Civilinė byla Nr. 3K -3-214/2014 
                                                                                         Teisminio proceso Nr.  2-55-3-03186 -2010 -6 
            Procesinio sprendimo kategorij a: (S)  
            94.1 
 
LIETUVOS AUKŠČIAUSIASIS TEISMAS  
 
N U T A R T I S  
LIETUVOS RESPUBLIKOS VARDU  
 
2014 m. lapkričio 5 d.  
Vilnius   
 
 Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija, susidedanti iš 
teisėjų:  Gražinos Davidonienės, Virgilijaus Grabinsko (kolegijos pirmininkas) ir Algio Norkūno 
(pranešėjas) , 
rašytinio proceso tvarka teismo posėdyje išnagrinėjo civilinę bylą pagal  atsakovo 
Vokietijos įmonės Nickel & Goeldner Spedition GmbH kasacinį skundą dėl Lie tuvos 
apeliacinio teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegijos 2012 m. birželio 6 d. nutarties 
peržiūrėjimo civilinėje byloje pagal ieškovo bankrutavusios uždarosios akcinės bendrovės „Kintra“ 
ieškinį atsakovui Vokietijos įmonei  Nickel & Goeldner Spedi tion GmbH dėl skolos priteisimo . 
 Teisėjų kolegija  
 
n u s t a t ė :  
 
     I. Ginčo esmė  
  
Byloje keliami  ginčo teismingumo Lietuvos Respublikos teismams, Ženevos 1956 m. 
Tarptautinio krovinių vežimo keliais sutarties (CMR) konvencijos (toliau – CMR Konvencija) 
31 straipsnio 1 dalies, 32 straipsnio 1, 2 dalių bei materialiosios teisės normų, reglamentuojančių  
įskaitymą, taikymo ir aiškinimo klausimai.  
Ieškovas 2010 m. rugsėjo 13 d. teismui pateiktu patikslintu ieškiniu  prašė priteisti iš atsakovo  
194 077,76 Lt skolos už ieškovo suteiktas pervežimo paslaugas pagal 2009 m. balandžio 30 d. PVM 
sąskaitą faktūrą, 15,21 proc. dydžio metines palūkanas nuo teismo priteistos sumos nuo 2009 m. 
gegužės 1 d. iki visiško teismo sprendimo įvykdymo ir bylinėjimosi išlaidas.   
Byloje nustatyta:  ieškovas UAB „Kintra“ (Lietuvos įmonė) pagal atsakovo – Vokietijos 
įmonės Nickel & G oeldner Spedition GmbH – pateiktus užsakymus  teikė pervežimo paslaugas 
atsakovo klientams (Prancūzijoje bei Vokietijoje) . Už atliktus pervežimus su ieškovu turėjo 
atsiskaityti  atsakovas, kuris savo ruožtu  už užsakymo pateikimo paslaugas  gaudavo 3 proc . atlygį 
nuo ieškovui mokėtinos sumos.  Taip pat ieškovas ir atsakovas 2006 m. birželio 25  d. sudarė 
Paskolos sutartį , pagal kurią atsakovas finansavo ieškovui 19 puspriekabių įsigijimą. Paskolos 
sutartimi šalys  susitarė, kad ieškovas kas mėnesį atsakovui mo kės fiksuotas 10 000 eurų  mėne sines 
įmokas, šios įmokos 2008 m. vasario 8 d. šalių susitarimu buvo sumažinto s iki 2 500 eurų . Ginčo 
šalys tarpusavyje (už ieškovo suteiktas perveži mo paslaugas ir pagal sudarytą P askolos sutartį už 
atsakovo suteiktą paskolą)  atsiskaitydavo  atlikdamos įskaitymus, t. y. atsakovo skolos už suteiktas 
pervežimo paslaugas buvo įskaitomos į ieškov o įmokas pagal Paskolos sutartį .  
Atsakovo teigimu,  ieškinys paliktinas nenagrinėtas , nes jo reikalavimas grindžiamas CMR 
važtaraščiais ir sąskaitomis už tarptautinius pervežimus, todėl taikytina s CMR Konvencijos 
31 straipsnis , ginčas turėtų būti nagrinėjamas ko mpetentingame Vokietijos teisme, be to, praleistas 

 2 
 
 
vienerių metų ieškinio senaties terminas pagal CMR Konvencijos 32 straipsnio 1 dal į, su ieškiniu į 
teismą kreiptasi tik 2010 m. rugpjūčio 26 d . Ieškovo teigimu, ieškinys nagrinėtinas Lietuvos 
Respublikos teismuose pagal CK 1.37 straipsnio 3  dalį ir Įmonių bankroto įstatymo (toliau – ĮBĮ) 
14 straipsnio 3 dalį, o prašymas taikyti ieškinio  senaties terminą nepagrįstas.  
Atsakovas taip pat nurodė , kad ieškovas netinkamai vykdė Paskolos sutartį, todėl jis 2009 m. 
balandžio 30 d. informavo ieškovą apie vienašališką Paskolos sutarties nutraukimą bei 
81 261,07  euro ieškovo skolos atsakovui įskaitymą pagal Paskolos sutarties 2 straipsnį ; apie tai 
ieškov ui buvo pranešta  ir 2009 m. gegužės 5 d. Ieškovas ginčija šį įskaitymą, nurodydamas, kad 
apie jį nebuvo tinkamai informuotas.  
 
II. Pirmosios  instancijos teismo sprendi mo ir apeliacin ės instancijos  teism o nutarties  esmė  
 
 Vilniaus apygardos teismas 2011 m. rugpjūčio 29 d. sprendimu ieškinį tenkino: priteisė 
ieškovui iš atsakovo 194  377,76 Lt (56  295,69 eurų) skolos, 40 581 Lt palūkanų už laikotarpį nuo 
2009 m. gegužės 1 d. iki 2010 m. rugsėjo 16 d. ir 15,21 proc. metinių palūkanų už 194 377,76 Lt  
sumą nuo šios civilinės bylos iškėlimo dienos (2010 m. rugsėjo 17 d.) iki visiško teismo sprendimo 
įvykdymo, bylinėjimosi išlaidas.  
 Dėl Lietuvos Respublikos teismų jurisdikcijos . Teismas nustatė, kad pagal šalių sudarytos 
Paskolos sutarties 7  straipsnio 2 punktą, Europos Tarybos R eglamento  (EB)  Nr. 44/2001 dėl 
jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (toliau – 
Reglamen tas Nr . 44/2001) 23 straipsnį ir CMR K onvencijos 31 straipsnį byla turėtų būti teisminga  
Vokietijos Federacinės Respublikos Halberstadt miesto teismui, tačiau nagrinėjamu atveju ieškinys 
pareikštas bankrutuojančios įmonės, todėl,  vadovaujantis ĮBĮ 14 strai psnio 3 dalimi, jis nagrinėtinas  
bankroto bylą nagrinėjančiame teisme. Pažymėta, kad ieškinį pareiškė bankrutuojančios įmonės 
administratorius, kuris pagal ĮBĮ 11 straipsnio 3 dalies 23 punktą imasi priemonių išieškoti skolas iš 
bankrutuojančios įmonės sko lininkų, siekdamas užtikrinti visų bankrutuojančios įmonės kreditorių 
interesus, todėl šiuo atveju taikytinos ĮBĮ ir 2000 m. gegužės 29 d. Europos Tarybos Reglamento 
(EB) Nr. 1346/2000 dėl bankroto bylų (toliau – Reglamentas Nr. 1346/2000) nuostatos, be to, pagal 
ĮBĮ 15 straipsnio 2 dalį visos bylos, kuriose bankrutuojančiai įmonei pareiškiami turtiniai 
reikalavimai,  perduodamos bankroto bylą iškėlusiam teismui.  Teismas pabrėžė , kad Europos  
Sąjungos  Teisingumo Teis mas (toliau – ir Teisingumo Teismas) sprendime German Graphics 
Graphische Maschinen GmbH (byla Nr. C -292/08) paminėjo šiuos kriterijus, kuriems esant ieškinys 
laikytinas susijusiu su bankroto byla: a) reikalavimo grindimas bankroto teise; b) bankroto bylos  
iškėlimas kaip ieškinio pagrindas, bankroto administratoriaus įsikišimas. Įvertinęs tai, teismas 
sprendė, kad nors nurodytoje byloje Nr. C -292/08 buvo pareikštas Pauliano ieškinys  (actio 
Pauliana ), tačiau tie patys kriterijai taikytini ir nustatant nagrin ėjamos bylos teismingumą, nes 
bankroto a dministratorius taip pat veikia  vykdydamas pareigas, nustatytas ĮBĮ.  
Dėl ieškinio senaties  termino . Teismas nurodė, kad ieškinio senaties te rmina s nepraleistas,  nes  
pagal ĮBĮ 14 straipsnio 3 dalies 8 punktą  bankroto administratorius sužino apie sandorius n uo 
dokumentų apie juos gavimo,  nutartis iškelti ieškov ui bankroto bylą įsiteisėjo 2009 m. birželio 5 d, 
o ieškinys pareikštas 2010 m. rugpjūčio 26 d. ; taip pat  ieškinio senatį nutraukia skolininko 
veiksmai,  kurie liudija, jog jis pripažįsta prievolę ( CK 1.130  straipsnio 2 dalis ), o atsakovo atstovas 
2009 m. gruodžio 15 d. rašte pripažino prievolę, todėl tą dieną buvo nutrauktas ieškinio senaties 
terminas; be to, pagal CMR K onvencijos 32  straipsnio 2 punktą  ieškinio senaties eigą sustabdo 
ieškovo pretenzija, o ieškovo atstovas 2010 m. gegužės 17 d. raštu pareiškė atsakovui pretenziją dėl 
atsiskaitymo.  
Dėl įskaitymo . Teismas, nustatęs, kad 2009 m. gegužės mėn . ieškovas buvo skolingas 
atsakovui laiku nesumokėt as įmokas  pagal Paskolos sutartį, o atsakovas ieškovui – už pervežimo 
paslaugas, sprendė, jog atsakovas pagal Paskolos sutarties 5 straipsnio 1 ir 2 punktus turėjo teisę 
reikalauti iš ieškovo sugrąžinti visą likusią negrąžintą paskolos sumą , atlikti įskait ymą. Sprendžiant 
įskaitymo teisėtumo klausimą, taikytinas Vokietijo s civilinis kodeksas, kurio 388  straipsnyje 
„Pranešimas apie įskaitymą“ nurodyta, kad įskaitymas atliekamas pranešant apie tai kitai prievolės 
 3 
 
 
šaliai; a nalogiška  įskaitymo tvarka reglamentu ota ir Lietuvos CK 6.131 straipsnio 1, 2 dalyse . Šalis, 
kuri remiasi įskaitymo faktu, turi įrodyti šią a plinkybę (CPK 178 straipsnis ). Teismo teigimu, š alys 
nebuvo aptar usios  pranešimų siuntimo tvarkos, o byloje nepaneigti ieškovo atstovo paaiškinimai ir 
liudytojų parodymai, kad 2009 m. balandžio 30 d. ir 2009 m. gegužės 5 d. atsakovo pranešim ų, 
siųstų  faksimiliniu ryšiu , ieškov as negavo , todėl konstatuota , jog atsakovo pateik tos raštų kopijos su 
faksimilinio aparato žymomis apie dokumentų išsiuntimą nėra patikimas įrodymas ir nepaneigia 
ieškovo argumentų , todėl įskaitymas pripažintas negaliojančiu .  
 Lietuvos apeliacinio teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija 2012 m. birželio 6 d. 
nutartimi  atmetė atsakovo apeliacinį skundą i r paliko pirmosios i nstancijos teismo sprendimą  
nepakeistą . 
 Dėl Lietuvos Respublikos teismų jurisdikcijos.  Teisėjų kol egija nurodė, kad pagal CMR 
Konv encijos 31 straipsnį, Reglamento Nr. 44/2001 1  straipsnio 2 dalies b  punktą, 23 straipsnį  bei 
Reglamento Nr. 1346/2000 3 straipsnio 1 dalį , 6 straipsnio konstatuojamąją dalį, tuo atveju, kai  
ieškovo reikalavimas yra susijęs su bankroto procesu,  jis nelaikytinas civiline ar komercine byla 
pagal Reglame ntą Nr . 44/2001, nes patenka į šiame R eglamente nustatytą jo taikymo išimtį dėl 
bankroto ar panašaus pobū džio teisminių procesų, kurios apimtį yra nustatęs Teisingumo Teismas; 
tokiu atveju nacionalinio teismo tarptautinė jurisdikcija turi b ūti pagrįsta tik  Reglamento 
Nr. 1346/2000 nuostatomis  (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo  Civilinių bylų skyriaus teisėjų 
kolegijos  2012 m. gegužės 21 d. nutartis , priimta  civilinėje byloje Latvijos įmonės „F -Tex SIA“ v. 
Lietuvos –Anglijos UAB „Jadecloud -Vilma“ , bylos Nr. 3K -3-71/2012), todėl nagrinėjama byla yra 
tiesiogiai susijusi su  ieškovo bankroto byla ( ieškinį padavė  bankrutuojančios įmonės (kurios 
buveinė – Vilniuje ) administratorius šios įmonės skolininkui, gindamas bankrutuojančios įmonės 
visų kreditorių teises ir inter esus,  kuris atlieka būtinas bankroto procedūras,  imasi priemonių 
išieškoti skolas iš bankrutuojančios įmonės skolininkų, siekdamas užtikrinti visų bankrutuojančios 
įmonės kreditorių interesus – patenkinti jų finansinius reikalavimus  bei šios įmonės teises (ĮBĮ 
3 straipsnis, 11 straipsnio  3 dalies 14 , 23 punktai, 35 straipsnis ), o ieškinys teismingas Vilniau s 
apygardos teismui (ĮBĮ 14 straipsnio 3 dalis ; redakcija, galiojusi iki 2011 m. spalio 1  d.; 
Reglamento Nr. 1346/2000 3  straipsnis ). 
 Dėl ieškinio senat ies termino . Nustatyta, kad ieškovas vėliausią krovinio pervežimą 
atsakovui (jo klientui) atliko pagal 2009 m. balandžio 15 d. CMR važtaraštį Nr. 1143659, kuris yra 
krovinio vežimo sutartį patvirtinantis dokumentas (CMR K onvencijos 4 straipsnis), todėl sen aties 
termino skaič iavimo eiga prasidėjo  praėjus trims  mėnesiams po šio važtaraščio pasirašymo , t. y. 
2009 m. liepos 15 d., ir turėjo baigtis 2010 m. liepos 16 d. ( CMR K onvencijos 32 straipsnio 1 
punkto  c papunkti s). Kita vertus , atsakovas buvo gavę s 2009 m. rugsėjo 22 d. ir 2009  m. lapkričio 9 
d. ieškovo raštus, kuriuose, be kita ko, ieškovas reikalavo sumokėti 194 077,76  Lt (56 295,69 eur o) 
skolą, į juos atsakyta  2009 m. gruodžio 15 d., taigi nuo 2009 m. rugsėjo 22  d. iki 2009 m. gruodžio 
15 d. buvo susta bdyta ieškinio senaties termino eiga (C MR K onvencijos 32 straipsnio 2 punktas ). 
Teisėjų kolegijos sprendimu, pirmosios instancijos teismas suklydo teigdamas, kad 2009 m. 
gruodžio 15 d. atsakovo atstovo raštas patvirtina prievolės pripažinimą, tačiau įverti nus pirmiau 
nurodytas aplinkybes pripažintina, jog ieškinio senaties terminas nepraleistas  (CMR K onvencijos 
32 straipsnis).  
Dėl įskaitymo.  Konstatuota, kad  teismui pateiktos 2009 m. balandžio 30 d. ir 2009 m. gegužės 
5 d. faksimilinio ryšio  aparato žymos neįrodo, jog ieškovas  gavo  jam siųstus dokumentus dėl 
įskaitymo , ypač įvertinus tai, kad  iki nurodytų pranešimų apie įskaitymą šalys dokumentus  viena 
kitai siųsdavo elektroniniu ir registruotu paštu,  o pagal kasacinio teismo praktiką  prievol ės šalių 
dalykinio bendradarbiavimo praktika  tokiais atvejais  pripažįstama reikšminga  aplinkybe  (Lietuvos 
Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegijos 2010 m. lapkričio 29 d. nutartis , 
priimta  civilinėje byloje G. T . įmonė (duomenys neskelbtini)  v. UAB „Scania Lietuva“ , bylos Nr. 
3K-3-479/2010).  
 
 
 
 4 
 
 
III. Kasacinio skund o ir atsiliepimo į jį  teisiniai argumentai  
 
 Atsakovas Vokietijos įmonė Nickel & Goeldner Spedition GmbH kasaciniu skundu prašo 
panaik inti pirmosios ir apeliacinės i nstancijos teismų procesiniu s sprendimus ir priimti naują 
sprendimą – ieškinį atmesti bei priteisti kasatoriaus patirtas bylinėjimosi išlaidas. Kasacinis skundas 
grindžiamas tokiais teisiniais argumentais:  
 Dėl Lietuvos Respublikos teismų jurisdikcijos.  Kasatoriaus  manymu, ieškovo bankroto 
admin istratoriaus pateiktas ieškinys dėl skolos ir palūkanų priteisimo kyla iš ta rptautinio pervežimo 
teisinių s antykių  ir nėra tiesiogiai susijęs su bankroto byla. Siekiant atriboti Reglamentų Nr. 
1346/2000 ir Nr. 44/2 001 taikymo sritis,  anot kasatoriaus,  turi bū ti vadovaujamasi Teisingumo 
Teismo pateiktais išaiškinimais ; Teisingumo Teismas  sprendime German Graphics Graphische 
Maschinen GmH (C-292/08) nurodė, kad Reglamento Nr. 1346/2000 taikymo sr itis neturi būti 
aiški nama plečiamai ir turi apsiriboti nuostatomis, reguliuojančiomis bankroto bylų iškėlimo 
jurisdikciją , bei tiesiogiai šių bylų pagrindu prii mamais ir glaudžiai susijusiais  su jomis  teismo 
sprendimais, pvz., vien  faktas, kad bylos šalis yra ba nkroto admin istrator ius, nepak ankamas 
pripažinti bylą kaip tie siogiai kylančią  iš bankroto bylos ar glaudžiai su ja susijusią, bei kad tokiai 
bylai turėtų būti netaikomas Reglamentas Nr. 44/2001. Byloje Henri Gourdain (C-133/78)  
Teisingumo Teismas nustatė, kad vienai įmonei buvo iškelta bankroto byla , o pagal  Prancūzijos 
įstatymus, susijusius su bankrotu, buvo numatyta galimybė tokiu atveju reikalauti iš įm onės vadovo 
įmokėti tam ti krą sumą į įmonės sąskaitą, ir ko nstatavo, jog toks ieškinys pagrįstas tik bankroto 
teisės normomis. Byloje Christopher Seagon (C-339/07), vėliau  – F-Tex  SIA v. Lietuvos –Anglijos 
UAB „Jadecloud -Vilma “ (C-213/10)  konsta tuota, kad ieškinys dėl nuginčijimo (sandorio 
pripažinimo negaliojančiu – actio Pauliana ) kyla iš Vokietijos bankroto teisės kodekso, o ne iš 
bendrųjų civilinės teisės normų, todėl taikytinas Reglamentas Nr. 1346/2000, kuris turėtų apsiriboti 
tik nuostatomis, reglamentuojančiomis kompetenciją iškelti  bankroto bylą ir priimti spren dimus, 
tiesiogiai išplaukiančius iš bankroto bylo s ir glaudžiai susijusius su ja. Analog iška pozicija dėl actio 
Pauli ana, anot kasa toriaus , kartojama ir nurodytų R eglamentų komentaruose.  Apibendrinus tai, kas 
nurodyta, kasatoriaus  nuomone , darytina išvada, kad ieškinys laikomas susijusiu su bankroto byla , 
jei yra tiesiogiai pa grįstas konkrečios valstybės bankroto teisės nuostatomis, o ne bendrosio mis 
civilinės teisės normomis, todė l nagrinėjam oje byloje, ku ri spręstina vadovaujantis  bendrosio mis 
civilinės teisės normom is, taikytinas  Reglament as Nr. 44/200 1, byla n eteisminga Lietuvos 
Respublikos teismams (teisminga kompete ntingam Vokietijos teismui pagal įmo nės buvein ę 
Schwanebek mieste) . Tokią poziciją, kasatoriaus nuomone, patv irtina ir, pavyzdžiu i, Šveicarijos  
Federalinio Tei smo išaiškinimai dėl Lugano K onvencijos, kurios nu ostatos panašios į Reglamento 
Nr. 44/2001 nuostatas, taikymo, kad veiksmai, kurių imamasi iškėlus bankroto bylą, kai jie  
tiesiogiai ne išplauki a iš bankroto bylos iškėlimo ir atliekami vadovaujantis  bendrosio mis teisės 
normomis, neturėt ų patekti į Reglamento Nr. 44/2001 1 straipsnio 2 dalies išimtį. Tokia nuomo nė 
patvirtinama ir ES Reglament o dėl bankroto bylų komentare, kuriame nurodoma, kad likvidatoriaus 
ieškiniai, siekiant atgauti skolas, susidariusias iki likvidavimo, nėra pakankamai artimai susiję su 
bankroto byla ( Oksfordo universiteto leidyklos komentaras ).  
Kasatorius  prašė kasacinį teismą , jei šis pripažintų nepagrįstais pirmiau nurodytus 
argumentus dėl Reglamentų Nr. 1346/2000 ir Nr.  44/2001 išaiškinimo , kreip tis į Tei singumo 
Teismą dėl prejudicinio sprendimo priėmimo  nagrinėjamoje byloje pagal Sutarties dėl Europos 
Sąjungos veikimo (toliau – SESV ) 267 straipsn yje numatytą procedūrą . 
Dėl ieškinio senaties termino . Kasatoriaus teigimu, vėliausias pervežimas buvo atliktas   
2009 m. balandžio 15 d. CMR važtaraš čio Nr. 1143659  pagrindu , taigi pagal CMR Konvencijos 
32 straipsnio 1 punkto  c papunktį  senaties termino skaičiavimo eiga p rasidėjo 2009 m. liepos 15 d., 
todėl  ieškinys vėliausiai galėjo būti pareikštas 2010 m. liepos 16 d. Įvertinus tai, kad nutartis iškelti 
bankroto bylą ieškovui priimta 2009 m. gegužės 28 d., įsiteisėjo – 2009 m. birželio 9 d., ieškovo 
valdymo o rganai buvo įpareigoti per 15 dienų  perduoti administratoriui įmonės turtą ir visus 
dokumentus, kasatoriaus  manymu, bankroto administratoriui visi dokumentai vėliausiai buvo 
 5 
 
 
perduoti dar 2009 m. birželio 24 d.; ieškinys pateikt as tik 2010 m. rugpjūčio 26 d., t. y.  jau praleidus 
ieškinio senaties terminą.  
Kasatoriaus manymu, bylą nagrinėję teismai neti nkamai taikė CMR Konvencijos 
32 straipsnio 2 punktą , nes ši teisės norma taikoma tik vežėjui reiškiamoms  pretenzij oms, o 
bankroto administratoriaus pateikti 2009 m. rugsėjo 22 d. ir 2009 m. lapkričio 9 d. raštai netgi nėra 
pretenzijos pagal savo turinį. Kasatoria us teigimu, Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Senato 2001 m. 
birželio 15 d. nutarimu Nr. 31 patvirtintoje apžvalgoje „Dėl Lietuvos teismų praktikos, taikant 
Ženevos 1956 m. Tarptautinio krovinių vežimo keliais su tarties konvenciją (CMR)“ ir 
D. Ambrasienės, E. Sinkevičiaus knygoje „Vežėjo civilinė atsakomybė pagal Ženevos tarptautinio 
krovinių vežimo keliais sutarties konvenciją ir jos draudimas“  netinkamai atskleista s CMR 
Konvencijos 32 straipsnio 2 punktas , aiškinant,  kad ieškinio senaties terminas turėtų būti  
sustabdomas ir vežėjui pateikus rašytinę pretenziją siuntėjui. T arptautinė je teismų praktik oje ši 
norma aiškinama siauriau:  Didžiojoje Britanijoje išnagrinėtoje by loje Muller Batavier Ltd. V. 
Laurent Transport Co Ltd  buvo kons tatuota, kad CMR K onvencijos  32 straipsnio 2  punkta s 
netaikoma s tuo atveju, kai vežėjas pateikia pretenziją siuntėjui dėl sąskaitos apmokėjimo , 
analogiška praktika išdėstyta ir Vokietijos Teisingumo Teismo 1 civilinių bylų skyriaus 1975 m. 
vasario 28 d. sprendime (Nr. ZR 35/74), Miun cheno žemės Aukščiausiojo Teismo 1991 m. 
balandžio 12 d. sprend ime, kuriame nurody ta, kad CMR K onvencijos 32 straipsnio 2  punktas  
taikoma s tik vežėjui , bet ne siuntėjui  teikiamoms pretenzijoms (Nr. U  1606/91), Prancūzijos 
kasacinio teismo 2011 m. spalio 11  d. sprendime (Nr.10 -21-913),  Belgijos kasacinio teismo 
2000  m. sausio 7 d. sprendime (Nr. C/96.0204/N). Identiškas  reglamentavimas nurodytas CMR 
Konvencijos UNIDROIT komentare, Vokietijos T ransporto teisės komentare dėl ekspedijavimo, 
krovinių vežimo ir sandėliavimo operacijų, Vokietijos CM R Konvencijos komentare, Miuncheno 
preky bos kodekso komentare . Taigi tarptautinėj e praktikoje CMR K onvencijos 32  straipsnio 
2 punkte  įtvirtintas senaties termino sustabdymas taikomas tik dėl vežėjui teikiamų pretenzijų.  Be 
to, pretenzijoje turi būti suformuluotas aiškus reikalavimas ir jo pagrindimas (Lietuvos 
Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegijos 2011 m. gegužės 31 d. nutartis, 
priimta civilinėje byloje UAB ,,Milavita“ v. UAB ,,Vykom“ , bylos Nr.  3K-3-263/201 1). Kasatorius, 
remdamasis CMR K onvencijo s originalia me tekste  anglų kalba vartojama sąvoka „claim“ , nurodo, 
kad pretenzijai keliamas reikalavimas pateikti išsamų, aiškų, suteikiantį pakankamai informacijos 
apie reikalavimą, patirtą žalos dydį , atsakomybės pagrindus ir kt. dokumentą, pagal kurį galima 
apsispręsti , tenkinti pretenziją ar ne. Nagrinėjamoje byloje ieškovo bankroto administratoriaus siųsti 
dokumentai neatitinka tokiai pretenzijai keliamų reikalavimų, o ieškovo atsakovui siųstos PVM  
sąskaitos faktūros ir pagal tarptautinių teismų praktiką, kuria remiasi Lietuvos Aukščiausiasis 
Teismas ( Muller Batavier Ltd. V. Laurent transport Co Ltd. ), nepripažint inos pretenzija.  
Dėl įskaitymo . Kasatoriaus teigimu, įskaitymą reglamentuojančios teisė s normos nenustato 
privalomų reikalavimų  pareiškimo  (pranešimo)  apie įskaitymą turiniui ar formai, o pagal Lietuvos 
Aukščiausiojo Teismo  praktiką, kai sutartyje ar įst atyme nenustatyta sp ecialios pranešimo formos, 
apie įskaitymą gali būti pranešama įvairia  forma ( Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų 
skyriaus teisėjų kolegijos 2005 m. lapkričio 14 d.  nutartis, priimta civilinėje byloje R. T. v. UAB 
„Gipsonas“ , bylos Nr. 3K -3-561/2005). Pagal CPK bei kasacinio teismo išaiškinimus tinkamais 
rašyti niais įrodymais pripažįstami ir dokumento rašytinei formai prilyginami dalyvaujančių byloje 
asmenų pasirašyti dokumentai, įstatymų ir kitų teisės aktų nustatyta tvarka perduoti 
telekomunikacijų galiniais įrenginiais, o įteikiant dokumentą elektronini ų ryšių  priemonėmis, 
įteikimo diena l aikoma po procesinio dokumento išsiuntimo dienos einanti darbo diena (CPK 4231 
straipsnio 3 dalis) ; įteikus doku mentus faksimiliniu ryšiu, CPK nere ikalaujama papildomai įrodyti, 
kad kita šalis juo s fiziškai tikrai gavo, ar papildomai nusiųsti dokumentą registruotu paštu. 
Įskaitymas atlikta s 2009 m. balandžio 30 d. faksimiliniu ryšiu išsiuntus ieškovui pranešimą apie 
paskolos sutarties nutraukim ą ir tarpus avio reikalavimų įskaitym ą. 2009 m. gegužės 5 d. pranešimu 
įskaitoma suma patik slinta. Abu pranešimai buvo nusiųsti ieškovui faksimiliniu ryšiu, byloje  
nenustatyta, kad faksi milinio apar ato žymos dėl doku mento išsiuntimo datos būtų suklastotos, 
neautentiškos, taip pat kad jų siuntimo metu aparatas būtų  sugedę s, todėl teismai nep agrįstai 
 6 
 
 
konstatavo, jog kasatorius neįrodė, kad pranešimas apie įsk aitymą ieškovui buvo įteiktas. 
Apelia cinės instancijos teismas taip pat ne tinkamai aiškino kasacinio teismo praktiką  civilinėje 
byloje Nr. 3K -3-479/2010, nes nei įstatym e, nei šalių susitarim e nenustat yta jokios specialio s 
informavimo formos, todėl kas atorius  turėjo teisę pranešimą ieškovui siųsti faksimiliniu ryšiu. Be 
to, kasatoriaus siųstas pranešima s buvo aiškus ir nedvi prasmiškas, atit iko tokiems pranešimams 
teismų praktikoje kel iamus rei kalavimus. Taip pat kasatorius nurodo, kad šalių Pa skolos sutartis (8 
punktas) galėjo būti keičiama tik raštu, jokia šalių vėlesnė praktika, pvz., dėl doku mentų siuntimo 
elekt roniniu ar registru otu paštu, negalėjo pakeisti Pa skolos sutarties nu ostatų (CK 6.183 straipsnio 
1 dalis), o joje nesant nuorodų į specialią pranešimų  siuntimo, įteikimo tvarką, kas atorius galėjo 
juos siųsti, įteikti visais būdais,  t. y. ir faksimiliniu ryšiu. Apel iacinė s instancijos teismas, 
reikalaudamas papildomų įrodymų, k ad ieškovas faktiškai gavo pranešimus apie įskaitymą, 
įpareigojo kasatori ų atlikti tai, kas neįgyvendinama (impossibilium nulla obligatio est ), nes 
faksimiliniu ryšiu doku mentus perduodanti šalis neturi jokio kito įmanomo įrodymo apie atliktą 
perdavimą , tik faksimilinio ryšio aparato žymą. Be to, teismai n epagrįstai neįvertino šalių praktikos, 
kad priešpriešiniai įskaitymai buvo atliekami nuolat.  
Dėl kitų proceso teisės normų netinkamo taikymo . Kasatoriaus teig imu, susipaž indamas  su 
nagrinėjama civiline byla tei sme, jis byloje nerado teismų n urodytų 2009 m. rugsėjo  22 d. ir 
2009  m. lapkričio  9 d. raštų, taigi teismai  proce sinius spren dimus grindė argumenta is, neparemtais 
tiesioginiu šių ra šytinių  įrodymų ištyrimu ir turinio įvertinimu, nors tai buvo svarb u, įvertinus kitus 
kasacinio skundo argumentus dėl pre tenzijoje pagal CMR K onvenciją privalo mos nurodyti 
informacijos, sprendž iant dėl esminio byloje – ieškinio senaties termino taikymo – klausimo. 
Kasatoriaus manymu, spėlionės ir prielaidos teismo spren dime – pagrindas jį naikinti, tai atitinka ir 
kasacinio teismo praktiką ( Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegijos 
2001 m. sausio 31 d. , priimta civilinėje byloje J. S. v. UAB „Romerta” , bylos Nr.  3K-3-123/2001).  
Be to, teismai, įvertinę tai, kad nagrinėjama byla susijusi  su bankrotu ir kad egzistuoja viešasis 
interesas, turėjo imtis aktyvaus vaidmens  ir rinkti įrodymus savo iniciatyva rei kšmingoms bylos 
aplinkybėms nustatyti, o to neatlikę, netinkamai taikė CPK 159 strai psnį.  
 
Atsiliepimu į kasacinį skundą i eškovas BUAB „Kintra“ prašo jo netenkinti, sutinka su 
apeliacinės instancijo s teismo nurodytais argumentais bei  papildomai nurodo:  
Dėl Lietuvos Respublikos teismų jurisdikcijos.  Ieškovo teigimu, kasatoriaus nurodomos 
Šveicarijos ir Didžiosios Britanijos teismuose nagrinėtos bylos negali turėti pre judicinės reikšmės 
šioje byloje;  Tarptautinės privatinės teisės komentaras, kuriuo remiamasi, nėra oficialus aprobuotas 
kurios nors Eur opos teism inės ar teisėkūros institucijos  leidinys ; Miuncheno komentare nurodytas 
netiesioginis ieškinys n ėra susijęs su nagri nėjama situacija, o Teisingumo T eismo išaiškinimai 
bylose Henri Gourdain (C–133/78) ir  Christopher Seagon (C-339/07) , priešingai  nei teigia 
atsakovas,  patvirtina Lietuvos teismų jurisdikciją nagrinėjamoje byloje, nes pagal nacionalinius 
įstatymus, reguliuojančius bankroto procesą , ieškinys susijęs su bankroto byla . Ieškovas nurodo, 
kad ĮBĮ priede „Įgyvendinami Europos Sąjungos teis ės aktai“  nurodyta, jog  įgyvendinamas ir 
Reglamentas Nr. 1346/2000 su pakeitimais, taigi akivaizdu, kad ĮBĮ atitinka ES teisę, o ieškinys 
šioje byloje pareikštas remiantis ĮBĮ 11 straipsnio 3 dalies 23 punkto, 14 straipsnio 3 dalies 
nuostatomis, skolų išie škojimas iš bankrutuojančios įmonės skolininkų pagal ĮBĮ – 
administratoriaus pareiga, kurią vykdy damas jis ir pareiškė ieškinį, tokia byla nagrinėtina būtent 
bankroto bylą nagrinėjančiame teisme, todėl visos abejonės dėl ieškinio sąsajumo su bankroto 
proce su yra nepagrįstos. Ieškovas pabrėžia, kad nėra pagrindo kreiptis į Teisingumo Teismą dėl 
prejudicinio sprendimo priėmimo, nes anksčiau šio teismo nagrinėtose bylose jau yra nustatyti 
kriterijai, kada ieškinys laikomas susij usiu su bankroto byla.  
Dėl ieški nio senaties termino . Ieškovo nuomone, ginčo santyki ams apskritai netaikytina 
CMR K onvencija, tačiau, įvertinus tai, kad priimti procesiniai sprendimai tenkino ieškovą – nebuvo 
pateikti skundai nurodytu pagr indu. Ieškovas nurodo, kad CMR Ko nvencijos prasme  kasatorius 
atliko ieškovo, kaip vežėjo  agento funkciją, surasdamas ir užsakydamas krovinius pervež ti, 
surinkdamas pervežimo mokestį iš užsakovų, iš kurio atskaitydavo 3 proc. , o likusi suma  atitekdavo 
 7 
 
 
ieškovui. Taigi  kasatoriaus, veik usio išimtinai vežėjo  interesais  ir neprisiėmusio atsakomybės  prieš 
kitus tarp tautinio pervežimo dalyvius , nebuvo pagrindo pripažinti  CMR Konvencijos subjektu. 
Pagal Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Senato patvirtintą apžvalgą agentas atsako vežėjui pagal 
nacionalinius įstatymus.  Šiuo atveju aktualu nustatyti, ar vežėjo agentas yra tarptautinės vežimo 
sutarties, o ne tik krovinio  gabenimo proceso dalyvis. CMR K onvencija vežimo sutarčiai prilygina 
CMR važtaraštį, o šiame agentas  nenurodomas. Taigi, ieškovo nuomone, kasatorius, būda mas jo 
agentu vežimo santykiuose, nėra CM R K onvencijos subje ktas ir negali pasinaudoti CMR 
Konvencijos nuostatomis gindamasis nuo vežėjo reikalavimų, t. y. visi kasatoriaus argumentai dėl 
ieški nio senaties termino pagal CMR K onvenciją taikymo, jo sustabdymo  neturi teisinės reikšmės. 
CMR K onvencijos 32 straipsnio 1 punkto  c papunkčio  nuostata, kad senaties terminas prasideda 
praėjus trims mėnesiams po pervežimo sutarties sudarymo, anot ieš kovo , taip pat patvirtina, jog 
CMR K onvencijos nuostatos taik omos tik pervežimo dalyviams, o ne jų komerciniams partneriams. 
Nagrinėjamoje byloje tarptautinio pervežimo sutartys buvo įvykdytos tinkamai, krovinys 
pristatytas, užsakovas sumokėjo už suteiktas pervežimo paslaugas vežėjo agentui, o ginčas kilo ja u 
tarp v ežėjo ir jo agento, nes ančio tarptautinio pervežimo dalyviu. Byloje  nėra dokumentų, 
patvirtinančių , kokie teisiniai santykiai siejo atsakovą ir krovinių siuntėjus. Kasatoriaus skunde 
pateikiama gausi tarptautinė praktika bei doktrinos ištraukos  CMR K onvenc ijos nuostatų taikymo 
klausimais, tačiau neatsižvelgiama į tai , kad teisiniai santykiai šiuo atveju yra tarp vežėjo ir jo 
agento, o ne dviejų CMR K onvencijos subjektų, pvz., dviejų vežėjų, vežėjo ir siuntėjo ir pan.  
Dėl įskaitymo . Verslo subjektai, atliek antys teisinę reikšmę turinčius veiksmu s, turi elgtis 
itin apdairiai, reikiamais atvejais pasitelkti teisininkus, jiems nustatomi padidinto teisinio atidumo 
reikalavimai. Tiek pagal CK 6.13 1 straipsnio 2 dal į, tiek pagal Vokietijos CK 388  straipsnį 
pagrind inis tikslas yra realiai informuoti kitą prievolės šalį apie atliktą įskaitymą, svarbiausia, kad 
pranešimas pasiektų adresatą, t. y. verslininkas, atlikdamas įskaitymą, turi pasirinkti tokią 
pranešimo formą, būdą, jog, esant reikalui, galėtų įrodyti, kad jo pranešimas pasiekė kitą šalį. 
Kasatorius nepasiri nko tokios pranešimo formos, kad galėtų įrodyti, jog pranešimas pasiekė 
ieškovą. Kasatoriaus pateikti įrodymai dėl dokumento išsiuntimo elektroninėmis priemonėmis  
nepatvirtina , kad pranešimas pasiekė ieško vą. Ieškovas nesutinka ir su kasatoriaus teiginiu , kad 
pranešimas atitiko visus jam keliamus reikalavimus, nes 2009 m. balandžio 30 d. rašto pavadinimas 
susijęs tik su Paskolos sutarties nutraukimu, jame nurodoma s skolos dydis, tačiau nėra duomenų  
apie atliktą įskaitymą, reikalauta tik sumokėti 81 261,07 euro skolą, o paskutinis rašto sakinys , 
kuriame minimas pinigų pervedimas į kitą sąskaitą ir įskaitymas, n esuprantamas. 2009 m. gegužės 
5 d. raštu kasatorius, anot ieškovo, apskritai negalėjo remti s kaip pranešimu dėl įskaitymo.  
Dėl kitų proceso teisės normų taikymo . Abejonių dėl 2009 m. rugsėjo 22 d.  ir 2009 m. 
lapkričio 9 d. raštų  egzistavimo ir įteikimo kasatoriui, įvertinus paties kasatoriaus atstovų rašytą 
2009 m. gruodžio 15 d. raštą ir jo tu rinį, nekyla, kasatoriaus atstovas šiuo s raštus akivaizdžiai 
pripažino reikalavimais sumokėti skolą, jų pateikti į bylą nereikalavo n ė viena iš šalių. Be to, 
ieškovo nuomone, nagrinėjama byla nepatenka į kategoriją  tų bylų , kuriose teismas įpareigotas 
imtis aktyvaus vaidmens ir , esant tam tikr ų neaiškum ų, rinkti įrodymus savo iniciatyva, o kasatorius 
nurodytu argumentu pripažino, kad ši byla vis dėlto yra susijusi su bankroto byla.  
Dėl kasatoriaus atstovo įgaliojimų teisėtumo . Ieškovas nurodo, kad su kasac iniu skundu 
pateiktoje atstovavimo sutartyje nenurodyta , kas veikia kasatoriaus  vardu, sutartyje yra dviejų 
asmenų parašai šalia antspaudo, tačiau, neaišku , kieno šie parašai , todėl, anot ieškovo, kasacinis 
skundas paduotas tinkamai neįgalioto asmens.  
 
Teisėjų kolegija  
 
k o n s t a t u o j a :  
 
 
 
 
 8 
 
 
   IV. Kasacinio teismo argumentai ir išaiškinimai  
 
Dėl Reglamento Nr . 1346/200 0 ir Įmonių bankroto įstatymo taikymo, sprendžiant dėl  
Lietuvos Respublikos teismų tarptautinės jurisdikcijos  
 
 Nagrinėjamoje by loje keliamas kla usimas dėl ginčo priskirtinumo  Lietuvos Respublikos 
teismų kompetencijai , konkrečiai – teismui, nagrinėjančiam ieškovo bankroto bylą . Turi būti 
nuspręsta, ar nagrinėjamoje byloje pareikštas ieškinys patenka  į Reglamento Nr.  44/2001 
1 straipsnio 2  dalies b punkte numatytą išimtį, kad š is reglamentas netaikomas bankrotui, nemokių 
bendrovių arba kitų juridinių asmenų likvidavimo procesams, teisminėms priemonėms, 
kompromisiniams susitarimams ir panašioms byloms, todėl laikomas patenkančiu  į Reglamento 
Nr. 1346/2000  taikymo sritį , ir teismų jurisdikcija turi būti nustatoma pagal Reglamente 
Nr. 1346/2000 įtvirtintas taisykles.  
Ieškovas ginčo priskirtinumą Lietuvos Respublikos teismams grindė  Lietuvos Respublikos 
įmonių bankroto įstatymo (200 1 m. kovo 20 d. įstatymo Nr. IX -216, redakcija, galiojusi nuo 
2009  m. sausio 1 d. iki 2010 m. spalio 1 d.) 14 straipsnio 3 dalimi . Joje nustatyta, kad i eškiniai dėl 
sandorių pripažinimo negaliojančiais ir kiti administratoriaus reikalavimai bankrutuojančio s ir 
bankrutavusios įmonės skolininkams nagrinėjami bankroto bylą nagrinėjančiame teisme.  
Atsakovas viso civilinio proceso  metu reikalavo ieškinį palikti nenagrinėtą kaip nepriskirtiną 
Lietuvos Respublikos teismų jurisdikcijai tiek pagal CMR K onvencijos 31 straipsnio 1  punkto 
a papunktį, tiek pagal Reglamento Nr. 44/2001 2 straipsnio 1 dal yje įtvirtintą pagrindinę 
jurisdikcijos taisyklę, kad valstybėje narėje nuolat gyvenantiems asmenims bylos turi būti keliamos 
jų gyvenamosios vietos teismuose , nes  nagri nėjamas  ginčas tiesiogiai nesusijęs su bankroto byla . 
Reglamento Nr. 44/2001 60 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad juridinio asmens nuolatinio buvimo 
vieta yra šio asmens oficiali buveinės, centrinės a dministracijos ar verslo vieta. Atitinkamai, 
atsakovo nuomone, nėra teisinio pagrindo taikyti nurodyto Reglamento Nr. 44/2001 1 straipsnio 
2 dalies b punkte numatyt os išimties ir , nustatant teismų jurisdikciją,  vadovautis Reglament u 
Nr. 1346/2000  bei ĮBĮ. 
Vilniaus apygardos teismas 2 011 m. rugpjūčio 29 d. sprendime konstatavo, kad ieškinį 
pareiškė bankrutuojančios įmonės administratorius, kuris pagal ĮBĮ 11 straipsnio 3 dalies 23 punktą 
imasi priemonių išieškoti skolas iš bankrutuojančios įmonės skolininkų, siekdamas užtikrinti visų 
bankrutuojančios į monės kreditorių interesus, todėl šiuo atveju t aikytinos ĮBĮ ir Reglamento 
Nr. 1346/2000 nuostatos, juolab kad  pagal ĮBĮ 15 straipsn io 2 dalį visos bylos, kuriose  įmonei 
pareiškiami turtiniai reikalavimai, perduodamos bankroto bylą iškėlusiam teismui.  Pirm osios 
instancijo s teismas pagal  Teisingumo Teismo  sprendime byloje German Graphics Graphische 
Maschinen (2009 m. rugsėjo 10 d. sprendimas Nr. C -292/08 , Rink. 2009 p. 08421 ) išaiškintus  
kriterijus, kuriems esant ieškinys laikytinas susijusiu su bankroto byla , konstatavo nagrinėjamu 
atveju ieškovo pareikšto ieškinio glaudų sąsajumą su jo bankroto byla . 
Lietuvos apeliacinio teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija 2012 m. birželio 6  d. 
nutartyje nurodė, kad nagrinėjama byla yra  tiesiogiai susijusi su ieškovo bankroto byla, nes ieškinį 
padavė bankrutuojančios įmonės administratorius šios įmonės skolininkui, siekdamas užtikrinti visų 
bankrutuojančios įmonės kreditorių interesus – paten kinti jų finansinius reikalavimus be i šios 
įmonės teises (ĮBĮ 3 straipsnis, 11 straips nio 3 dalies 14, 23 punktai, 35  straipsnis ). Dėl to 
apeliacinės instancijos teismas pritarė pirmosios instancijos teismo išvadai, kad ieškinys teismingas 
Vilniau s apygard os teismui (ĮBĮ 14 straipsnio 3 dalis ;  Reglamento Nr. 1346/2000 3 straipsnis ). 
Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegij a nagrinėdama šią 
bylą nurodė, kad nacionalinis teismas, spręsdamas, ar jam priskirtina tarptautinė jurisdi kcija 
nagrinėti konkretų ginčą, kai bankroto bylą nagrinėjančio teismo vieta nesutampa su atsakovo 
oficialios buveinės vieta, visų pirma turi tinkamai kvalifikuoti ieškovo reikalavimą, nes Reglamento 
Nr. 44/200 1 ir Reglamento Nr. 1346/2000 taikymo sritys y ra atskiros ir jie turi būti aiškinami taip, 
jog būtų išvengta bet kokio jų tekstuose įtvirtintų teisės normų persidengimo ir teisės spragų . 
Negalimas toks tarptautinės jurisdikcijos nustatymas, kuris vienu metu būtų grindžiamas abiejų 
 9 
 
 
nurodytų reglamentų nuostatomis.  Teisėjų kolegija pažymėjo, kad , atsižvelgiant į nurodytų 
reglamentų taikymo sritis, akivaizdu, jog jeigu ieškovo reikalavimas kvalifikuotinas kaip 
reikalavimas iškelti bankroto bylą ar susijęs su bankroto procesu, jis nelaikytinas civiline ar 
komercine byla, nes patenka į Reglamento Nr. 44/2001 taikymo išimtį. Lietuvos Aukščiausiojo 
Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija, įvertinusi Teisingumo Teismo praktiką, nurodė, kad 
nėra Teisingumo Teismo praktikos, kuria būtų galima vadovautis s prendžiant klausimą, ar toks 
ieškinys kaip nagrinėjamoje byloje gali būti kvalifikuojamas kaip glaudžiai susijęs su bankroto 
procesu. Atsižvelgiant į tai, 2013 m. kovo 20 d.  nutartimi buvo kreiptasi į Teisi ngumo Teismą dėl 
prejudicin io sprendimo priėmimo, siekiant išsiaiškinti, ar toks ieškinys kaip nagrinėjamoje byloje 
gali būti kvalifikuojamas kaip glaudžiai (tiesioginiu ryšiu) susijęs su bankroto procesu, taip pat 
Reglamento Nr. 44/2001 ir Reglamento Nr. 1346/2000 nuostatų ir CMR K onvencijos nuostatų 
konkurencijos  klausimą . 2014 m. rugsėjo 4 d. Teisingumo  Teismas priėmė sprendimą  byloje Nr. C -
157/13  dėl nurodyto Lietuvos Aukščiausiojo Teismo kreipimosi . 
Kasacinis teismas savo praktikoje ne kartą yra nurodęs, kad Europos Sąjungos teisės 
sistemoje  reglamentai yra tiesiogiai taikomi ir veikiantys antrinės teisės aktai, suteikiantys galimybę 
asmenims reglamentais garantuojamas teises ginti nacionaliniuose teismuose  ((duomenys 
neskelbtini) straipsnis) . Jie yra nacionalinės teisės sudėtinė dalis. Sieki ant užtikrinti vieningą ES 
teisės aktų aiškinimo ir taikymo praktiką, valstybės narės , aiškindamos ir taikydamos ES teisės 
aktus , turi vadovautis Teisingumo Teismo sprendimuose pateiktais išaiškinimais. Atsižvelgiant į tai, 
teisėjų kolegija nagrinėjamu kla usimu pasisako remdamasi Teisingumo Teismo sprendime Nr. C -
157/13 pateiktais išaiškinimais, aktualia Lietuvos Aukščiausiojo Teismo praktika bei byloje 
pirmosios ir apeliacinės instancijos teismų nustatytomis faktinėmis aplinkybėmis, kurių kasacinis 
teismas , nagrinėdamas kasacinius skundus teisės taikymo klausimais , yra saistomas (CPK 353 
straipsnio 1  dalis).  
Europos Sąjungos valstybės narės  neturi galimybių taikyti savo nacionalinių taisyklių, 
reglamentuojančių tarptautinės jurisdikcijos klausimus, jei ieškinys patenka į vieno iš šių 
reglamentų taikymo sritį.  ES antrinių teisės aktų sistemoje, nustatant tarptautinę nacionalinių teismų 
jurisdikciją civilinėse ir komercinėse bylose, Reglamentas Nr. 44/2001 laikytinas lex generalis , o 
visi kiti teisės aktai , nustatantys nacionalinių teismų tarptautinę jurisdikciją tam tikrais klausimais, 
inter alia  Reglamentas Nr.  1346/2000, – lex specialis . Teisingumo Teismas yra pažymėjęs, kad, 
kaip, be ki ta ko, matyti iš Reglamento Nr.  44/2001 7 konstatuojamosios dalies, Europos Sąjungos 
teisės aktų leidėjas siekė įtvirtinti plačią šio reglamento 1 straipsnio 1 dalyje nurodytos sąvokos 
„civilinės ir komercinės bylos“ sampratą ir kartu plačią  šio reglamento taikymo sritį. Kita vertus,  
Reglamento Nr. 1346/2000 taikymo sritis , kaip matyti iš jo 6 konstatuojamosios dalies, neturėtų 
būti aiškinama plačiai ( minėto Sprendimo  German Graphics Graphische Maschinen, 23–25 
punktai ). Teisingumo Teismas , aiškindamas 1968 m. rugsėjo 27 d. Briuselio konvencijos dėl 
jurisdikcijos ir teismų sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose ( toliau – Briuselio konvencija) 
1 straipsnio 2 dalies b punkte įtvirtintą išimtį, nurodė, kad ši konvencija (taigi ir Reglamentas Nr. 
44/2001, nes Briuselio konvencija buvo jo pirmtakė) netaikoma ieškiniams, kuria is pradedamas 
bankrotas, bei tiesiogiai iš bankroto bylos išplaukiantiems ir su ja glaudžiai susijusiems ieškiniams 
(Teisingumo Teismo 1979 m. vasario 22 d. sprendim as Gourdain v. Nadler , C-133/78 , Rink. 
1979  p. 00733) . Teisingumo Teismas išaiškino, kad valstybės narės, kurios teritorijoje iškelta 
bankroto byla, teismams taip pat suteikiama tarptautinė jurisdikcija nagrinėti tiesiogiai iš šios bylos 
išplaukiančius ir glaudžiai su ja susijusius ieškinius (Teisingumo Teismo 2009 m. vasario 12  d. 
sprendimas byloje Seagon , C-339/07 , Rink. 2009  p. 00767) .  
Klausimas, ar ieškinys tiesiogiai išplaukia iš bankroto bylos ir (ar) yra glaudžiai su ja 
susijęs, sprendžiamas autonomiškai, t. y. vadovaujantis  ES  teise ir Teisingumo Teismo 
suformuluotais d viejų reglamentų taikymo sriči ų atskyrimo kriterijais :  
1) ar ieškinį gali pareikšti tik bankroto administratorius, taip preziumuojant, kad esama 
bankroto bylos, ar priešingai, ieškinį galėjo pareikšti skolininkas nepriklausomai nuo bankroto 
bylos egzistav imo ( minėti Sprendim ai Gourdain  ir German Graphics  Graphische Maschinen ); 
 10 
 
 
2) ar ieškinys grindžiamas taisyklėmis, nukrypstančiomis nuo bendrųjų civilinės teisės 
taisyklių ( minėtas Sprendimas  Gourdain; Teisingumo Teismo 2009 m. liepos 2 d. sprendimas 
byloje SCT Industri , C-111/08 , Rink. 2009 p. 05655 ); 
3) ar ieškinio pateikimo senaties terminas yra nustatomas atsižvelgiant į konkretų bankroto 
bylos etapą ( minėtas Sprendimas  Gourdain ); 
4) ar sėkmingas sprendimas yra palankus kreditorių visuma i, nes padidėja įmonės, kuriai 
iškelta bankroto byla, aktyvai ( minėti S prendimai  Gourdain ir Seagon bylose) ( Lietuvos 
Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegijos 2014 m. sausio 30 d. nutartis, 
priimta civilinėje byloje UAB „Accuratus“ v.  SIA „Aquabaltia Group Latvia“ , bylos Nr. 3K-3-
142/2014 ). 
Dėl nagrinėjamoje byloje sprendži amo tarptautinės  nacionalinių  teismų jurisdikcijos 
klausimo priimtam e Teisingumo Teismo sprendime  Nr. C -157/13  nurodyta, kad lemiamas kriterijus  
siekiant  nustatyti, prie kurio iš reglamentų taikymo  srities  priskirtinas  ieškinys, yra ieškinio  teisinis 
pagrindas, o ne procesinės aplinkybės, kuriomis šis ieškinys pareiškiamas. Atsižvelgiant į tai, 
nagrinėjamoje byloje turi būti nustatyta, ar teisė arba prievo lė, dėl kurios parei kštas ieškinys, yra 
numatyta bendrosiose civilinės ir komercinės teisės normose, ar nukrypti leidžiančiose nor mose, 
taikomose bankroto byloms.  
Nagrinėjamoje byloje nustatyta, kad ieškiniu  reikalaujama sumokėti skolą , atsiradusią už 
ieškovo įvykdytus tarptautinius krovinių pervežimus pagal atsakovo pateiktus užsakymus, t. y.  
priteisti  įsiskolinimą  už vykdant vežimo sutartį suteiktas paslaugas. Šį ieškinį galėjo pareikšti pats 
kreditorius, kol neprarado šios reikalavimo teisės  jam iškėlus  bankroto bylą, tokiu atveju jam būtų 
taikytos civilinėms ar komercinėms byloms taikomos tarptautinės jurisdikcijos taisyklės  pagal 
Reglamento Nr. 44/2001 nuostatas . Tai, kad iškėlus bankroto bylą paslaugų teikėj o ieškinį dėl 
sumokėjimo pareiškia šioje byloje paskirtas ieškovo bankroto administratorius ir kad jis gina 
bankru tuojančio ieškovo kreditorių interesus ( veikia visų jų interesų naudai siekdamas atkurti 
įmon ės mokumą, padidinti įmonės turto kiekį , iš kurio b us ten kinami kreditorių reikalavimai),  iš 
esmės  nekeičia pateikto ieškinio reikalavimo pobūdžio ir jam, kiek tai susiję su ginčo esme, 
taikomos tos pačios teisės normos.  Pareikštas reikalavimas nėra grindžiamas taisyklėmis, dėl 
ieškovo bankroto proceso nukrypstančiomis nuo bendrųjų civilinės teisės  taisyklių. Ieškovo 
reikalavimas atsakovui negrindžiam as vien bankroto teise, jis atsirad o iki ir nepriklauso mai nuo 
bankroto bylos iškėlimo. Taigi nagrinėjamoje byloje vien fakto, kad bankroto administratorius , 
veikiantis visų bankrutuojančio ieškovo kreditorių interesais  ir ieškiniu de facto  siekia ntis padidinti 
bankrutuojančios bendrovės turtą , yra nagrinėjamos bylos šalis, nepakanka , jog ieškinį būtų galima 
laikyti patenkančiu į Reglamento Nr. 44/2001 1 straipsnio 2 dalies b punkte nustatytą išimtį , kuri 
sudarytų pagrindą taikyti Reglamento Nr. 1346/2000 taisykles .  
Bylą nagrinėjanty s teisma i, spręsdami  dėl pareikšto ieškinio glaudaus sąsajumo su bankroto 
procesu (sprendžiant dėl tarptautinės teismų jurisdikcijos pagal Re glamentą Nr . 1346/2000) , turėjo 
vertinti pareikštą ieškinį pagal visus pirmiau nurodytus Teisingumo Teismo suformuotus ES 
reglamentų taikymo sričių atskyrimo kriterijus . Šie kriterijai  sudarė pagrindą išvadai, kad pareikštas 
ieškinys nėra glaudžiai susijęs su bankroto byla, todėl nebuvo pagrindo taikyti Reglamento 
Nr. 44/2001 išimti nės nuostatos ir  Reglamento Nr.  1346/2000 . Teisėjų kolegija daro išvadą, kad 
teismai netinkamai taikė nurodytas proces o teisės normas.  
Teisėjų kolegija pažymi , kad bylą nagrinėję teismai , spręsdami dėl bylos jurisdikcijos , 
nepagrįstai rėmėsi ĮBĮ nuostatomis, kai ginčo šalys buvo skirtingų Europos Sąjungos valstybių 
subjektai. ĮBĮ numatyta, kad juo įgyvendinami Europos Sąjungos teisės aktai – Reglamentas Nr. 
1346/2000 dėl bankroto bylų , tačiau nustačius, jog nagrinėjamas ieškinys nėra glaudžiai susijęs su 
ieškovo bankroto procesu pagal Teisingumo Teismo išaiškinimus, nesant pagrindo taikyti 
Reglamento Nr. 1346/2000 , nebuvo pagrindo remtis ir ĮBĮ nuostatomis. Š iame kontekste 
pažymėtina ir tai kad pagal Lietuvo s Respublikos Konstitucijos 135  straipsnį Lietuva vadovaujasi 
tarptautinės teisės principais ir normomis. Lietuvai nuo 2004 m. gegužės 1 d. tapus Europos 
Sąjungos nare , Europos Sąjungos teisė yra civilinio proceso teisės šaltinis, o reglamentai – 
tiesioginio taikymo teisės aktai, kurių nereikia inkorporuoti į valstybių narių vidaus teisę. Taigi 
 11 
 
 
teismai turėjo tiesiogiai vadovautis  reglament ais, nesiremdami ĮBĮ nuostatomis (14  straipsnio 
3 dalimi; 15 straipsn io 2 dalimi ), kurios  taikytinos sprendžiant tik dėl teritorinio bylos teismingumo 
Lietuvos Respublikoje , bet ne tarptautinio teismingumo  klausim us. 
Įvertinus  tai, kas nurodyta, toliau pasisakytina dėl Lietuvos Respublikos teismų jurisdikcijos 
nagrinėti šios bylos ginčą pagal Reglamento Nr.  44/2001  arba CMR K onvencijos 31 straipsnio 
1 punkto  taisykles.   
 
Dėl jurisdikcijos nagrinėjamoje byloje  
 
Nustačius, kad ieškinys nagrinėjamoje byloje nėra glaudžiai susijęs su ieškovo bankroto 
procesu pagal Reg lamento Nr. 1346/2000 nuostatas ir  dėl to  netaikytina  Reglamento Nr. 44/2001 
1 straipsnio 2 dalies b punkte numatyta išimtis , sprendžiant dėl teismų jurisdikcijos nagrinėti šį 
ginčą turėtų būti taikomos  Reglamento Nr. 44/2001 arba CMR K onvencijos nuostat os. 
Teisin gumo Teismas sprendime Nr. C -157/13 nurodė , kad pagal Teisingumo Teismo  
pateiktą Reglamento Nr. 44/2001 71 straipsnio išaiškinimą, specialiose konvencijose, kurių šalys 
valstybės narės jau buvo šio reglamento įsigaliojimo momentu, nustatytomis jurisdikcijos ir teismo 
sprendimų pripažinimo ir vykdymo taisyklėmis iš esmės  užker tamas kelias taikyti tą patį klausimą 
reglamentuojančias šio reglamento nuostatas ( Teisingumo Teismo 2010 m. gegužės 4 d. Sprendimo 
TNT Express Nederland, C-533/08 , Rink. 2010 p. 04107, 39, 45 –48 punktai ). CMR Konvencija dėl 
tarptautinio krovinių vežimo ke liais, prie kurios Lietuvos Respublika p risijungė 1993 m., – 
specialioji konvencija Reglamento Nr. 44/2001 71 straipsnio prasme . Vis dėlto Teisingumo 
Teismas pabrėžė, kad bylose, kurioms taikomos specialios konvencijos, jose numatytomis 
taisyklėmis negali būti pažeisti principai , kuriais Europos Sąjungoje grindžiamas teismų 
bendradarbiavimas c ivilinėse ir komercinėse bylose : laisvo teismų sprendimų, priimtų civilinėse ir 
komercinėse bylose , judėjimo ; jurisdikcijos nuspėjamumo ; teisės subjektų teisinio saugu mo; gero 
teisingumo vykdymo ; maksimalaus rizikos, kad vienu metu vyks keli teismo procesai dėl to paties 
ginčo, sumažinimo ; taip pat tarpusavio pasitikėjimo teisingumu Sąjungoje ( Reglamento Nr. 
44/2001 6, 11, 12 ir 15 –17 konstatuojamosios dalys;  minėto Spr endimo  TNT Express Nederland , 
49 punktas ; 2013 m. gruodžio 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo byloje Nipponkoa Insurance 
Co. (Europe), C-452/12 , dar nepaskelbto Rinkinyje,  36 punktas). Teisingumo  Teismas  pažymėj o, 
kad pagal CMR K onvencijos 31  straipsnio 1 punktą ieškovas turi teisę kreiptis į valstybės, kurios 
teritorijoje atsakovas turi nuolatinę gyvenamąją vietą arba kurioje yra krovinio priėmimo vežti vieta 
arba kurioje num atyta pristatymo vieta, teismus ; tai iš esmės atitinka  ieškovo galimy bę, numatytą 
Reglamente Nr. 44/2001. Bylose dėl sutarčių ieškovas gali, kaip matyti iš Reglament o Nr. 44/2001  
2 straipsnio 1  dalies ir 5 straipsnio 1 punkto, rinktis, kur pareikšti ieškinį: valstybės narės, kurios 
teritorijoje atsakovas nuolat gyvena ar tu ri buveinę, teismuose arba prievolės, dėl kurios 
pareiškiamas ieškinys, vykdymo vietos teismuose. Vežimo sutarties, kuri priskirtina prie paslaugų 
teikimo sutarčių kategorijos  (žr. 2009 m. liepos 9 d. Teisingumo Teismo  sprendimo byloje Rehder , 
C-204/08, R ink. 2009 p. 06073, 29 ir 30 punktus) , atveju ši vieta, kaip matyti iš šio reglamento 
5 straipsnio 1 punkto b papunkčio antro sios įtraukos, yra valstybės narės, kurioje paslaugos buvo 
arba turėtų būti suteiktos pagal sutartį, teritorijoje.  Kita vertus, teismas pažymėjo, kad Reglamento 
Nr. 44/2001 5 straipsnio 1 punkto b papunkčio antr oji įtrauka, kurios tekste minima tik vykdymo 
vieta, ieškovui suteikia mažesnį pasirinkimą nei CMR K onvencijos 31 straipsnio 1  punktas, pagal 
kurį galima rinkt is krovinio priėmimo v ežti ar pristatymo vietą , tačiau ko nstatavo, jog ši aplinkybė 
negali paneigti CMR K onvencijos 31 straipsnio 1 punkto suderinamumo su principais, kuriais 
Europos Sąjungoje grindžiamas teismų bendradarbiavimas civilinėse ir komercinėse bylose.  Taigi 
tuo atvej u, kai ginčas patenka ir į R eglamento  Nr.44/2001 , ir į CMR K onven cijos taikymo sritį, 
pagal šio reglamento 71 straipsnio 1 dalį valstybė narė gali taikyti CMR K onvencijos 31 straipsnio 
1 punkte numatytas jurisdikcijos taisykles.  
Nagr inėjamoje byloje ieškinio dalykas – skolos už atliktus tarptautinius krovinių pervežimus 
priteisimas; pagrindas – ieškovo ir atsakovo sutartinių santykių pagrindu atsiradusi skola, kurią 
ieškovas grindė 2009 m. balandžio 30 d. PVM sąskaita faktūra dėl 194 377,76 Lt skolos už 
 12 
 
 
pervežimo paslaugas. Ieškovas patikslintame ieškinyje aiškiai ir nedviprasmiškai nurodė, kad teikė 
atsakovui kr ovinių pervežimo paslaugas (Vok ietijoje, Prancūzijoje), už kurias šis visiškai (tinkamai) 
neatsiskaitė. Atsakovas ginčijo ieš kovo reikalavimą nurodydamas, kad ginčo šal ys buvo sudar iusios  
ir Paskolos sutart į, pagal kurią atsakovas finansavo ieškovui 19 puspriekabių įsigijimą. Paskolos 
sutartimi šalys susitarė, kad ieškovas kas mėne sį atsakovui mokės fiksuotas 10  000 eurų mėnesines 
įmokas, šios 2008 m. vasario 8 d. šalių susitarimu buvo sumažintos iki 2500 eurų. Ginčo šalys 
tarpusavyje (už ieškovo suteiktas pervežimo paslaugas ir pagal sudarytą Paskolos sutartį už 
atsakovo suteiktą paskolą) atsiskaitydavo atlikdamos įskaity mus, t. y. atsakovo skolos už suteiktas 
pervežimo paslaugas buvo įskaitomos į ieškovo įmokas pagal Paskolos sutartį.   
Įvertinus tai, kas nurodyta, ginčo šalių teisiniams santykiams taikant  tiek Reglament o Nr. 
44/2001 , tiek CMR K onvencijos nuostatas  dėl jur isdikcijos , svarbu tai, kad atsakovas Lietuvoje 
neturi buvein ės, čia nėra prievolės, dėl kurios parei kštas ieškinys, vykdymo viet a, čia neveikia 
atsakovo būstinė, filialas ar agentūra, kuriems tarpininkaujant buvo sudaryta vežimo sutartis. 
Atsakovo buveinė  yra Vokietijoje, Schwanebek mieste.  Tai sudaro pagrin dą spręsti, kad byla 
nenagrinėtina Lietuvos teismuose. Pažymėtina, kad pirmiau nurodytoje ginčo šalių sudarytoje 
Paskolos sutartyje buvo numatytas sutartinis ginčų teismingumas, tačiau ši sutartis yra n e ieškovo 
reiškiamo reikalavimo, o atsakovo atsikirtimų pagrindas, todėl joje nustatytu sutartiniu 
teismingum u nesiremtina.  
Teisėjų kolegija  sprendžia, kad padarytas proc eso teisės pažeidimas , sprendž iant dėl 
tarptautinės Lietuvos R espublikos te ismų jurisdikcijos nagrinėti ginčą,  yra esminis ir turėjo 
reikšmės  neteisėto sprendimo (nutarties) priėmimui  (CPK 346  straipsnio 2 dalies 1 punktas). Dėl to  
Vilniaus apygardos teismo 20 11 m. rugpjūčio 29 d. sprendimas ir Lietuvos apeliacinio Teismo 
Civilinių by lų skyriaus teisėjų kolegij os 2012 m. birželio 6 d. nutartis  naikinti ni. Kadangi ginčas 
pagal bankrutavusios uždarosios akc inės bendrovės „Kintra“ ieškinį  atsakovui Vokietijos įmonei 
Nickel & Goeldner Spedition GmbH dėl skolos priteisimo nenagrinėtinas Lie tuvos Respublikos 
teismuose, tai, remiantis CPK 359 straipsnio 1 dalies 6 punkt u ir 293 straipsnio 1 punkt u, ši civilinė 
byla nutrauktina .  
Kasacinio teismo teisėjų kolegija nurodo, kad , nesant pagrindo nagrinėti bylą  iš esmės, dėl 
kitų kasacinio skundo ar gumentų nepasisakytina . 
 
Dėl bylinėjimosi išlaidų  
 
CPK 94 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta, kad, kai byla baigiama nepriimant teismo sprendimo 
dėl ginčo esmės, teismas bylinėjimosi išlaidas paskirsto, atsižvelgdamas į tai, ar šalių procesinis 
elgesys buvo tinkamas, ir įvertindamas priežastis , dėl kurių susidarė bylinėjimosi išlaidos.  
Civilinę bylą nutraukus,  bylinėjimosi išlaidos paskirstomos remiantis priežasties teorija, 
lemiamą reikšmę turi ne galutinio teismo sprendimo priėmimas, o procesinis šalių elg esys, įvertinus 
bylinėjimosi išlaidų susidarymo priežastingumą, šalių apdairumą, rūpestingumą atliekant 
procesinius veiksmus, taip pat ir ieškinio padavimą , ir kt. Pagal CK 1.1, 6.263 straipsnius 
kiekvienas asmuo turi pareigą laikytis tokio elgesio taisykl ių, kad savo veiksmais (veikimu ar 
neveikimu) nepadarytų kitam asmeniui žalos, tačiau taip pat vadovaujantis ir teisingumo bei 
sąžiningumo principais (CK 1.5 straipsnis) . 
Nagrinėjamu atveju ieškinys, nepaisant tarptautinės jurisdikcijos taisyklių netinkamo  
taikymo , buvo priimtas ir išnagrinėtas iš esmės pirmosios, o vėliau , pagal atsakovo skundą, ir 
apeliacinės instancijos teisme, kuriame atsakovas ginčijo bylos priskirtinumo nagrinėti Lietuvos 
Resp ublikos teismams  klausimą. Tik kasaciniame teisme buvo nust atyta, kad ieškinys nepriskirtinas 
Lietuvos R espublikos teismų jurisdikcijai. Tačiau,  nebuvus aiškios susiformavusios teismų 
prakti kos būtent tokio nagrinėto ieškinio sąsajumo su bankroto procesu  klausimu, manytina, kad 
atsakovo (kasatori aus) patirtos byli nėjimosi išlaidos negali būti vertinamos kaip atsiradusios vien 
dėl netinkamo ieškovo procesinio elgesio (ieškinio padavimo Lietu vos Respublikos teismams, 
kuriems jis nepriskirtinas nagrinėti). Dėl to, kas nurodyta, atsakovui (kasatoriui) viso civilinio 
proceso metu ginčijus ieškinio priskirtinumą Lietuvos Respublikos teismų jurisdikcijai , iš ieškovo 
 13 
 
 
BUAB „Kintra“ priteistina kasatoriaus – Vokietijos įmonės Nickel & Goeldner Spedition GmbH 
naudai  dalis jo patirtų  bylinėjimosi (atstovavimo) išlaidų  (byloje e sant atsakovo prašymams priteisti 
patirtas bylinėjimosi išlaidas ir jas pagrindžiantiems įrodymams ). Remiantis CPK 98 straipsnio 
2 dalimi (kurioje numatyta, kad šalies išlaidos, susijusios su advokato ar advokato padėjėjo pagalba, 
atsižvelgiant į konkrečio s bylos sudėtingumą ir advokato ar advokato padėjėjo darbo ir laiko 
sąnaudas, yra priteisiamos ne didesnės, kaip yra nustatyta teisingumo ministro kartu su Lietuvos 
advokatų tarybos pirmininku patvirtintose rekomendacijose dėl užmokesčio dydžio)  ir Lietuvos 
Respublikos teisingumo ministro 2004 m. balandžio 2 d. įsakymu Nr. 1R -85 patvirtintomis 
Rekomendacijomis dėl civilinėse bylose priteistino užmokesčio už advokato ar advokato padėjėjo 
teikiamą teisinę pagalbą (paslaugas) maksimalaus dydžio, iš ieškovo BUAB „Kintra“ atsakovo 
(kasatoriaus) Vokietijos įmonės Nickel & Goeldner Spedition GmbH naudai priteistina 9098 Lt 
išlaidų, susijusių su šios bylos nagrinėjimu Lietuvos Respublikos teismuose, atlyginimo . 
Taip pat, remiantis pirmiau nurodytais šios bylos ypatumais, CPK 94 straipsnio 1  dalimi, 
88 straipsnio 1 dalies 3 punktu, iš ieškovo priteistina  36,04 Lt  kasaciniame teisme patirtų išlaidų, 
susijusių su procesinių dokumentų įteikimu (Lietuvos Aukščiausiojo Teismo pažyma apie išlaidas, 
susijusias su procesinių dokumentų įteikimu) . 
 Lietuvos Aukščiausiojo Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegija,  vadovaudamasi 
Lietuvos Respublikos civilinio proceso kodekso  359 straipsnio 1 dalies 6 punktu, 293 straipsnio 
1 punktu, 362 straipsnio 1  dalimi,  
 
n u t a r i a :  
 
 Panaikinti Vilniaus apygardos teismo 2011 m. rugpjūčio 29 d. sprendimą ir Lietuvos 
apeliacinio Teismo Civilinių bylų skyriaus teisėjų kolegijos 2012 m. birželio 6 d. nutartį.  
 Nutraukti c ivilinę bylą pagal bankrutavusios uždarosios akcinės bendrovės „Kintra“ ieškinį 
atsakovui Vokietijos įmonei Nickel & Goeldner Spedition GmbH dėl skolos priteisimo.  
Priteisti iš ieškovo bankrutavusios uždarosios akcinės bendrovės  „Kintra“ (į. k. 300004998) 
atsakovui Vokietijos įmonei Nickel & Goeldner Spediti on GmbH (į. k. HRB104709) 9098 (devynis 
tūkstančius devyniasdešimt aštuonis)  Lt patirtų bylinėjimosi išlaidų atlyginimo.  
Priteisti iš ieškovo bankrutavusios uždarosios akcinės bendrovės „Kintra“ (į. k. 300004998)  
valstybei 36,04 Lt (trisdešimt šešis litus ir keturis centus) išlaidų, susijusių su procesinių dokumentų 
įteikimu kasaciniame teisme, atlyginimo.   
 Ši Lietuvos Aukščiausiojo Teismo nutartis yra galutinė, neskundžiama ir įsiteisėja nuo 
priėmimo dienos.    
 
 
Teisėjai        Gražina Davidonienė  
 
 
        Virgilijus Grabinskas  
 
 
        Algis Norkūnas