Civilinė byla Nr.  e3K-3-209-969/2017 
Teisminio proceso Nr.  2-68-3-21975 -2016-2 
Procesinio sprendimo kategorij a 3.1.14.8.2  
(S) 
  
 
 
LIETUVOS AUKŠČIAUSIASIS TEISMAS  
 
N U T A R T I S  
LIETUVOS RESPUBLIKOS VARDU  
 
2017 m. balandžio 19  d. 
Vilnius  
 
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija, susidedanti iš 
teisėjų Birutės Janavičiūtės,  Egidijaus Laužiko (kolegijos pirmininkas) ir Gedimino Sagačio  
(pranešėjas),  
teismo posėdyje kasacine rašytinio proceso tvarka išnagrinėjo c ivilinę bylą pagal ieškov o 
„Pilot Management Services (Cyprus) LTD “ kasacinį skundą dėl Vilniaus apygardos teismo 
2016  m. spalio 12  d. nutarties  peržiūrėjimo civilinėje byloje pagal ieškov o „Pilot Management 
Services (Cyprus) LTD “ ieškinį atsakovams P. B. ir Ph . P. dėl skolos ir palūkanų priteisimo . 
 
Teisėjų kolegija  
 
n u s t a t ė :  
 
I. Ginčo esmė  
 
1. Kasacinėje byloje sprendžiama dėl  teisės normų, reglamentuojančių civilinių bylų teismingumą 
ir jurisdikciją , aiškinimo ir taikymo.  
2. Ieškov as prašė  priteisti solidariai iš atsakovų 27 674,16 Eur skolos, 7734,82 Eur palūkanų, 
6000  Eur netesybų, 5 proc. dydžio metines palūkanas už priteistą sumą nuo bylos iškėlimo 
teisme iki teismo sprendimo visiško įvykdymo ir bylinėjimosi išlaidų atlyginimą. Ieškinį 
ieškovas grindė savo ir atsakovo P. B. 2012 m. sausio 20 d. sudaryta paskol os (paslaugų 
teikimo) sutartimi bei savo ir atsakovo P h. P. 2012 m. sausio 20 d. sudaryta laidavimo sutartimi . 
Ieškovas nurodė , kad šalys rašytiniu susitarimu susitarė ginčus, kylančius iš šių sutarčių, spręsti 
Vilniaus teismuose pagal kompetenciją .  
 
II. Pirmosios ir apeliacinės instancijos teismų procesinių sprendimų esmė  
 
3. Vilniaus  miesto  apylinkės  teismas 20 16 m. birželio 21  d. nutartimi atsisakė priimti ieškinį ir 
išaiškino ieškovui, kad civilinė byla teisminga Kipro teismui pagal ieškovo buveinę arba 
Prancūzijos teismui pagal atsakovų gyvenamąją vietą .  

   2 
4. Teismas , įvertinęs 2000 m. gruodžio 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 44/2001 dėl 
jurisdikcijos ir teismo sprendi mų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo 
(toliau – ir reglamentas 44/2001 ) 2 straipsnio 1  dalies, 23 straipsnio 1, 3 dalių  nuostatas , padarė 
išvadą, kad šalys bylos teismingumą gali nustatyti dvejopai: jos gali nu statyti, kurios valstybės 
teismai nagrinės jų ginčą , arba gali išvardyti valstybes, kurių teismams jos neperduos nagrinėti 
bylos. Teismas atkreipė dėmesį į tai, kad šalys nėra absoliučiai laisvos nustatyti bylos 
teismingumą savo susitarimu: jos negali pakeisti išimtinio teismingumo; šalys gali pasirinkti tik 
tokios valstybės teismus, su kuria ta byla turi tam tikrą ryšį (toje valstybėje gyvena viena iš 
šalių, joje yra dauguma įr odymų, ginčo dalykas ir pan.).    
5. Atsižvelgdamas į tai, kad ieškovo buveinė registruota Kipre, abu atsakovai gyvena Prancūzijoje, 
sutartyse nėra nustatyta jų įvykdymo vieta, teismas sprendė, kad šalių ginčas nėra susijęs su 
Lietuvos Respublikos teismais, todėl šalių susitarimą dėl jurisdikcijos teismingumo laikė 
niekiniu.  Teismas konstatavo, kad ieškinys neteismingas Vilniaus miesto apylinkės teismui, 
todėl atsisakė jį priimti Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso (toliau – ir CPK ) 
137 straipsnio 2 dalies 2 punkto pagrindu.  
6. Vilniaus  apygardos  teism as, išnagrinėj ęs bylą pagal ieškov o atskirąjį  skundą, 20 16 m. spalio 
12 d. nutartimi paliko  Vilniaus miesto apylinkės teismo 201 6 m. birželio 21  d. nutartį 
nepakeistą .  
7. Teismas  pažymėjo, kad 2012 m. gruodžio 12 d. priimtas Europos Parlamento ir Tarybos 
reglamentas (ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse 
bylose pripažinimo ir vykdymo (nauja redakcija) (toliau – ir reglamentas  1215/2012 ). 
Reglamento 1215/2012 80 straipsnyje nustatyta, kad šiuo reglamentu panaikinamas 
reglamentas  44/2001. Nuorodos į panaikint ą reglament ą̨ laikomos nuorodomis į šį reglament ą̨ ir 
skaitomos pagal III priede pateikt ą atitikties lentel ę. Reglamento  1215/ 2012  81 straipsnyje 
nustatyta, kad jis yra taikomas nuo 2015 m. sausio 10 d.  Dėl šios priežasties teismas  padarė 
išvadą, kad pirmosios instancijos teismo nuorodos į reglament ą 44/2001  iš esmės reiškia 
nuorodas į naująjį reglamentą 1215/2012 . 
8. Teismas , įvertin ęs reglamento 1215/2012  preambulės  dalies 20 punkto, 23, 25 straipsni ų, CPK 
787 straipsnio nuostatas, atsižvelgdama s į  Europos Sąjungos Teisingumo Teismo  (toliau – ir 
ESTT, Teisingumo Teismas ) 2016 m. liepos 7 d. sprendimo byloje Höszig Kft. prieš Alstom 
Power Thermal Services 33 punkte nurodytus išaiškinimus, padarė išvadą, kad šalių susitarimas 
dėl jurisdikcijos turi apimti ryšį su konkrečia teise; toks susitarimas turinio prasme gali būti 
pripažintas niekiniu ne tik bendraisiais sandorių negaliojimo pagrindais (pvz. , dėl apgaulės, 
suklydimo, šalių veiksnumo nebuvimo ir pan.) ; susitarimo turinio vertinimas apima ir pasirinkto 
teismo teismingumo taisykles, kurios šiuo  atveju  nustatytos CPK 787  straipsnyje  (atsakovas 
ieškinio įteikimo metu yra Lietuvoje arba turi joje nuolatinę gyvenamąją vietą ar gyvena; 
atsakovas Lietuvoje turi turto arba jam priklauso turtinės teisės; ginčo dalykas yra Lietuvoje 
esantis daiktas, Liet uvoje esantis palikimas arba prievolė, kuri atsirado arba turi būti įvykdyta 
Lietuvoje ). Teismas nurodė, kad byloje nepateikta duomenų apie šių CPK 787  straipsnyje 
nurodytų sąlygų egzistavim ą.  
9. Teismas  pažymėjo, kad šalių sudarytos paskolos sutarties 6.6 p unkte nustatyta, jog ginčo atveju 
šalys sieks išspręsti ginčą draugiškai. Jeigu jos nesusitars per 30 kalendorinių dienų nuo to 
momento, kai kuri nors šalis gaus rašytinį prašymą išspręsti ginčą, iš šios sutarties kylantis arba 
su ja susijęs ginčas bus spr endžiamas teisme. Tačiau d ėl sutartyje sulygtos ikiteisminės 
procedūros pasinaudojimo įrodymai nepateikti .    
10. Teismas  sprendė, kad pirmosios instancijos teismas pagrįstai atsisakė priimti ieškovo ieškinį 
kaip neteismingą Vilniaus miesto apylinkės teismui, nes šalių susitarimas dėl jurisdikcijos 
teismingumo yra niekinis . 
 
   3 
III. Kasacinio skundo argumentai  
 
11. Kasaciniu skundu  ieškov as prašo panaikinti pirmosios ir apeliacinės instancijos teismų nutartis 
ir perduoti bylą iš naujo nagrinėti pirmosios instancijos teismui . Kasacinis skundas grindžiamas 
šiais argumentais:  
11.1.  Apeliacinės instancijos t eisma s, atsisakydam as priimti ieškinį kaip neteismingą Lietuvos 
teismams, pažeidė reglamento 1215/2012 25 straipsnį ir proceso teisės normas, 
reglamentuojančias teismingumo taisykles  (CPK 780 straipsnis, 787 straipsnio 2 dalis) . 
Reglamento  1215/2012 25 straipsnio 1 dalis, priešingai negu sprendė teisma s, nesuteikia 
nacionaliniams teismams teisės tikrinti su sitarimo dėl jurisdikcijos galiojim ą pagal 
nacionalines teismingumo taisykles.  Minėtoje teisės normoje  aiškiai ir nedviprasmiškai 
nustatyta, kad nesvarbu, kokia yra šalių nuolatinė gyvenamoji (buveinės) vieta, jos gali 
susitarti ir dėl kitos valstybės narė s teismo jurisdikcijos spręsti bet kuriuos ginčus. Svarbu 
tik tai, kad susitarimo turinys būtų galiojantis. Be to, toks susitarimas pasirinktajam 
valstybės narės teismui suteikia išimtinę jurisdikciją.  Reglamento  1215/2012 25 straipsnio 
1 dalyje nustatyti tik susitarimo dėl teismingumo form os reikalavimai , o susitarimo turinys 
turi būti patikrinamas jo galiojimo atžvilgiu pagal pasirinktos valstybės narės teismo 
nacionalinę teisę. Tai reiškia, kad teismai turėjo teisę vertinti susitarimo turinį ti k dėl 
bendrųjų sandorio negaliojimo pagrindų, t. y. apgaulės, suklydimo ir pan., o ne plečiamai 
aiškinti reglamento 1215/2012 nuostatas ir spręsti dėl teismingumo, kai dėl jo šalys pačios 
ir laisva valia jau yra susitarusios.  
11.2.  Reglamentas 1215/2012 leidžia  apriboti šalių autonomiją dėl teismingumo pasirinkimo tik 
išskirtiniais ir reglamente 1215/2012 aiškiai nurodytais atvejais, t. y. dėl draudimo, 
vartojimo arba darbo sutarčių  (reglamento 1215/2012 preambulė s 19 punktas ). 
Nagrinėjama  byla nepatenka nė į vieną iš minėtų ribojimų. Tai reiškia, kad šios bylos šalių 
susitarimui negalėjo  būti taikomi jokie reglamente 1215/2012 įtvirtinti  apribojimai. 
Teisma s neturėjo teisės nepaisyti šalių autonomijos laisvai susitarti ir taip paneigti ne tik 
reglamento 1215/2012 tikslus, bet ir jame  (t. y. 25 str aipsnio  1 dalyje)  įtvirtint us tiesiogiai 
taikom us reikalavim us. 
11.3.  Teismas nepagrįstai ir netinkamai rėmėsi Teisingumo Teismo  2016 m. liepos 7 d. 
sprendimo byloje  Höszig Kft. prieš Alstom  Power Thermal Services , C-222/15 , 33 punkte 
nurodytais išaiškinimais, kaip paneigiančiais šalių sudarytą susitarimą dėl teismingumo.  
Šalių sudaryt ų paskolos  ir laidavimo sutar čių nuostatos dėl jurisdikcijos apima ryšį su 
konkrečia teise, t. y. abiejose  sutarty se nustatyta, kad aiškinant jų nuostatas yra remiamasi 
Lietuvos Respublikos teise, o ir teismingumas numatomas Lietuvos teismams. Taigi  šalių 
laisva valia sudarytas susitarim as dėl jurisdikcijos yra susijęs su konkrečia teise – Lietuvos 
Respublikos.      
11.4.  Teisingumo Teismo  2013  m. vasario 7 d. sprendimo C -543/10 26 punkte išaiškinta, kad 
Reglamento Nr. 44/2001 23 straipsnio 1 dalyje aiškiai nurodyta, kad ji taikoma tik tais 
atvejais, kai šalys yra susitarusios dėl teismo. Būtent šis šalių valios suderinimas, 
vadovaujantis valios autonomijos principu, pateisina pirmenybės suteikimą pasirinktam 
teismui, o ne tam, kuriam byla būtų teisminga remiantis reglamentu  44/2001 . Ta igi 
Teisingumo Teismo  praktikoje formuluojama taisyklė, kad šalių autonomijos principas yra 
svarbesnis ne tik už nacionalinį reguliavimą, bet net ir už pačiame reglamente 44/2001  
įtvirtintas  teismingumo taisykles. Remiantis Teisingumo Teismo  praktika, šalių su sitarimo 
dėl jurisdikcijos nuostatos aiškinimas yra visiškai kitoks  nei tas, kurį pateikia teismas  
skundžiamoje nutartyje . 
11.5.  Lietuvos Respublikos konstituciniame akte „Dėl Lietuvos Respublikos narystės Europos 
Sąjungoje “ nustatyta, kad Europos Sąjungos teisės normos yra sudedamoji Lietuvos 
   4 
Respublikos teisinės sistemos dalis. Jeigu tai kyla iš sutarčių, kuriomis grindžiama Europos 
Sąjunga, Europos Sąjungos teisės normos taikomos tiesiogiai, o teisės normų kolizijos 
atveju  jos turi viršenybę prieš Lietuvos Respublikos įstatymus ir kitus teisės aktus. Teismas , 
atsisakydamas priimti ieškinį,  nukrypo nuo kasacinio teismo praktikos, kurioje išaiškintas 
reglamento 44/2001  viršenybės prieš nacionalinius teisės aktus principas  (Lietuvos 
Aukščiausiojo Teismo 2010  m. kovo 16 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -3-116/2010; 
2011 m. gruodžio 5 d. nutartis civilinėje byloje Nr. 3K -3-474/2011) . Kasacinio teismo 
praktikoje išaiškinta, kad CPK nuostatos dėl teismingumo yra taikomos tik tad a, kai 
atitinkamų santykių nereglamentuoja aukštesnės galios teisės aktas, šiuo atveju Europos 
Sąjungos teisės aktas – reglamentas  1215/2012 , pakeitęs reglamentą 44/2001 . Taigi, esant 
šalių susitarimui dėl jurisdikcijos, teismas neturėjo teisės remtis CPK 787 straipsnio 
1 dalies nuostatomis dėl teismingumo.  
 
Teisėjų kolegija  
 
k o n s t a t u o j a :  
 
IV. Kasacinio teismo argumentai ir išaiškinimai  
 
Dėl jurisdikcijos taisyklių civilinėse ir komercinėse bylose  
 
12. Byloje sprendžiamas  klausimas, ar Lietuvos Respublikos teismai dviejų susitarimų dėl 
teismingumo, nukreipiančių į Lietuvos teismus, pagrindu turi jurisdikciją nagrinėti Kipre 
įsteigto ieškovo reikalavimus dėl skolos priteisimo atsakovams – Prancūzijoje gyvenantiems 
Prancūzij os piliečiams.  
13. Nagrinėjamu atveju ieškovas ir atsakovas P. B. 2012 m. sausio 20 d. sudarytos paskolos 
sutarties 6.5 punktu susitarė, kad ši sutartis buvo sudaryta ir turi būti aiškinama remiantis 
Lietuvos Respublikos įstatymais; skolos išieškojimas yra vykdomas pagal Lietuvos įstatymus. 
Šios sutarties 6.6 punktu šalys susitarė, kad bet kokį iš sutarties kylantį ar su ja susijusį ginčą jos 
sieks išspręsti taikiai; šalims nesusitarus per 30 dienų, ginčas bus sprendžiamas Lietuvos 
Respublik os teisme (konkretų teismą pasirinks ieškovas) . 
14. Ieškovo ir atsakovo Ph. P . 2012 m. sausio 20 d. sudaryto s laidavimo sutarties 2.1.2  punkte 
nustatyta, kad laiduotojas įsipareigoja įvykdyti kreditoriaus reikalavimus prioritetine tvarka, 
jeigu tai neprieštara uja Lietuvos Respublikos įstatymams. Šios sutarties 3.13  punktu šalys 
susitarė, kad sutartis reguliuojama ir aiškinama remiantis Lietuvos Respublikos įstatymais; 
ginčai bus sprendžiami derybų keliu, o nesusitarus – Vilniaus miesto 3 -iajame  apylinkės teisme  
arba Vilniaus apygardos teisme . 
15. Ieškovas su reikalavimu dėl skolos pagal minėtas sutartis priteisimo iš atsakovų su ieškiniu 
kreipėsi į Vilniaus miesto apylinkės teismą.  Šio teismo jurisidikciją  nagrinėti ginčą ieškovas 
grindė šios nutarties 13 ir 14  punktuose nurodytais šalių susitarimais. Pirmosios instancijos 
teismas, įvertinęs  teisės normas, reglamentuojančias tarptautinį civilinį procesą , padarė išvadą, 
kad šalys savo susitarimu dėl jurisidikcijos gali pasirinkti tik tokios valstybės teismu s, su kuria 
ta byla turi tam tikrą ryšį  (toje valstybėje gyvena viena iš šalių, joje yra  dauguma įrodymų, 
ginčo dalykas ir pan.)  (CPK 787 straipsnio 1 dalis) . Kadangi šalių buveinės ir gyvenamosios 
vietos yra ne Lietuvos Respublikoje , šalių sudarytose sutartyse nenustatyta jų įvykdymo vieta, 
teismas sprendė, kad ginčas neturi ryšio su Lietuvo s Respublika ir nacionaliniais teismai s, todėl 
pareikštą ieškinį atsisakė priimti CPK 137 straipsnio 2 dalies 2 punkto pagrindu kaip 
   5 
neteismingą Lietuvos Respublikos teismams.  Apeliacinės instancijos teismas šiai pirmosios 
instancijos teismo išvadai pritar ė. 
16. Tarptautinį civilinį procesą reglamentuoja CPK VII dalies nuostatos. CPK 780 straipsnyje 
nustatyta, kad šio kodekso VII dalies nuostatos taikomos, jeigu tarptautinė sutartis, kurios 
dalyvė yra Lietuvos Respublika, atitinkamų santykių nereglamentuoja kit aip. Remiantis CPK 
782 straipsniu, b ylą nagrinėjantis teismas privalo savo iniciatyva patikrinti, ar byla teisminga 
Lietuvos Respublikos teismams.  
17. Kasacinio teismo praktikoje išaiškinta, kad teismingumo taisyklių laikymasis yra viena iš teisės 
kreiptis į teismą įgyvendinimo sąlygų, todėl pagal nacionalinę teisę teismas tikrina jurisdikciją 
bylos iškėlimo metu. Tai reiškia, kad iškeldamas bylą teismas turi turėti pakankamą pagrindą 
spręsti, jog pareikšti reikalavimai yra jam teismingi. Teismas, n ustatęs, kad pateiktas ieškinys 
jam teismingas, jį priima. Nustatęs, kad pareikšti reikalavimai ar jų dalis jam neteismingi, 
teismas atsisako priimti ieškinį ar jo dalį dėl konkrečių reikalavimų (CPK 137 straipsnio 
2 dalies 2  punktas)  (žr.  Lietuvos Aukšči ausiojo Teismo 2016 m. gruodžio 29 d. nutarti es 
civilinėje byloje Nr. 3K -7-443-969/2016  21 punktą) .  
18. Kasacinis teismas taip pat yra pažymėjęs, kad jei yra galiojanti Lietuvos Respublikos tarptautinė 
sutartis, kurioje išspręsti teismingumo klausimai, turi b ūti taikomos tarptautinės sutarties 
nuostatos, o ne teismingumo taisyklės, nustatytos vidaus teisėje (CPK 780 straipsnis). Taigi bylą 
nagrinėjantis teismas turi nustatyti, koks teisės aktas (Lietuvos vidaus teisė, tarptautinė dvišalė 
sutartis, tarptautinė daugiašalė sutartis, Europos Sąjungos teisės aktai) reglamentuoja 
nagrinėjamos bylos teismingumą (žr.  Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2016 m. vasario 3 d. 
nutarties civilinėje byloje Nr. 3K -3-25-695/2016 10 punktą ir jame nurodytą kasacinio teismo 
praktiką) . 
19. Jurisdikcijos taisyklės civilinėse ir komercinėse bylose, taikytinos Europos Sąjungos valstybėms 
narėms, yra išdėstytos 2012 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamente (ES) 
Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose 
pripažinimo ir vykdymo (nauja redakcija). Šis teisės aktas pakeitė 2000 m. gruodžio 22 d. 
Tarybos reglamentą (EB) Nr. 44/2001 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir 
komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo.  
20. Remiantis reglament o 1215/2012  81 straipsniu, š is reglamentas privalomas visas ir pagal 
Sutartis tiesiogiai taikomas valstybėse narėse . 
21. Kasacinis teismas savo praktikoje taip pat ne kartą yra nurodęs, kad Europos Sąjungos teisės 
sistemoje reglamentai yra tie siogiai taikomi ir veikiantys antrinės teisės aktai, suteikiantys 
galimybę asmenims reglamentais garantuojamas teises ginti nacionaliniuose teismuose 
(Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 288 straipsnis). Jie yra nacionalinės teisės sudėtinė 
dalis, o sie kiant užtikrinti vienodą ES teisės aktų aiškinimo ir taikymo praktiką, valstybės narės, 
aiškindamos ir taikydamos ES teisės aktus, turi vadovautis Europos Sąjungos Teisingumo 
Teismo sprendimuose pateiktais išaiškinimais ( žr.  Lietuvos Aukščiausiojo Teismo 2015 m. 
gruodžio 23  d. nutart į civilinėje byloje Nr. 3K -3-685-219/2015  ir joje nurodytą kasacinio teismo 
praktiką ). 
22. Reglamento 1215/2012 66 straipsn yje nustatyta, kad  šis r eglamentas yra taikomas teismo 
procesams, kurie yra pradėti 2015 m. sausio 10 d. ar vėliau.  Nagrinėjam u atveju ieškinys yra 
paduotas teismui 2016 m. birželio 17 d., taigi į teismą kreiptasi, kaip tai suprantama pagal 
reglamento 1215/2012 32 straipsnio 1 dalies a punktą, po 2015 m. sausio 10 d. Atsižvelgiant į 
tai, kaip teisingai sprend ė apeliacinės instancijos teismas, ginčo teisiniams santykiams taikytinos 
ne reglamento 44/2001, o reglamento 1215/2012 nuostatos.  
23. Reglament as 1215/2012 taikomas civilinėse ir komercinėse bylose, neatsižvelgiant į teismo 
pobūdį. Visų pirma šis reglamentas netaikomas mokesčių, muitų ar administracinėms byloms 
arba valstybės atsakomybei už veiksmus ir neveikimą vykdant valstybės įgaliojimus ( lot. acta 
   6 
iure imperii ). Šis reglamentas netaikomas: fizinių asmenų statusui, teisnumui, veiksnumui; 
bankrotui; socialiniam draudimui; arbitražui; šeimos , giminystės, santuokos  santykiams; 
testamentams ir paveldėjimui  (reglamento  1215/2012  1 straipsnis) . 
24. Susitarimus dėl tarptautinės jurisdikcijos nustato reglamento 1215/2012 25  straipsnis.  Šio 
straipsnio 1 dalyje nu rodyta, kad jeigu šalys, neatsižvelgiant į jų nuolatinę gyvenamąją 
(buveinės) vietą, yra susitarusios, kad valstybės narės teis mas arba teismai turi jurisdikciją 
spręsti bet kuriuos ginčus, kilusius arba galinčius kilti iš konkrečių teisinių santykių, tas teismas 
(tie teismai) turi jurisdikciją, išskyrus atvejus, kai pagal tos valstybės narės teisę susitarimas yra 
niekinis turinio  galiojimo atžvilgiu. Tokia jurisdikcija yra išimtinė, jeigu šalys nesusitarė kitaip. 
Susitarimas dėl jurisdikcijos  sudaromas arba paliudij amas raštu  (reglamento  1215/2012  
25 straipsnio 1 dalies a punktas) . 
25. Remiantis reglamento 1215/2012  25 straipsnio 4 dalimi, s usitarimai dėl jurisdikcijos ar turto 
patikėjimo dokumento nuostatos dėl jurisdikcijos pasirinkimo neturi teisinės galios, jeigu jie 
prieštarauja 15 (bylos dėl draudimo), 19 (vartojimo sutartys) ar 23 (darbo sutartys) straipsniui 
arba jeigu teismai, kurių jurisdikcijos išvengiama, turi išimtinę jurisdikciją pagal 24  straipsnį 
(daiktinės teisės į nekilnojamąjį turtą, bendrovių steigimas, likvidavimas, įrašų viešuosiuose 
registruose galiojimas, patentai, prekės ž enklai, teismo sprend imų vykdymas).  
26. Taigi šalys, neatsižvelgiant į jų nuolatinę gyvenamąją (buveinės) vietą , yra laisvos susitarti dėl 
konkrečios valstybės narės teismo jurisidikcijos nagrinėti jų civilinius ir komercinius ginčus , 
išskyrus tiesiogiai reglament e 1215/2012  nurodytas išimtis . Toks šalių susitarimas, jeigu jis nėra 
niekinis turinio galiojimo atžvilgiu ir atitinka jam keliamus formos reikalavimus, yra privalomas 
ne tik pačioms šalims, bet ir valstybės narės teismui  (teismams) , kurio jur isdikciją nagri nėti 
ginčus yra pasirinkusios šalys. Tokią išvadą, be kita ko, patvirtina ir reglamento 1215/2012  
19 konstatuojamosios dalies nuostata, kad , atsižvelgiant į reglament e nustatytus išimtinės 
jurisdikcijos pagrindus, turėtų būti paisoma sutarčių šalių autonomijos, išskyrus draudimo, 
vartojimo arba darbo sutarčių atvejus, kai laisvė nustatyti teismo jurisdikciją yra ribota . 
27. Nagrinėjamu atveju, kaip minėta šios nutarties 13, 14 punktuose, šalys paskolos ir laidavimo 
sutartyse sudarė rašytinius susitarimus dėl Lietuvos Respublikos teismų jurisidikcijos nagrinėti 
ginčus, kylančius iš šių sutarčių.  Taigi šalių sudarytas susitarimas dėl jurisidikcijos atitinka jam 
formos keliamus  reikalavimus, nustatytus reglamento 1215/2012 25 straipsnio 1 dalies a  punkt e. 
Ginčo dėl to byloje nėra. Tačiau bylą nagrinėję pirmosios ir apeliacinės instancijos teismai , 
remdamiesi nacionalin iu teisės aktu (CPK 787 straipsnio 1 dalimi), padarė išvadą, kad šis 
susitarimas , nesant ryšio tarp ginčo (bylos) ir Lietuvos Respublikos teismų,  yra niekinis turinio 
galiojimo  atžvilgiu (žr. šios nutarties 15 punktą) . 
28. Taigi byloje kilo klausimas, ar ribojim ai dėl galimybės pasirinkti tam tikros valstybės narės 
teismą gali būti nustatyti ne tik pačiame reglamente 1215/2012, bet ir atitinkamo teismo vidaus 
(nacionalinėje) teisėje. Apeliacinės instancijos teismas rėmėsi reglamento  1215/2012 
25 straipsnio 1 daly je esančia nuoroda į nacionalinę teisę, laikydamas , kad ji suteikia pagrindą 
papildomai taikyti nacionalinius jurisdikcijos pagrindus. Tačiau teisėjų kolegija pažymi, kad ši 
teisės norma yra kolizinė norma, ji nereiškia, kad reglamento nuostatos dėl susita rimų dėl 
teismingumo turinio galiojimo gali būti „papildomos“ nacionalinėmis teisės normomis, nes tai 
neatitiktų pagrindinio reglamento tikslo – suvienodinti jurisdikcijos taisykles Europos Sąjungoje 
ir padaryti jas nuspėjamas  bei taip užtikrinti teisinį a pibrėžtumą E uropos Sąjungos  mastu.  
29. Reglamento 1215/2012 20 konstatuojamojoje dalyje nustatyta, kad tais atvejais, kai iškyla 
klausimas, ar susitarimas dėl jurisdikcijos, kuriuo pasirenkamas valstybės narės teismas ar 
teismai, yra niekinis turinio galiojimo atžvilgiu, tas klausimas turėtų bū ti sprendžiamas pagal 
susitarime nurodyto teismo ar teismų valstybės narės teisę, įskaitant tos valstybės narės 
kolizines normas. Ši konstatuojamoji dalis yra susijusi su šio reglamento 25 straipsnyje esančia 
formuluote „išskyrus atvejus, kai pagal tos val stybės narės teisę susitarimas yra niekinis turinio 
galiojimo atžvilgiu“. Aptariamos teisės normos įtraukimo į 25 straipsnį tikslas buvo nustatyti 
   7 
visoms ES valstybėms narėms vienodą kolizinę normą susitarimo dėl teismingumo materialiojo 
galiojimo klausima ms spręsti. Šios normos logika – užtikrinti, kad šis klausimas būtų 
sprendžiamas vienodai, nepriklausomai nuo to, ar ieškovas kreipėsi į valstybės teismą, nurodytą 
susitarime dėl teismingumo, ar į kitos šalies teismą ; abiem atvejais susitarimo dėl teisming umo 
materialiojo galiojimo klausimas pagal naująjį reglamentą sprendžiamas pagal susitarime 
nurodytos šalies teisę, taigi išsprendžiamas vienodai. Tai leidžia išvengti situacijų, kai 
kiekvienas iš teismų, į kuriuos kreiptasi, susitarimo dėl teismingumo tur inio galiojimo klausimui 
taikytų savo šalies teisę ar kolizines normas, kurių pagrindu galėtų būti nustatytos skirtingos 
susitarimų dėl teismingumo turinio galiojimo sąlygos, taigi tas pats susitarimas turinio prasme 
būtų laikomas galiojančiu pagal vienos,  bet ne pagal kitos valstybės teisę . 
30. Teisės mokslo doktrinoje taip pat nurodoma, kad pagal reglamentą 1215/2012 terminas „turinio 
galiojimas“ turi būti apribotas iki susitarimo dėl teismingumo, kaip sutarties, galiojimo, ir 
neapima klausimo, kokie jo proce dūriniai (jurisdikciniai) padariniai. Nuoroda į valstybės narės 
teisę apima tik tokius klausimus kaip veiksnumą (angl. capacity ), klaidą ar apgaulę – problemas, 
kurios gali kilti dėl bet kurios sutarties rūšies, ir ne tuos klausimus, kurie siejami konkreči ai su 
susitarimais dėl teismingumo, pavyzdžiui, ar įmanoma įtvirtinti galiojantį susitarimą dėl 
teismingumo važtaraštyje arba darbo sutartyje. Pastarosios problemos yra susijusios su 
jurisdikcinėmis susitarimo dėl teismingumo pasekmėmis  (Hartley, T. Choice  of Court 
Agreements Under the European and International Instruments . Oxford University Press, 2013. 
p. 130 –131). 
31. Tai, kad susitarimas dėl tarptautinės jurisdikcijos negali būti vertinamas analizuojant bylos 
sąsajas su pasirinktu teismu, yra patvirtinęs ir Teisingumo Teismas. Aiškindamas 1968 m. 
Briuselio konvenciją, kuri vėliau tapo reglamentu 44/2001, o šis  savo ruo žtu buvo pakeistas 
reglamentu 1215/2012, Teisingumo Teismas pažymėjo, kad Konvencijos 17 straipsnis 
nereikalauja jokio objektyvaus ryšio tarp ginčo teisinio santykio ir pasirinkto teismo  
(Teisingumo Teismo  1999 m. kovo 16 d. sprendimas  byloje  Trasporti Cas telletti Spedizioni 
Internazionali SpA prieš  Hugo Trumpy SpA , C-159/97, 46 –52 punktai ). 
32. Teisingumo Teismo pateiktas Briuselio konvencijos nuostatų išaiškinimas taikomas ir šio 
reglamento 44/2001 nuostatoms tiek, kiek šių teisės aktų nuostatas galima laikyti lygiavertėmis 
(žr. 2014 m. spalio 23 d. sprendimo  byloje flyLAL -Lithuanian Airlines , C-302/13, 
EU:C:2014:2319, 25 punkt ą ir jame nurodyta teismo praktika). Reglamentas 1215/2012 
pakeičia reglamentą 44/2001, todėl Teisingumo Teismo pateiktas pastaro jo reglamento nuostatų 
aiškinimas taikomas ir reglamento 1215/2012 nuostatoms, kai šių dviejų Sąjungos teisės aktų 
nuostatas galima laikyti lygiavertėmis (2016 m. lapkričio 16 d. sprendimo  byloje  Schmidt , C-
417/15, EU:C:2016:881, 26 punktas ir jame nurodyt a jurisprudencija).  Nagrinėjamu aspektu 
minėtų teisės aktų normos, tiek, kiek tai susiję su sąsajomis tarp teismo ir bylos, laikytinos 
lygiavertėmis, todėl galima remtis minėta Teisingumo Teismo praktika. Dėl šios priežasties  
Teisingumo Teismo išaiškinimas , kad susitarimui dėl teismingumo nereikalingos sąsajos tarp 
teismo ir bylos aplinkybių , turėtų būti taikom as ir reglamentui 1215/2012.  
33. Šios išvados nepaneigia ir apeliacinės instancijos  teismo cituota Teisingumo Teismo praktika. 
Cituojamoje ESTT praktikoje (ESTT 2016 m. balandžio 20 d. sprendimas  byloje  Profit 
Investment , C-366/13, 23 p unktas ; 2016 m. liepos 7 d. sprendimas  byloje  Hőszig Kft. prieš 
Alstom Power Thermal Services , C-222/15 , 33 p unktas ), kuria apeliacinės instancijos teismas 
rėmėsi priimdamas procesinį sprendimą, nurodoma, kad  „visų pirma reikia priminti, kad 
reglamento 44/2001 23 straipsnio 1 dalyje daugiausia keliami sąlygos dėl jurisdikcijos galiojimo 
reikalavimai, susiję su forma, o dėl turinio nurodytas tik vienas reikalavimas, susijęs su šios 
sąlygos objektu, t. y. kad jis turi apimti ryšį su konkrečia teise. Taigi šios nuostatos formuluotėje 
nenurodyta, ar galimas sąlygos dėl jurisdikcijos perkėlimas ne sutarties šalims, o trečiajam 
asmeniui, paskesnės sutarties šaliai, perėmusiai visas ar dalį vienos iš pradinės sutarties šalių 
teisių ir pareigų (žr., be kita ko, 2 013 m. vasario 7 d. sprendimo  byloje  Refcomp , C-543/10, 
EU:C:2013:62, 25 punktą)“ . 
   8 
34. Remdamasis nurodyt u Teisingumo Teismo išaiškinimu, apeliacinės instancijos teismas padarė 
išvadą, kad susitarimas dėl jurisdikcijos turi užtikrinti ryšį su konkrečia teise.  Tačiau minėtas 
išaiškinimas liečia ne susitarimo dėl teismingumo sąsajas su teisine sistema, o susitarimo dėl 
teismingumo sąsajas su konkrečiu teisiniu santykiu  – susitarimo dėl teismingumo apibrėžtumą. 
Reglamento 44/2001 23 straipsnyje, kurį aiškino ESTT,  nurodyta, kad susitarimas turi apimti 
ginčus, „galinčius kilti dėl konkrečių teisinių santykių“.  
35. Dėl šio kriterijaus Teisingumo Teisimas yra išaiškinęs, kad susitarimas dėl jurisdikcijos gali būti 
susijęs tik su ginčais, kurie kilo arba gali kilti dėl kon krečių teisinių santykių, ir tai apriboja 
susitarimo dėl jurisdikcijos taikymo sritį tik ginčais, kuri e kilo iš teisinio santykio, dėl kurio šis 
susitarimas buvo sudarytas. Šiuo reikalavimu siekiama, kad šalis netikėtai nesužinotų, jog visi 
ginčai, kurių gali kilti dėl jos santykių su kontrahentu ir kurie susiję su kitais santykiais nei tie, 
dėl kurių sutar ta pasirinkti teismą, priskirti nagrinėti konkrečiam teismui (žr. 1992  m. kovo 
10 d. sprendimo  byloje  Powell Duffryn , C‑214/89, EU:C:1992:115, 31 punktą).   
36. Atsižvelgiant į tai darytina išvada, kad  vienintelis pačiame reglamente nustatytas susitarimo dėl 
teismingumo turinio reikalavimas – teisinio santykio, kuriam taikomas susitarimas dėl ginčų 
sprendimo būdo, konkretizavimas.  Nuomonė, kad susitarimas dėl teismingumo pagal 
reglamentą 1215/2012 nereikalauja jokių bylos sąsajų su pasirinktu teismu , pateikiama ir teisės 
doktrinoje  (Magnus / Mankowski. Brussels Ibis Regulation . Sellier. European Law Publishers, 
2015. p. 613 ). 
37. Teisėjų kolegija, atsižvelgdama į šios nutarties 20, 21, 26, 28 –30 punktuose nurodyta s 
aplinkybes, konstatuoja, kad bylą nagrin ėję teismai, spręsdami dėl susitarimo dėl jurisidikcijos 
turinio galiojimo atžvilgiu , nepagrįstai rėmės  nacionaliniu teisės aktu – Lietuvos Respublikos 
civilinio proceso kodeksu ir jo 787 straipsnio 1 dalimi.  Priešingai negu sprendė bylą nagrinėję 
teismai, Lietuvos teismų jurisdikcijai pagal reglamento 1215/2012 25  straipsnį (šalims 
reglamento 1215/2012 nustatyta tvarka susitarus dėl jurisidikcijos) bylos sąsajų su Lietuv os 
Respublika ir nacionaliniais teismais  nereikia .  
38. Teisėjų kolegija taip pat atkreipia dėmesį į tai, kad baigtinis sąrašas aplinkybių, kurioms esant 
teismas privalo atsisakyti priimti ieškinį, nustatytas CPK 137 straipsnio 2 dalyje.  Pagal CPK 
137 straipsnio  2 dalies 3 punktą,  ieškinį privalu  atsisakyti priimti , jeigu suinteresuotas asmuo, 
kreipęsis į teismą, nesilaikė tai bylų kategorijai įstatymų nustatytos  išankstinio ginčų sprendimo 
ne teisme tvarkos . Ši teisės norma nenustato teismo teisės ir (ar) pareigos atsisakyti priimti 
ieškin į, jeigu suinteresuotas asmuo nesilaikė šalių sudarytoje sutartyje  nustatytos  ikiteisminės 
ginčų nagrinėjimo tvarkos.  Dėl šios priežasties apeliacinės instancijos teismas teisiškai 
nepagrįstai skundžiamoje nutartyje nurodė, kad teismui nebuvo pateikti įrod ymai, jog ieškovas 
tinkamai pasinaudojo paskolos sutartyje nustatyta ikiteismine ginčų nagrinėjimo tvarka.     
39. Kadangi pirmosios ir apeliacinės instancijos teismai padarė teisės taikymo klaidą (netaikė 
reglamento 1215/2012  25 straipsnio 1 dalies, kai privalėjo tai padaryti), turinčią įtakos priimant 
neteisėt ą procesin į sprendim ą, pirmosios ir apeliacinės instancijos teismų procesini ai sprendim ai 
naikinti ni, byla perduo dama pirmosios instancijos teismui iš naujo spręsti ieškinio priėmimo 
klausimą Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso nustatyta tvarka (CPK 346  straipsnio 
2 dalies 1 punktas, 359 stra ipsnio 1 dalies 5 punktas ir 3 dalis, 360 straipsnis), nes procesinių 
dokumentų atitik ties turinio ir formos reikalavimams patikrinimas yra fakto klausimas ir šiuo 
atveju nėra bylos nagrinėjimo kasacine tvarka dalykas.   
 
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civi linių bylų skyriaus teisėjų kolegija, vadovaudamasi 
Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso 359 straipsnio 1 dalies  5 punktu, 360,   
362 straipsni u, 
 
n u t a r i a :  
   9 
 
Panaikinti Vilniaus apygardos teismo 2016 m. spalio 12 d. nutartį ir Vilniaus miest o 
apylinkės teismo 2016 m. birželio 21 d. nutartį ir bylą perduoti Vilniaus miesto apylinkės teismui 
spręsti ieškovo „Pilot Management Services (Cyprus) LTD“  ieškinio dėl skolos ir palūkanų 
priteisimo atsakov ams P. B. ir Ph . P. priėmimo klausimą.  
Ši Lietuvos Aukščiausiojo Teismo nutartis yra galutinė, neskundžiama ir įsiteisėja nuo 
priėmimo dienos.  
 
 
Teisėjai  Birutė Janavičiūtė   
 
 
 Egidijus Laužikas  
 
 
 Gediminas Sagatys