad tokia vieta gali būti ir (iii) valstybė, kurioje 
atitinkama informacija buvo jos adresatų s užinota, nes būtent šioje vietoje dažniausiai atsiras žala. 
Sužinojimas atitinka „kitos aplinkybės, tapusios pagrindu reikalauti atlyginti žalą “ sąvoką. Šis 
jurisdikcijos pagrindas taip pat dažniausiai  atitiks nukentėjusio asmens gyvenamąją  (buveinės ) 
vietą.  
27. Nors Dvišalės sutarties 40 straipsnyje  vartojama sąvoka „prievolė atlyginti žalą “ gali sudaryti 
įspūdį, kad normos taikymo sritis apribota konkrečiu teisių gynybos būdu – žalos atlyginimu, pagal 
tokią formuluotę teismas, kurio teritorijoje „įvyko veiks mas“ arba „kitokia aplinkybė, tapusi 
pagrindu reikalauti atlyginti žalą “, turėtų jurisdikciją spręsti reikalavimą dėl žalos atlyginimo  
priteisimo , bet neturėtų jurisdikcijos spręsti dėl kitų reikalavimų  (pavyzdžiui, reikalavimo 
įpareigoti atlikti veiksmus) . Toks reguliavimas, atsižv elgiant į jau nurodytą aptariamo  delikt o 
specifiką, būtų neracionalus  (pavyzdžiui, jeigu vienos susitariančiosios valstybės pilietis kitoje 
susitariančioj oje valstybėje padarytų deliktą, tuomet nukentėjęs asmuo savo gyvenamosios vietos 
susitariančioj oje valstybėje pagal „žalos padarymo vietos“  ir (ar) „kitos aplinkyb ės <...>“ (t. y. 
7 
 
neteisėtų veiksmų ir žalos atsiradimo vietos) kriterijų galėtų bylinėtis tik dėl žalos atlyginimo  
priteisimo , o kitus reikalavimus turėtų reikšti kitos susitariančiosios valstybės teisme pagal 
atsakovo gyvenamąją vietą ). Iš esmės  toks teisės aiškinimas reikštų, kad: a) ieškovas dėl visų 
reikalavimų turėtų kreiptis į atsakovo gyvenamosios vietos susitariančiosios  valstybės teismą; arba 
b) tai lemtų proceso fragmentavimą – dėl dalies reikalavimų ieškovas tur ėtų kreiptis į atsakovo 
gyvenamosios vietos teismą, o dėl žalos atlyginimo  priteisimo  galėtų bylinėtis pagal jau minėtą 
specialiąją jurisdikcijos taisyklę.  
28. Kada ngi difamacijos deliktu padaroma žala tokiai kompleksiškai ir sudėtingai teisinei vertybei 
kaip asmens garbė ir orumas, reputacija, tokio pobūdžio žalos ištaisymo teisinės priemonės taip 
pat yra kompleksinės, tarp jų egzistuoja tarpusavio ryšys. Taigi , siekiant visiškai ištaisyti 
difamacijos deliktu asmeniui padarytą žalą, gali tekti taikyti kelių priemonių (gynybos būdų) 
kompleksą , derinant piniginį žalos atlyginimą su kitais pažeistų teisių gynimo būdais . Ieškovo 
pareiga dėl visų reikalavimų kreiptis į at sakovo gyvenamosios vietos teismą arba proceso 
fragmentavimas gali neužtikrinti asmeniui realios galimy bės pasinaudoti teismine gynyba.  Tokios 
pareigos nustatymas, kaip ir proceso fragmentavimas, neužtikrintų tinkamos sudėtingu deliktu 
pažeistos asmens tei sės gynybos , neatitiktų šiuolaikinių teisinio reguliavimo ir teismų praktikos 
vystymosi tendencijų , o analizuojama Dvišalės  sutarties norma taptų ne veiksminga . Todėl siekiant 
užtikrinti analizuojamos teisės normos veiksmingumą , atsižvelgiant į difamacijos delikto esmę bei 
jau minėtus iš Konvencijos  kylančius teisės kreiptis į teismą realumo ir efektyvumo užtikrinimo 
kriterijus, ši teisės norma  turėtų apimti ir jurisdikciją taikyti kitus difamacijos atveju pasitelkiamus 
teisių g ynybos būdus.  
29. Dėl interneto decentralizacijos bei jau minėtų menkų tokio pobūdžio deliktų sąsajų su vieta 
difamacijos ginčai yra labai palankūs teisiniam reiškiniui, vadinama jam forum shopping  
(palankiausio teismo paieška) . Taip yra todėl, kad šio delikto esmę sudaro informacijos 
perdavimas iš esmės neribotoje informacinėje erdvėje. Internetu daromo delikto atveju paviešintos 
informacijos sklaida yra didelė, todėl teoriškai galbūt šmeižikiška informacija trečiųjų asmenų gali 
būti sužinota bet kur, kur yra i nterneto ryšys. Dėl šios priežasties ieškovas gali siekti pasirinkti 
maksimaliai jam palankų teismą , todėl tokiose bylose yra ypač svarbu atriboti atvejus, kada 
subjektas sąžiningai naudojasi teise į teisminę gynybą , nuo atvejų, ka i jis siekia už sitikrinti  
maksimaliai palankų teisinį režimą bylinėtis ar turi kitų tikslų.  
30. Europos Tarybos Studijos apie atsakomybės formas ir jurisdikcijos klausimus taikant civilinius ir 
administracinius šmeižto įstatymus Europos Tarybos valstybėse narėse (DGI(2019)04) išvadose  
suformuluotose gerosios praktikos gairėse nurodyta, kad „teismai ir tribunolai turi jurisdikciją dėl 
bylos, jeigu yra stiprus ryšys tarp bylos ir juri sdikcijos, kuriai jie priklauso“  (angl. Courts and 
tribunals have jurisdiction over a case if there is a strong connection between the case and the 
jurisdiction they belong to ). 
31. Jungtinės Karalystės Lordų Rūmai (dab. Aukščiausiasis Teismas) 2000 m. gegužės 11 d. 
sprendime  byloje  Berezovsky prieš Michaels ir kt. konstatavo, kad Jungtinės Karalystės teismai 
turi jurisdikciją nagrinėti ieškovų reikalavimus JAV leidiniui „Forbes“ , nurodę, kad šmeižikiška 
medžiaga Anglijoje buvo labai  paplitusi, ieškovai turi reputaciją Anglijoje, kurią jie turi apsaugoti. 
Tokiais atvejais nėra nesąžininga, kad užsienio leidėjas tu rėtų būti paduotas į teismą Anglijoje. 
Pasisakydamas dėl jurisdikcinių alternatyvų – galimybės bylą nagrinėti kitose su deliktu 
susijusiose valstybėse, teismas akcentavo, jog yra du esminiai indikatoriai, rodantys, kad Rusija 
nėra tinkama jurisdikcija nagr inėti ieškinį. Pirmasis yra tas, kad Rusijoje buvo išplatinta tik 
19 žurnalo egzempliorių. Antra, ieškovams palankus Rusijos teismo sprendimas neatitaisytų žalos 
ieškovų reputacijai Anglijoje. Todėl teismas konstatavo, kad nagrinėjamos bylos aplinkybėmis 
Rusija nėra tinkama jurisdikcija , kur galima pasiekti teisingumo tikslus. Teismas nurodė, kad nors 
Jungtinėse Amerikos Valstijose buvo gausiai išplatintas žurnalas ir JAV yra jurisdikcija, kurioje 
galima veiksmingai ir teisingai išnagrinėti ieškinius dėl šm eižto, tačiau abiejų ieškovų ryšiai su 
8 
 
JAV yra minimalūs. Ieškovai  negali realiai tvirtinti, kad turi reputaciją, kurią reikia saugoti JAV. 
Todėl teismas darė išvadą, kad JAV taip pat nėra tinkama jursdikcija . 
32. Šioje Jungtinės Karalystės Lordų Rūmų byloje išanalizuota keletas reikšmingų aspektų, naudingų 
atribojant sąžini ngą naudojimąsi teise nuo taktinio bylinėjimosi: i) ar asmuo atitinkamoje 
jurisdikcijoje turi reputaciją, kurią reikia ginti; ii) ar informacijos išplatinimas buvo tokio masto, 
kad padarė asmeniui realios žalos. Šie kriterijai leidžia atskirti teisėtą  interesą bylinėtis 
atitinkamoje valstybėje nuo forum shopping . 
33. Kadangi, minėta, būtina atskirti taktinio bylinėjimosi atvejus nuo naudojimos i teise pasirinkti 
teismą, aiškinant „ kitos aplinkybės, tapusios pagrindu reikalauti atlyginti žalą “ kriterijų , reikia 
analizuoti: 1) ar asmuo Lietuvos Respublikoje turi reputaciją (t.  y. ar jo sąsajos su Lietuva nėra 
atsitiktinės ar epizodinės); 2) ar Lietuvoje buvo pasiekta pakankama informacijos sklaida, kad 
atitinkama informacija darytų žalą ieškovo teisėms ir teisėtiem s interesams.  
34. Nagrinėjamoje byloje konstatuotina, kad ieškovas Lietuvoje turi reputaciją, kuri yra saugotina. 
Tokią išvadą suponuoja ieškovo gyvenimo Lietuvoje faktas, trukmė, turimas prieglobsčio statusas  
(Migracijos departamentas prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos 2012 m. birželio 
8 d. sprendimu ieškovui suteikė prieglobst į). Šios aplinkybės rodo, kad ieškovo buvimas Lietuvoje 
nėra atsitiktinis ar epizodinis, šioje šalyje ieškovas turi in teresų. Vis dėlto byloje trūksta duomenų 
dėl to, ar jo reputacijai Lietuvoje galėjo būti  padaryta žala – t. y. ar Lietuvoje buvo pakankama 
ginčo teiginių apie ieškovą sklaida, ar ji buvo tik nominali, teorinė.  
35. Pagal kasacinio teismo praktiką tais atvejais, kai pareikštas ieškinys yra susijęs su tarptautiniu 
elementu, jo priėmimo klausimą sprendžiantis teismas, nustatęs, kad iš ieškinio ir kartu su juo 
pateiktų įrodymų nėra pakankamo pagrindo spręsti dėl pareikšt ų reikalavimų teismingumo, turi 
taikyti trūkumų šalinimo institutą, t. y. nurodyti ieškovui pateikti įrodymus, patvirtinančius 
aplinkybes, kurios yra teisiškai reikšmingos teismui sprendžiant dėl pareikštų reikalavimų 
teismingumo. Jei ieškovas  teismo nusta tytu terminu pateikia atitinkamas aplinkybes 
patvirtinančius įrodymus arba nurodo įrodymus, kurių negali pateikti dėl objektyvių priežasčių, 
teismas priima ieškinį. Atsisakymas priimti Lietuvos Respublikos teismams neteismingą ieškinį 
(CPK 137 straipsnio 2  dalies 2 punktas), prieš tai nepritaikius trūkumų šalinimo instituto, taikomas 
tais atvejais, kai teismui iš pateikto ieškinio turinio ir kartu su juo pateiktų įrodymų akivaizdu, kad 
ieškinys nėra teismingas Lietuvos Respublikos teismams (Lietuvos Aukščia usiojo Teismo 
2016  m. gruodžio 29 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -7-443-969/2016, 25 punktas). Jeigu 
nagrinėjant ieškinio priėmimo klausimą paaiškėtų, kad trūksta duomenų ieškovės nuolatinei 
gyvenamajai vietai ir trukmei joje nustatyti, tai pagal nuro dytą kasacinio teismo praktiką teismas 
turėtų ieškovei nustatyti terminą ieškinio trūkumams pašalinti (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 
2018 m. gegužės 18 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -3-204-687/2018 , 25 ir 26 punktai).  
36. Teisėjų kolegija konstatuoja, k ad teismai nesiaiškino, ar ieškovo  reputacijai Lietuvoje galėjo būti 
padaryta žala (ar Lietuvoje buvo pasiekta pakankama informacijos sklaida) , todėl  nepagrįstai 
sprendė, jog Lietuvos teismai neturi jurisdikcijos nagrinėti pateikto ieškinio.  Atsižvelgiant į tai, 
apeliacinės instancijos teismo nutartis ir pirmosios instancijos teismo nutartis , kuria atsisakyta 
priimti ieškinį, naikintina, o ieškinio priėmimo klausimas perduotinas spręsti pirmosios instancijos 
teismui  iš naujo, atsižvelgiant į šioje nutartyje  išdėstytus išaiškinimus.  
 
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija, vadovaudamasi 
Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso 360 straipsniu,  362 straipsnio 1  ir 2 dalimi s, 
 
n u t a r i a :  
 
9 
 
Vilniaus apygardos teismo 2020 m. birželio 18 d. nutartį ir Vilniaus miesto apylinkės  teismo 
2020  m. gegužės 6  d. nutartį panaikinti, ieškinio priėmimo klausimą perduoti iš naujo nagrinėti 
Vilniaus miesto apylinkės teismui.  
Ši Lietuvos Aukščiausiojo Teismo  nutartis yra galutinė, neskundžiama ir įsiteisėja nuo 
priėmimo dienos.  
 
 
Teisėjai  Goda Ambrasaitė -Balynienė  
 
 
 Gediminas Sagatys  
 
 
 Dalia Vasarienė