Civilinė byla Nr.  e3K-3-459-1075/2018  
Teisminio proceso Nr. 2-68-3-04000 -2018 -4 
Procesinio sprendimo kategorijos: 2.2.1.7.; 
3.1.14.8.2  (S) 
 
 
 
LIETUVOS AUKŠČIAUSIASIS TEISMAS  
 
N U T A R T I S  
LIETUVOS RESPUBLIKOS VARDU  
 
2018 m. lapkričio 29  d. 
Vilnius  
 
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija, susidedanti iš 
teisėjų Danguolės Bublienės ( pranešėja ), Janinos Januškienės  ir Rimvydo Norkaus (kolegijos 
pirmininkas) ,  
teismo posėdyje kasacine rašytinio proceso tvarka išnagrinėjo civilinę bylą pagal ieškovo R . 
U. kasacinį skundą dėl  Vilniaus apygardos teismo  2018 m. gegužės 17 d.  nutarties p eržiūrėjimo 
civilinėje byloje pagal  ieškovo  R. U. ieškinį atsakovei J . D. dėl sko los priteisimo.  
 
Teisėjų kolegija  
 
n u s t a t ė :  
 
I. Ginčo esmė  
 
1. Kasacinėje byloje sprendžiama dėl teisės normų, reglamentuojančių  civilinių bylų jurisdikciją,  
reikalavimo pobūdį, aiškinimo ir taikymo.  
2. Ieškovas R . U. prašė teismo  priteisti iš atsakovės J . D. 13 736 Eur ir 5 procentus metinių 
palūkanų nuo bylos iškėlimo teisme dienos iki teismo sprendimo visiško įvykdymo.  
3. Ieškov as ir atsakovė sudar ė žodin į susitarimą  dėl jungtinės veiklos įgyjant nekilnojamąjį turtą. 
Atsakovės J. D. vardu buvo įgytas nekilnojamasis turtas, esantis (duomenys neskelbtini ), už 
160 000 Lt  (46 339,20 Eur) . Atsakovė be ieškovo žinios  2007  m. gegužės 10 d.  pirkimo –
pardavimo sutartimi  pardavė  šį turtą už 400  000 Lt  (115 848,01  Eur). Ieškovui priteista 
41 763,21 Eur . Šioje byloje ieškovas prašo priteisti iš atsakovės 13  736 Eur, t. y. likusią 
nesumokėtą jam priklausančių lėšų pagal 2007 m. gegužės 10  d. pirkimo –pardavimo sutartį dalį.  
4. Ieškinys buvo priimtas ir išsiųstas atsakovei atsiliepimui į ieškinį pateikti. 2018 m. kovo 20 d. 
atsakovė pateikė prašymą dėl ieškinio palikimo nenagrinėt o ir bylos nutraukimo, motyvuo dama  
tuo, kad ieškinys teismingas ne Lietuvos, o Jungtinės Karalystės teismams , nes atsakovė 
Lietuvoje negyvena, jos faktinė gyvenamoji vieta yra Jungtinėje Karalystėje.   
 
II. Pirmosios ir apeliacinės instancijos teismų procesinių sprendimų esmė  
 

   2 
5. Vilniaus miesto apylinkės teismas 2018 m. kovo 21 d. nutartimi ieškinį paliko nenagrinėtą . 
6. Teismas nustatė, kad atsakovė nuo 2014 m. gruodžio 3 d. yra deklarav usi išvykimą į Jungtinę 
Karalystę ir teismui pateiktuose procesiniuose dokumentuose nurodo savo faktinę gyvenamąją 
vietą adresu: (duomenys neskelbtini ). Vadovau damasis  Lietuvos Respublikos civilinio proceso 
kodekso (toliau – ir CPK) 782 straipsniu ir 2012 m. gruodžio 12  d. Europos Parlamento ir 
Tarybos reglamento (ES) Nr. 1215/2012 ( toliau – Reglamentas  1215/2012 ) 4 straipsnio 1 
dalimi, teismas sprendė , kad ieškinys teismingas Jungtinės Karalystės teismams pagal atsakovės 
nurodomą faktinę gyvenamąją vietą.  
7. Vilniaus apygardos teismas, išnagrinė jęs bylą pagal ieškovo R. U . atskirąjį skundą, 2018 m. 
gegužės 17 d. nutartimi Vilniaus miesto apylinkės teismo 2018 m. kovo 21 d. nutartį palik o 
nepakeistą .  
8. Reglamento  1215/2012  4 straipsnio 1 dalyje nustatyta bendra taisyklė, kad asmenims, kurių 
nuolatinė gyvenamoji vieta yra valstybėje narėje, ieškiniai turi būti pareiškiami tos valstybės 
narės teismuose, neatsižvelgiant į šių asmenų pilietybę.   
9. Teismas nustatė, kad atsakovė nu o 2014 m. gruodžio 3 d. yra deklaravusi išvykimą į Jungtinę 
Karalystę. Ieškovas , teikdamas ieškinį , nurodė atsakovės gyvenamosios vietos adresą Lietuvoje 
(duomenys neskelbtini ). Ieškovo nurodytas butas nuosavybės teise priklauso atsakovei , taip pat  
šią gyvenamąją vietą atsakovė buvo nurodžiusi ir kitose bylose . Tačiau , teismo vertinimu,  
aplinkybes dėl galimos atsakovės faktin ės gyvenamosios vietos Lietuvoje paneigė atsakovės 
pateikti įrodymai : atsakovė nuo 2014 m. spalio mėn. iki šiol dirba įmonėje (duom enys 
neskelbtini ), kurios buveinės adresas : (duomenys neskelbtini ); atsakovė nuo 2016 m. rugsėjo     
5 d. nuomojasi būstą adresu: (duomenys neskelbtini ); gauna sąskaitas už šiam butui tiekiamą 
vandenį ir už vandens tiekimą bei nuotekų valymą; turi Jungtinė je Karalystėje nuo 2017 m. 
kovo 3 d. iki 2024 m. rugsėjo 3 d. galiojantį vairuotojo pažymėjimą; atsakovės vaikai lanko 
mokyklas Jungtinėje Karalystėje ; dėl atsakovei priklausančio Lietuvoje buto 2018 m. kovo 21 d. 
sudaryta notarinė pirkimo –pardavimo sutart is. Atsižvelg damas  į šių aplinkybių visumą, teismas 
sprendė , kad atsakovės faktinė gyvenamoji v ieta yra Jungtinėje Karalystėje.  
10. Reglamento  1215/2012  7 straipsnio 1 dalies a punkte yra nu statytas specialiosios jurisdikcijos 
taikymo atvejis – asmeniui, kurio nuolatinė gyvenamoji vieta yra valstybėje narėje, ieškinys 
kitoje valstybėje narėje gali būti pareikštas bylose, kylančiose iš sutarčių , – atitinkamos 
prievolės įvykdymo vietos teismuose.   
11. Teismas, įvertin ęs ieškinio faktinį pagrindą ir ieškinio dalyką, sprendė , kad pareikštas 
reikalavimas nėra kilęs iš sutarčių (šalių susitarimo). Nors teismo sprendimu nustatytas 
prejudicinis faktas dėl jungtinės veiklos sutarties, tačiau tai nesudar ė teisinio pagrindo taikyti 
Reglamento  7 straipsnio 1 dalies a punktą ir aiškinti jį p er plačiai. Nurodyta, kad š iuo atveju 
negalima laikyti, jog pareikštas reikalavimas kilęs iš sutarties ir šalys buvo aptarusios konkrečią 
prievolės įvykdymo vietą.  
12. Dėl to kons tatuota, kad byla pagal bendros jurisdikcijos taisykles, įtvirtintas 
Reglamente  1215/2012 , yra teisminga atsakovės faktinės gyvenamosios vietos teismui, o 
ieškovas neįrodė, kad turėtų būti taikoma specialioji jurisdikcija, t. y. Reglamento  1215/2012  
7 straipsnio 1 dalies a punktas.  
 
III. Kasacinio skundo ir atsiliepimo į jį teisiniai argumentai  
 
13. Kasaciniu skundu ieškovas R. U. prašo  Vilniaus apygardos teism o 2018 m. gegužės 17 d. nutart į 
ir Vilniaus miesto apylinkės teismo 2018 m. kovo 21 d. nutartį panaikinti ir bylą perduoti 
nagrinėti iš naujo pirmos ios instancijos teismui . Kasacinis skundas grindžiamas šiais 
argumentais:  
   3 
13.1. Reglamento  1215/2012  4 straipsnio 1 dalis yra netaikoma, kai asmuo, nors  ir reziduoja 
kitoje valstybėje narėje, ieškinyje reiškia reikalavim us, kylan čius iš sutarčių, nes tokie 
ieškiniai teikiami atitinkamos prievolės (pagal sutartį) įvykdymo vietos teismui.  Ieškiniu 
šioje by loje reiškiamas reikalavimas dėl skolos priteisimo kilo būtent iš sutartinių santykių, 
t. y. iš žodinės jungtinės veiklos sutarties, kurios egzistavimas yra konstatuotas 
įsiteisėjusiais teismų procesiniais sprendimais, todėl apeliacinės instancijos teismas , 
nepripažindamas, kad reikalavimas kyla iš sutarties, pažeidė Lietuvos Respublikos civilinio 
kodekso (toliau – CK) 6.154, 6.192, 1.71 ir 1.72  straipsnius. Ieškiniu reikalaujama dalis 
(t. y. 13 736 Eur) lėšų, kurios buvo gautos nustatytos jungtinės veiklos  sutarties (įgyti 
bendromis lėšomis ir pastangomis nekilnojamąjį turtą, esantį Lietuvoje) pagrindu,  t. y. 
atsakovė lėšas  gavo pardavusi nekilnojamąjį turtą, kuris buvo nupirktas atsakovės vardu 
Lietuvoje pagal tarp ieškovo  ir atsakovės sudarytą jungtinės v eiklos sutartį.  Atsižvelgiant į 
ieškinyje keliamų reikalavimų pobūdį, nagrinėjamu atveju taikytina Reglamento  1215/2012  
2 skirsnio 7 str aipsnio  1 a dalyje nu statyta išimtis, nes ieškinio reikalavimas yra 
akivaizdžiai kilęs iš šalių sudarytos žodinės jungtinės veiklos sutarties ir prievolė grąžinti 
ieškovui  pinigus taip pat kyla Lietuvoje .  
13.2. Teismas , konstatavęs, kad š iuo atveju negalima laikyti, jog pareikštas reikalavimas kilęs i š 
sutarties ir šalys buvo aptarusios konkreči ą prievolės įvykdymo vietą, nukrypo nuo 
formuojamos teismų praktikos dėl prejudicinių faktų nustatymo ir  jų reikšmės teisiniams 
ginčams. Nurodyta, kad įsiteisėjusiu teismo sprendimu nustatytos bylos aplinkybės, kurios 
buvo nagrinėjamos byloje ir buvo įrodinėjimo dalykas, negali būti ginčijamos kitoje byloje.  
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2017 m. lapkričio 13 d. nutartimi civilinėje byloje Nr. 3K -
3-403-611/2017 buvo konstatuota, kad tarp ieškovo ir ats akovės buvo sudaryta žodinė 
jungtinės veiklos sutartis, kuria jis ir atsakovė susitarė bendromis lėšomis ir pastangomis 
įsigyti nekilnojamąjį turtą, esant į Lietuvoje (duomenys neskelbtini ). Šios nustatytos bylos 
aplinkybės laikytinos prejudicinės nagrinėja moje byloje.    
14. Atsakovė  J. D. atsiliepimu į kasacinį skundą prašo  ieškovo  kasacinį skundą atmesti  ir Vilniaus  
apygardos teismo 2018 m. gegužės 17 d. nutart į palikti nepakeistą . Atsiliepime nurodomi šie 
argumentai : 
14.1. Įsiteisėjusi uose teismų procesiniuose sprendimuose nustatyti prejudiciniai faktai, jog 
ieškovas ir atsakovė  nesusituokę kaip šeima Anglijoje gyveno ir vedė bendrą ūkį 10 metų 
(nuo 2003  m. iki 2013  m.), tai sudarė pagrindą pripažinti susitarimą dėl bendros jungtinės 
veiklos (partnerystės). T ačiau t eismuose nebuvo sprendžiama ir sprendimuose nenustatyta 
aplinkybė, kad šalys tarėsi dėl prievolės įvykdymo (gautų pajamų pasidalijimo) vietos 
Lietuvoje.  Iš civilin ės bylos medžiagos yra akivaizdu, kad teismų pripažintas jungtinės 
veiklos susitarimas buvo sudarytas  būtent Jungtinėje Karalystėje, kurioje faktiškai šalys 
gyveno, kitokių tarp šalių sudarytos jungtinės veiklos žodinės sutarties sąlygų, t.  y. kad 
prievolė  grąžinti pinigus kyla Lietuvoje , ne tik kad neįrodyta, bet net ir nebuvo įrodinėjama.  
14.2. Kasaciniame skunde ieškovas  pakeitė savo pozicij ą, argumentuodamas , jog šalys, 
vykdydamos jungtinę veiklą, buvo sutarusios dėl prievolių vykdymo vietos, nes pa grindinis 
argumentas apeliaciniame  skund e buvo tas, jog nėra aišku, kur yra tikroji atsakovės 
gyvenamoji vieta.  Pažymėta, kad kasacinis skundas negali būti grindžiamas naujomis 
aplinkybėmis, kurios nebuvo nurodytos nei pirmosios , nei apeliacinės instancijo s 
teism uose.  
14.3. R. U. tiek faktiškai, tiek pagal viešo registro duomenis nuo 2017  m. vasario 1 d. yra taip 
pat deklaravęs išvykimą į Jungtinę Karalystę, jis yra  bendrovės (duomenys neskelbtini ) 
direktorius ir vienintelis akcininkas, t.  y. dirba Jungtinėje Karalystėje , neturi Lietuvos 
valstybėje ne tik turto, bet ir banko sąskaitų, nes ieškovo  atstovė pagal notariškai patvirtintą 
įgaliojimą reikala vo pervesti lėšas į ieškovo  motinos atsiskaitomąją banko sąskaitą . Pervesti 
pinigai  į turėtą ieškovo sąskait ą sugrįžo. Šios aplinkybės akivaizdžiai paneigia kasaciniame 
   4 
skunde įrodinėjamą naują aplinkybę, kad tarp ginčo šalių buvo susitarimas dėl prievolės 
vykdymo vietos Lietuvoje . 
14.4. Pareikšdamas atsakovei ieškinį ieškovas pats neatitiko kasaciniame skunde nurodytos 
normos – CK 6.52 straipsnio 2 dalies 4 punkto reikalavimų , nes , remiantis VĮ Registrų 
centr o Gyventojų registro išrašu, kuriame R. U . yra deklaravęs duomenis apie savo 
gyve namąją vietą, jis nuo 2017 m. vasario 1 d. yra išvyk ęs gyventi į užsienio valstybę – 
Jungtinę Karalystę.  
14.5. Nors teismo sprendimu nustatytas prejudicinis  faktas dėl jungtinės veiklos sutarties, tačiau 
tai nesudaro teisinio pagrindo taikyti Reglamento  1215/2012  7 straipsnio 1 dalies a punktą 
ir aiškinti jį per plačiai. Šiuo atveju negalima laikyti, kad pareikštas ieškovo reikalavimas 
kilęs iš sutarties ir š alys buvo aptarusios konkrečią prievolės įvykdymo vietą.  Priešingai nei 
teigia ieškovas kasaciniame skunde, apeliacinės instancijos teismas neneigia nustatytų 
prejudicinių faktų dėl to, kad ieškovas ir atsakovė nesusituok ę pragyveno  10 met ų Anglijoje  
kaip šeima,  t. y. 10 metų trukusios jungtinės veiklos egzistavimą , tačiau nesutinka su 
ieškovo Reglamento  1215/2012  7 straipsnio 1 dalies a punkto išplėst iniu aiškinimu bei 
interpretavimu , kad pareikštas reikalavimas kilęs iš sutarties.  
 
 Teisėjų kolegija  
 
k o n s t a t u o j a :  
 
IV. Kasacinio teismo argumentai ir išaiškinimai  
 
Dėl teismų jurisdikcijos  nustatymo   
 
15. Asmens teisė kreiptis į teismą gali būti tinkamai įgyvendinta tik nustačius, kuris konkrečiai 
teismas turi jurisdikciją civilin ę bylą nagrinėti. Teismas pareikštų reikalavimų teismingumą 
tikrina savo iniciatyva bylos iškėlimo metu. Tai reiškia, kad iškeldamas bylą teismas turi turėti 
pakankamą pagrindą spręsti, jog jis turi jurisdikciją nagrinėti pareikštus reikalavimus (Li etuvos 
Aukščiausiojo Teismo 2018 m. vasario 22 d. nutartis civilinėje byloje Nr. e3K -3-73-378/2018, 
15 punktas). Teismas, nustatęs, kad pateiktas ieškinys jam teismingas, jį priima. Nustatęs, kad 
pareikšti reikalavimai ar jų dalis jam neteismingi, teismas atsisako priimti ieškinį ar jo dalį dėl 
konkrečių reikalavimų (CPK 137 straipsnio 2  dalies 2 punktas). Teismas užsienio (tarptautinį) 
elementą turinčioje byloje privalo išspręsti jurisdikcijos klausimą ex officio  (pagal pareigas) 
(CPK 782 straipsnis) pagal  tarptautinio civilinio proceso normas. Bylą nagrinėjantis teismas turi 
nustatyti, koks teisės aktas (Lietuvos vidaus teisė, tarptautinė dvišalė sutartis, tarptautinė 
daugiašalė sutartis, Europos Sąjungos teisės aktai) reglamentuoja nagrinėjamos bylos 
teismingumą (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2016 m. vasario 3 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 
3K-3-25-695/2016, 10 punktas).  
16. Jurisdikcijos taisyklės civilinėse ir komercinėse bylose, taikytinos Europos Sąjungos valstybėms 
narėms, yra išdėstytos Reglamente 1215/2012  (nauja redakcija). Reglamento 1215/2012 4 
straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad pagal šį reglamentą asmenims, kurių nu olatinė gyvenamoji 
(buveinės) vieta yra valstybėje narėje, ieškiniai turi būti pareiškiami tos valstybės narės 
teismuose, neatsižvelgiant į šių asmenų pilietybę.  Pagal specialiosios jurisdikcijos taisykles, 
įtvirtintas Reglamente 1215/2012, asmeniui, kurio  nuolatinė gyvenamoji (buveinės) vieta yra 
valstybėje narėje, ieškinys kitoje valstybėje narėje gali būti pareikštas atitinkamos prievolės 
įvykdymo vietos teismuose, kai byla kyla iš sutarčių (7  straipsnio 1  punkto a papunktis).  
   5 
17. Pirmosios ir apeliacinės instancijos teismai, įvertinę faktinį ieškinio pagrindą ir ieškinio dalyką, 
sprendė, kad nagrinėjamu atveju pareikštas reikalavimas nėra kilęs iš sutarčių, todėl turėtų būti 
taikoma ne specialioji jurisdikcij os taisyklė , t. y. Reglamento 1215/2 012 7 straipsnio 1 dalies a 
punktas, bet bendroji taisyklė , įtvirtinta šio reglamento 4 straipsnio 1 dalyje. Dėl to konstatuota, 
kad byla yra teisminga atsakovės faktinės gyvenamosios vietos – Jungtinės Karalystės – 
teism ui.   
18. Kasaciniame skunde argumentuo jama, kad ieškovas ir atsakovė buvo sudarę žodinę jungtinės 
veiklos sutartį, o ieškovo  reikalavimas šioje byloje kyla būtent iš šios sutarties , todėl turėtų būti 
taikoma specialioji jurisdikcijos taisyklė, įtvirtinta Reglamento 1215/2012 7 straipsnio 1 dal ies 
a punkt e.  
19. Lietuvos Aukščiausi ojo Teism o 2017 m. lapkričio 13 d. nutart yje civilinėje byloje Nr.  3K-3-
403-611/2017 , inter alia , buvo nagrinėtas R. U . ieškinys, kuriuo prašyta pripažinti, kad lėšos, 
gautos pagal 2007 m. gegužės 10 d. pirkimo –pardavimo sutartį už parduotą nekilnojamąjį turtą 
(duomenys neskelbtini ), yra bendroji jungtinė R. U . ir J. D . nuosavybė , bei priteisti 
41 763,21  Eur sumą, kurią ji s perdavė šiam turtui įsigyti. Šioje civilinėje byloje Nr.  3K-3-403-
611/2017 buvo konstatuota, kad ieškovas ir atsakovė buvo kartu gyvenantys nesusituokę 
asmenys (sugyventiniai), kurie  kartu ne santuokoje gyveno nuo 2003 m. pabaigos; veikdamas 
pagal ieškovo ir atsakovės įgaliojimą E. D . 2006  m. vasario 8 d. J. D . vardu už 160  000 Lt 
(46 339,20  Eur) nupirko nekilnojamąjį turtą (duomenys neskelbtini ); J. D. ir R. U . kryptingai 
kūrė bendrą turtą asmeninėmis lėšomis ir bendromis pastangomi s, taigi sudarė bendro pobūdžio 
susitarimą dėl jungtinės veiklos sukuriant bendrąją dalinę nuosavybę, t.  y. nekilnojamąjį turtą 
(duomenys neskelbtini ). Kadangi R. U . prašė jam priteisti tik tokią pinigų sumą, kurią jis realiai 
perdavė turtui įsigyti, t. y.  41 763 Eur, tai teis mai tenkino tokį jo reikalavimą . Dėl to  
nagrinėjamoje byloje ieškovas pateikė ieškinį, kuriuo praš o teismo priteisti iš atsakovės J. D . 
likusią 13 736 Eur  sumą .  
20. CPK 182 straipsnio 2 punkte  nustatyta teismo sprendimo prejudicinė galia, t. y. pagal šios 
normos nuostatas nereikia įrodinėti aplinkybių, nustatytų įsiteisėjusiu teismo sprendimu kitoje 
civilinėje ar administracinėje byloje, kurioje dalyvavo tie patys asmenys, išskyrus atvejus, kai  
teismo sprendimas sukelia teisinius padarinius ir nedalyvavusiems toje byloje asmenims; tokios 
aplinkybės yra prejudiciniai faktai. Aiškindamas šią teisės normą, Lietuvos Aukščiausiasis 
Teismas yra suformulavęs tokias esmines teismų praktikos nuostatas: p rejudiciniais faktais 
laikytinos teismo sprendimu kitoje byloje nustatytos aplinkybės; prejudicinių faktų galią tokios 
aplinkybės turi tik tuo atveju, kai abiejose bylose bet kokiu procesiniu statusu dalyvauja tie 
patys asmenys, išskyrus atvejus, kai teism o sprendimas sukuria teisinius padarinius ir 
nedalyvaujantiems asmenims; pirmesnėje civilinėje byloje nustatyti faktai pripažintini 
prejudiciniais tik tada, kai jie toje byloje buvo įrodinėjimo dalykas ar bent jo dalis, svarbu, kad 
nustatomas faktas būtų r eikšmingas abiejose bylose (žr., pvz., Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 
2017 m. birželio 16 d. nutarties civilinėje byloje Nr. e3K -3-271-313/2017 17 –18 punktus;   
2017 m. balandžio 19 d. nutarties civilinėje byloje Nr. 3K -3-205-415/2017  18 punktą; kt.).  
21. Atsižvelgiant į nutarties 20 punkte išdėstytas taisykles, sutiktina su kasacinio skundo 
argumentais, kad civilinėje byloje Nr. 3K -3-403-611/2017 konstatavus, jog ieškovas ir atsakovė 
ne santuokoje gyveno nuo 2003 m. ir sudarė susitarimą d ėl jungtinės veiklos sukuriant bendrąją 
dalinę nuosavybę, t. y. 2006  m. vasario 8 d. nekilnojamojo turto pirkimo –pardavimo sutartimi 
J. D. vardu įsigyjant  nekilnojamąjį turtą  (duomenys neskelbtini ), šie faktai byloje dalyvavusiems 
asmenims tapo prejudicini ais faktais, kurių kitoje byloje tarp tų pačių šalių įrodinėti nebereikia, 
jie negali būti ginčo objektas kitoje civilinėje byloje (CPK 182 straipsnio 2  punktas) .   
22. Atsižvelg dama  į tai, t eisėjų kolegija sprendžia, kad tarp fizinių asmenų buvo sudaryta jungtinės 
veiklos sutartis, kuri  priskirtina Reglamento 1215/20 12 7 straipsnio 1 dalies a  punkte 
nurodytoms sutartims. Aiškindamas 1968 m. Briuselio konvenciją, kuri vėliau tapo 2000 m. 
gruod žio 22 d. Tarybos reglament u (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų 
   6 
civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo , o šis savo ruožtu buvo pakeistas 
Reglamentu 1215/2012, Europos Sąjungos Teisingumo Teismas (toliau – Teisingumo Tei smas) 
pažymėjo, kad tam, jog būtų nustatyta prievolės įvykdymo vieta pagal konvencijos 5 straipsnį, 
vertinama prievolė, atitinkanti iš sutarties kylančią ieškovo teisę, kuria grindžiamas ieškinys 
(1987 m. sausio 15 d. Teisingumo Teismo sprendimas byloje Hassan Shenavai prieš Klaus 
Kreischer , C-266/85, 9 punktas). Be to, tokios prievolės įvykdymo vieta turi būti suprantama 
pagal reikalavimui taikytiną materialiąją teisę, o ši nustatoma pagal teismo, kuriame iškelta 
byla, tarptautinės privatinės teisės (koliz ines) normas (1987 m. sausio 15 d. Teisingumo Teismo 
sprendimas byloje Hassan Shenavai prieš Klaus Kreischer , C-266/85, 7 punktas; 1976 m. spalio 
6 d. sprendimas byloje Industrie Tessili Italiana Como prieš Dunlop AG. , C-12/76, 13 –15 
punktai; 2009 m. balan džio 23 d. sprendimas byloje Falco Privatstiftung, Thomas Rabitsch 
prieš Gisela Weller -Lindhorst , C-533/07, 46 -56 punktai ; Magnus, U. ; Mankowski, P. Brussels 
Ibis Regulation . European Commentaries on Private International Law. Germany: Sellier 
European Law Publishers, 2016, p. 249, 252).  
23. Ieškovas ieškiniu reikala uja iš atsakov ės sumokėti  jam priklausančią  13 736 Eur pinigų sumą, 
t. y. įvykdyti piniginę prievolę.  Dėl to, siekiant išspręsti nagrinėjamoje byloje teismų 
jurisdikcij os klausim ą, būtina nustatyti ginčo prievolės – piniginės prievolės – įvykdymo vietą 
pagal šiam reikalavimui taikytiną materiali ąją teisę.  
24. Nors pirmiau nurodytoje civilinėje byloje Nr. 3K -3-403-611/2017  teismai nekonstatavo 
jungtinės veiklos sutarties sudarymo datos , teisėjų kolegija pažymi , kad šalių veiksmai, kurie 
sudarė pagrindą teismams tarp šalių egzistuojančius santykius aiškinti kaip santykius , 
atsirandančius iš jungtinės veiklos sutarties , atsirado iki 200 5 m. lapkričio 25 d. arba vėliausiai 
šią dieną : šalys  ne santuokoje kartu gyveno nuo 2003  m., 2005 m. lapkričio 25 d. R. U . ir J. D . 
įgaliojo E. D . ir R. D . veikti tiek kartu, tiek atskirai ir įgaliotojų vardu bendrosios dalinės 
nuosavybės teise arba kiekvieno iš jų asmeninės nuosavybės teise pirkti bet kokį nekilnojamąjį 
turtą, esantį Lietuvos Respublikoje ; E. D ., veikdamas pagal įgaliojimą , 2006  m. vasario 8 d. J. 
D. vardu už 160 000 Lt (46  339,20  Eur) nupirko nekilnojamąjį turtą (duomenys neskelbtini ), o 
2007 m. gegužės 10 d. pirkimo –pardavimo sutart imi šitas turtas buvo parduotas . Tai reiškia , kad 
taikytinos teisės klausimui spręsti netaikomas 2008 m. birželio 17 d. Europos Parlamento ir 
Tarybos reglamentas (EB) Nr.  593/2008 dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės („Roma 
I“), kadangi jis taikomas sutartims, sudarytoms po 2009 m. gruodžio 17  d. Nagrinėjamai bylai 
taip pat netaikytina ir 1980  m. Romos konvencija dėl sutartinėms prievolėms taikytinos teisės , 
nes ši konvencija Lietuvai įsigaliojo 2006 m. gruodžio 1 d.  
25. Atsižvelgiant į tai, kad tarp Lietuvos ir Jungtinės Karalystės nėra sudaryta tarptautinių sutarčių 
šioje byloje nagrinėjamu  klausimu, nustatant taikytiną teisę  ginčo prievolei  reikia remtis CK 
normomis.  
26. CK 1.37 straipsni o 1 dalyje reglamentuota, kad sutart inėms prievolėms taikoma prievolės šalių 
susitarimu pasirinkta teisė. Toks šalių susitarimas gali būti nu statytas pagal šalių sudarytos 
sutarties sąlygas arba gali būti nustatomas pagal faktines bylos aplinkybes. Šalys savo 
susitarimu gali pasirinkti tam t ikros valstybės teisę, kuri bus taikoma visai sutarčiai arba atskirai 
jos daliai ar atskiroms dalims.  
27. Pirmiau nurodytoje  civilinėje byloje Nr. 3K -3-403-611/2017 ieškovas savo reikalavimus 
įrodinėjo , o atsakovas gynėsi, remdam iesi Lietuvos materialiąja teise, teismai bylą nagrinėjo 
taip pat pagal Lietuvos materialiąją teisę , šalys taikytinos teisės klausimo procese niekada 
neginčijo. Dėl to iš šalių procesinio elgesio galima daryti išvadą, kad jungtinės veiklos sutarčiai 
šalys pasirinko taik yti būtent Lietuvos materiali ąją teisę. Atsižvelgdama į tai, t eisėjų kolegija 
sprendžia, kad ginčo prievolės vykdymo vieta nustatytina pagal Lietuvos materiali ąją teisę.  
28. CK 6.52 straipsn io 1 dalyje  įtvirtinta, kad prievolė turi būti įvykdyta toje vietoje, kuri nurodyta 
sutartyje ar įstatymuose arba kurią nulemia prievolės esmė. Pagal to paties straipsnio 2 dal ies 
4 punktą , jeigu prievolės įvykdymo vieta nenurodyta, piniginė prievolė turi būti įvykdyta 
   7 
kreditoriaus gyvenamojoje ar verslo vietoje prievolės įv ykdymo termino suėjimo momentu . 
Jeigu kreditoriaus gyvenamoji ar verslo vieta po prievolės atsiradimo pasikeitė ir dėl to 
skolininkas, vykdydamas prievolę, turėjo papildomų išlaidų, kreditorius privalo skolininkui šias 
išlaidas atlyginti. Kreditoriaus reik alavimu piniginė prievolė gali būti įvykdyta ir kitoje 
valstybės, kurioje yra kreditoriaus gyvenamoji ar verslo vieta mokėjimo metu, ar valstybės, 
kurioje buvo kreditoriaus gyvenamoji vieta prievolės atsiradimo momentu, teritorijoje. Tačiau 
jeigu toks kred itoriaus reikalavimas iš esmės pasunkintų skolininko padėtį, skolininkas gali 
atsisakyti tenkinti kreditoriaus reikalavimą ir įvykdyti prievolę kreditoriaus gyvenamojoje ar 
verslo vietoje prievolės atsiradimo momentu . 
29. Ginčo prievolė – atsakovės piniginė prievolė  ieškovui grąžinti jam priklausančią pinigų sumą – 
atsirado atsakovei 2007 m. gegužės 10 d. pirkimo –pardavimo sutart imi pardavus  nekilnojam ąjį 
turtą (duomenys neskelbtini ), ir už jį gavus pinigus . Šalys jungtinės veiklos sutartimi neapibrė žė 
šios prievolės įvykdymo termino. CK 6.53 straipsnio 1 dalis nustato , kad  jeigu prievolės 
įvykdymo terminas nenustatytas arba apibrėžtas reikalavimo ją įvykdyti momentu, tai 
kreditorius turi teisę bet kada pareikalauti ją įvykdyti, o skolininkas turi teisę bet kada ją 
įvykdyti. Tačiau jeigu prievolės prigimtis, jos įvykdymo būdas ar įvykdymo vieta reikalauja tam 
tikro termino, tokios prievolės įvykdymo terminą gali nustatyti teismas vienos iš šalių 
reikalavimu . To paties straipsnio 2 d alis nustato , kad  prievolę, kurios įvykdymo terminas 
neapibrėžtas, skolininkas privalo įvykdyti per septynias dienas nuo tos dienos, kurią kreditorius 
pareikalavo prievolę įvykdyti, išskyrus atvejus, jeigu pagal įstatymus ar sutarties esmę aiškus 
kitoks pr ievolės įvykdymo terminas. Tokiais atvejais prievolės įvykdymo terminas turi būti 
protingas ir sudaryti sąlygas skolininkui tinkamai įvykdyti prievolę.   
30. Taigi , siekiant nustatyti ginčo prievolės vykdymo vietą, nagrinėjamoje byloje turi būti 
nustatyta s mome ntas, kada ieškovas pareikalavo įvykdyti piniginę prievolę, tuomet pagal CK 
6.53 straipsnio 2 dalį nustatytas ginčo prievolės įvykdymo termino suėjimo moment as ir  
atitinkamai ieškovo gyvenamoji vieta ginčo prievolės įvykdymo termino suėjimo momentu .   
31. Fizinio asmens gyvenamąja vieta laikoma vieta, kurioje jis faktiškai dažniausiai gyvena. Jeigu 
asmuo faktiškai gyvena keliose vietose, tai vieta, su kuria asmuo yra labiausiai susijęs (kur yra 
asmens turtas ar didžioji turto dalis, kur yra jo darbo vieta a rba kur jis gyvena ilgiausiai), 
laikoma jo pagrindine gyvenamąja vieta. Tokiu atveju, nustatant asmens nuolatinę gyvenamąją 
vietą, atsižvelgiama į tai, kur yra jo pagrindinė gyvenamoji vieta  (CK 2.16 straipsnio 1 ir 
2 dalys) . Asmens gyvenamosios vietos nus tatymo kriterijus įtvir tina CK 2.17 straipsnio 1 dalis. 
Lietuvos Aukščiausiasis Teismas yra konstatavęs, kad , nustatant asmens gyvenamąją vietą, 
svarbu atsižvelgti ne tik į formalų deklaruotos gyvenamosios vietos faktą. Vertintini ir kiti 
kriterijai, tokie kaip faktinio gyvenimo toje vietoje trukmė bei tęstinumas, paties asmens 
pareiškimas apie savo gyvenamąją vie tą ir pan. (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2012 m. 
rugsėjo 7 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -3-396/2012; 2013 m. gruodžio 6 d. nutartis 
civilinėje byloje Nr. 3K -3-646/2013; 2015 m. spalio 16 d. nutartis civilinėje byloje Nr.  3K-3-
532-313/2015; kt.).  
32. Kadangi nagrinėjamoje byloje teismai netinkamai nustatė taikytiną Reglamento 1215/2012 
nuostatą, t. y. taikė 4 straipsnio 1 dal į, todėl tyrė ir vertino ne ieškovo, bet atsakovės nuolatinę 
gyvenamąją vietą. Konstatavus, kad byloje turi būti taikoma specialio sios jurisdikcijos taisyklė, 
įtvirtinta Reglamento 1215/2012  7 straipsnio 1 dalies a punkt e, kaip nurodyta nutarties 
28 punkte, turi būti nustatoma ieškovo gyvenamoji vieta.  Kadangi ieškovo gyvenamoji vieta turi 
būti nustatyta ginčo prievolės įvykdymo term ino suėjimo momentu, todėl visų pirma turi būti 
nustatoma ši aplinkybė.  Teisėjų kolegija konstatuoja, kad klausimai, susiję su  ginčo prievolės 
įvykdymo termino suėjimo momentu ir  ieškovo gyvenamosios vietos šiuo momentu nustatymu , 
negali būti sprendžiami kasaciniame teisme, nes pagal CPK 353 straipsnio 1 dalį kasacinis 
teismas nagrinėja teisės klausimus ir pateikia teisės taikymo išaiškinimus, o faktinių aplinkybių 
nustatymas priklauso pirmosios ir apeliacinės instancijos teismų ko mpetencijai. Dėl to faktinės 
bylos aplinkybės, reikšmingos nustatant ginčo prievolės įvykdymo termino suėjimo momentą ir  
   8 
ieškovo gyvenamosios vietos šiuo momentu buvimą, nustatytinos bylą iš naujo  nagrinėjant 
apeliacinės instancijos teisme  (CPK 359 straips nio 1 dalies 5 punkta s).  
33. Jeigu apeliacinės instancijos teismas nagrinėdamas bylą iš naujo nustatytų, kad Lietuvos teismai 
turi jurisdikciją nagrinėti šį šalių ginčą, šis teismas taip pat turėtų įvertinti ir tai, ar yra likusios 
teisės į teisminę gynybą prielaidos (CPK 137 straipsn io 2 dalis).  
34. Teisėjų kolegija nepasisako dėl kitų kasacinio skundo argumentų, kurie neturi teisinės reikšmės 
bylos galutiniam rezultatui.  
 
Dėl bylinėjimosi išlaidų  
 
35. Kasacinis teismas patyrė 2,46 Eur išlaidų, susijusių su procesinių dokumentų įteikimu (Lietuvos 
Aukščiausiojo Teismo 2018 m. lapkričio 29 d. pažyma apie išlaidas, susijusias su procesinių 
dokumentų įteikimu). Kadangi byla perduotina apeliacinės instancijos teismui nagrinėti iš naujo, 
bylinėjimosi išlaidų paskirstymo klausimas paliktinas spręsti šiam teismui (CPK 93 straipsnis).  
 
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija, vadovaudamasi 
Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso 359 straipsnio 1 dalies 5 punk tu, 362  straipsnio 1 
dalimi,  
 
n u t a r i a :  
 
Vilniaus apygardos teismo 2018 m. gegužės 17 d. nutartį panaikinti ir perduoti bylą šiam 
teismui nagrinėti iš naujo.  
Ši Lietuvos Aukščiausiojo Teismo nutartis yra galutinė, neskundžiama ir įsiteisėja nuo 
priėmimo dienos.  
 
 
Teisėjai   Danguolė Bublienė  
 
  Janina Januškienė  
 
  Rimvydas Norkus